АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2383/2014
Головуючий 1 інст. -
Справа № 613/278/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою відділу державної
виконавчої служби Богодухівського
районного управління юстиції
Харківської області на ухвалу
Богодухівського районного суду
Харківської області від 18 лютого 2014
року по справі за поданням виконуючого
обов'язки начальника відділу державної
виконавчої служби Богодухівського
районного управління юстиції
Харківської області Охмата Євгена
Дмитровича про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі
України до виконання ним своїх
зобов'язань, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2014 року відділ державної виконавчої
служби Богодухівського районного
управління юстиції Харківської
області (далі за текстом - ВДВС
Богодухівського РУЮ Харківської
області) звернувся до суду з вище
зазначеним поданням в якому просив
тимчасово обмежити виїзд за межі
України без вилучення паспортного
документа ОСОБА_4, який згідно
виконавчого листа зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх вимог заявник
зазначив, що на виконанні у ВДВС
Богодухівського РУЮ Харківської
області знаходиться виконавчий лист №
2-208 виданий 07.02.2000 року Богодухівським
районним судом Харківської області про
стягнення аліментів з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 на утримання синів
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини усіх
видів заробітку, починаючи з 31.01.2000 року
і до повноліття дітей.

Станом на 01.02.2014 року заборгованість зі
сплати аліментів складає 3 826 грн. 80 коп.
і таким чином наявність в особи
невиконаних зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням є підставою для
обмеження у праві виїзду за межі
України.

Посилаючись на викладене та на п.18 ст.11
Закону України «Про виконавче
провадження», п.5 ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзд в
України громадян України», п.8 ст. 19
Закону України «Про державну
прикордонну службу України», ст. 377-1 ЦПК
України виконуючий обов'язки
начальника ВДВС Богодухівського РУЮ
Харківської області Охмат Є.Д. просив
суд задовольнити подання.

Ухвалою Богодухівського районного
суду Харківської області від 18 лютого
2014

року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі ВДВС
Богодухівського РУЮ Харківської
області просить скасувати вказану
ухвалу, та ухвалити нове яким
задовольнити подання в повному обсязі
та тимчасово обмежити виїзд за межі
України без вилучення паспортного
документа гр. ОСОБА_4 до повного
виконання рішення суду про стягнення
аліментів.

Вважає ухвалу суду
необґрунтованою та такою, що
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що відповідач
починаючи з моменту винесення рішення
суду про стягнення аліментів. а саме з
31.01.2000 року повинен був виконувати
рішення суду та сплачувати аліменти на
утримання неповнолітніх дітей, однак
за вказаний період жодного платежу по
сплаті аліментів проведено не було і
таким чином він ухиляється від сплати
аліментів і його виїзд за кордон
взагалі може унеможливити виконання
рішення суду.

Представник ВДВС Богодухівського РУЮ
Харківської області та ОСОБА_4 були
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду апеляційної скарги,
однак в судове засідання не з'явились,
причину неявки не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскарженого
керівником ВДВС Богодухівського РУЮ
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги за таких підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлені
законом.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313 ЦК
України, відповідно до якої фізична
особа має право на свободу пересування.
Фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України. Фізична особа
може бути обмежена у здійсненні права
на пересування лише у випадках,
встановлених законом.

За змістом ст.6 Закону України від 21
січня 1994 року «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в України громадян
України» громадянин України може бути
обмежений у праві виїзду за кордон,
якщо відносно нього діють
неврегульовані аліменти, договірні чи
інші невиконані зобов'язання до
виконання зобов'язань, якщо особа
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на неї судовим рішенням.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України від 01.02.2013 року «Судова
практика щодо вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України», передбачено, за змістом
ч. 2 ст. 377-1 ЦПК вирішення питання про
тимчасове обмеження конституційного
права за поданням державного виконавця
за відсутності останнього не є
виправданим, оскільки саме він
зобов'язаний довести суду з наданням
відповідних матеріалів виконавчого
провадження необхідність обмеження
конституційного права боржника у
виконавчому провадженні.

Крім того, особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе за умови доведення
факту ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України, подання розглядається судом
негайно, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб,
за участю державного виконавця, то саме
на останнього покладається тягар
доказування. Особа, стосовно обмеження
права якої внесено подання, фактично
позбавлена можливості державного
виконавця, то саме на останнього
покладається тягар доказування. Особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим, з
метою всебічного і повного з'ясування
всіх обставин справи, встановлення
дійсних прав та обов'язків учасників
спірних правовідносин, необхідно
з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не
виконувала належні до виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим, про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 Закону "Про виконавче
провадження", зокрема, утримання
від вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових
рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Відповідно до п.18 ч.3
ст.11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника -
юридичної особи за межі
України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Матеріалами справи встановлено, що на
примусовому виконанні у ВДВС
Богодухівського РУЮ Харківської
області знаходиться виконавчий лист №
2-208 виданий 07.02.2000 року Богодухівським
районним судом Харківської області про
стягнення аліментів з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 на утримання синів
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини усіх
видів заробітку, починаючи з 31.01.2000 року
і до повноліття дітей. Станом на 01.02.2014
року заборгованість зі сплати
аліментів складає 3 826 грн. 80 коп. (а. с.
13-15).

Проте, у матеріалах справи
відсутні будь-які докази того, що
державний виконавець належним чином
вживав необхідні процесуальні дії з
метою забезпечення виконання рішення
суду, як це передбачено Законом України
«Про виконавче провадження» та
спрямовані на виконання судових
рішень, а саме, з'ясування наявності у
боржника коштів на рахунках у банках в
гривнях та іноземній валюті; інших
цінностей, які підлягають вилученню,
майна, на яке може бути звернуто
стягнення тощо. В справі відсутні
докази виконання державним виконавцем
дій по примусовому виконанню судового
рішення, та відсутні докази того, що
боржник ухиляється від виконання
судового рішення, та він вчиняє дії, які
унеможливлюють чи ускладнюють їх
виконання.

Оскільки ухвалу суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для її скасування.

Відповідно до п.п. 14 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» ставка
судового збору за подання апеляційної
і касаційної скарги на ухвалу суду,
заяви про приєднання до апеляційної чи
касаційної скарги на ухвалу суду
становить 0,1 розміру мінімальної
заробітної плати. Відповідне положення
стосується подання апеляційних і
касаційних скарг на будь-які ухвали
суду незалежно від того чи передбачено
Законом справляння судового збору за
подання тих заяв, за результатами
розгляду яких виносяться відповідні
ухвали.

Вирішуючи питання про відкриття
апеляційного провадження, суд
апеляційної інстанції задовольнив
клопотання апелянта і відстрочив
оплату ним судового збору до вирішення
справи по суті. Оскільки до цього часу
судовий збір не сплачено, а підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні, судові витрати, згідно вимог
ст.88 ЦПК України, покладаються на
апелянта.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону
України «Про державний бюджет України
на 2014 рік», Закону України «Про судовий
збір», ст. 88 ЦПК України ВДВС
Богодухівського РУЮ Харківської
області необхідно сплатити судовий
збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Богодухівського
районного управління юстиції
Харківської області відхилити.

Ухвалу Богодухівського районного суду
Харківської області від 18 лютого 2014
року залишити без змін.

Стягнути з ВДВС Богодухівського РУЮ
Харківської області судовий збір у
сумі 121 грн. 80 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: