Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1473/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

02 квітня 2014 року Київський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Лукомській А.В.,

за участю

представника позивача Борута Е.В.,

відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
позовом Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»
17 березня 2014 року звернувся в суд з
позовом до відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за послуги теплопостачання.

В поданій до суду позовній заяві
посилався на те, що відповідачам надані
послуги з центрального опалення і
гарячого водопостачання в квартиру
АДРЕСА_1, за період з 01 серпня 2010 року
по 01 лютого 2014 року існує
заборгованість в розмірі 9018,59 грн.

Крім того вважає, що відповідно до ст. 625
ЦК України відповідачі мають сплатити
вказану суму боргу із врахуванням
індексу інфляції та трьох відсотків
річних.

Просив суд стягнути з відповідачів
заборгованість за отримані послуги з
урахуванням індексу інфляції та 3 %
річних в розмірі 9614,88 грн.

В судовому засіданні 02 квітня 2014 року
представник позивача уточнив свої
позовні вимоги та просив суд стягнути з
відповідача ОСОБА_2 заборгованість за
період з 04 червня 2013 року по 01 березня
2014 року в сумі 1627,24 грн. з урахуванням
індексу інфляції та 3 % річних, а з
відповідача ОСОБА_3 заборгованість за
період з 01 серпня 2010 року по 03 червня 2013
року в сумі 7577,61 грн. з урахуванням
індексу інфляції та 3 % річних.

Представник позивача в судовому
засіданні уточнені позовні вимоги
підтримала повністю, посилаючись на
викладені в заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
визнавала позовні вимоги в частині
заборгованості за період з 04 червня 2013
року та не заперечувала щодо їх
задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги до
нього не визнавав. Вважає, що не є
квартиронаймачем та власником
квартири АДРЕСА_1, обов'язок по сплаті
заборгованості мала його мати ОСОБА_4,
яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, тому
заборгованість у зв'язку з її смертю є
такою, що не підлягає стягненню.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідачів, дослідивши
зібрані в справі докази, матеріали
справи № 552/7646/13ц, суд приходить до
висновку, що уточнені позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що за договором
дарування від 04 червня 2013 року
відповідач ОСОБА_2 прийняла безоплатно
у власність від ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як
дарунок належну їм на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_1.

Право власності відповідача ОСОБА_2 на
квартиру 04 червня 2013 року
зареєстровано в державному реєстрі
прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за
комунальні послуги береться за
затвердженими в установленому порядку
тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України
передбачено обов'язок відповідачів
своєчасно вносити плату за комунальні
послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено
обов'язок особи, як власника квартири,
своєчасно вносити плату за комунальні
послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Як встановлено судом, за період з 04
червня 2013 року по 01 березня 2014 року
відповідач ОСОБА_2 свої обов'язки як
споживача послуг з теплопостачання та
як власника квартири не виконувала,
плату за послуги не вносила, внаслідок
чого утворилася заборгованість за
вказаний період в розмірі 1627,24 грн.

Тому суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» до відповідача
ОСОБА_2 є повністю обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що за період з
01 серпня 2010 року по 03 червня 2013 року
заборгованість за послуги з
теплопостачання, отримані за адресою
АДРЕСА_1 складає 7577,61 грн.

Встановлено та не оспорювалося
відповідачем ОСОБА_3, що він постійно
проживає та знаходиться на
реєстраційному обліку за вказаною
адресою.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначає Закон України «Про
житлово-комунальні послуги».

Відповідач ОСОБА_3 в силу норм Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» в період з 01 серпня 2010 року
по 03 червня 2013 року був споживачем
послуг з теплопостачання, але плату за
отримані послуги не здійснював.

Тому суд приходить до висновку, що
заборгованість за послуги з
теплопостачання за період з 01 серпня 2010
року по 03 червня 2013 року в розмірі 7577,61
грн. підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_3, а позовні вимоги ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» в цій частині є
повністю обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на
відсутність у нього зобов'язань по
сплаті заборгованості за послуги з
теплопостачання не заслуговує на увагу
з наступних підстав.

В межах предмета судового розгляду із
врахуванням уточнених позовних вимог
періодом заборгованості за послуги з
теплопостачання є загальний період з 01
серпня 2010 року по 01 березня 2014 року.

За період з 04 червня 2013 року по 01
березня 2014 року належним споживачем
послуг є відповідач ОСОБА_2, як власник
квартири. Дана обставина не
оспорювалася відповідачем ОСОБА_2 в
судовому засіданні.

Також встановлено, що станом на 01
серпня 2010 року квартира АДРЕСА_1
належала до державного житлового
фонду, не була приватизованою,
квартиронаймачем була ОСОБА_4.

12 квітня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3
отримано шляхом приватизації
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, зокрема на квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно зі свідоцтвом про право
власності на житло квартира перейшла у
власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних
частках - по 1/2 частині.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Відповідач ОСОБА_3 в період з 01 серпня
2010 року, будучи сином квартиронаймача
ОСОБА_4, постійно проживав та
знаходився в квартирі АДРЕСА_1 на
реєстраційному обліку в якості члена
сім'ї наймача.

За нормами ст. 64 ЖК України члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

Враховуючи ту обставину, що відповідач
ОСОБА_3 в період з 01 серпня 2010 року
фактично проживав в АДРЕСА_1 в якості
члена сім'ї наймача, в його обов'язки
входило здійснення оплати за послуги з
теплопостачання.

Судом встановлено та не оспорювалося
відповідачем ОСОБА_3, що в період з 01
серпня 2010 року ним послуги з
теплопостачання не оплачувалися.

Тому суд приходить до висновку, що
уточнені позовні вимоги ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3
підлягають задоволенню в повному
обсязі, з ОСОБА_3 на корить позивача
підлягає стягненню заборгованість в
період з 01 серпня 2010 року по період
укладення договору дарування в розмірі
7577,61 грн.

Приватизація відповідачем ОСОБА_3
спільно з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
12 квітня 2013 року квартири АДРЕСА_1 не
спростовує наявність у нього обов'язку
по сплаті за послуги з теплопостачання
в період з часу приватизації, тобто, з 12
квітня 2013 року.

Статтею 162 ЖК України передбачено
обов'язок особи, як власника квартири,
своєчасно вносити плату за комунальні
послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
законом або договором.

В період з 12 квітня 2013 року (отримання
свідоцтва про право власності на
квартиру) по 04 червня 2013 року (укладення
договору дарування) відповідач ОСОБА_3,
будучи власником 1/2 частини квартири
мав зобов'язання по сплаті за отримані
послуги з теплопостачання в розмірі 1/2
частини вартості таких послуг.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі
смерті фізичної особи, боржника за
зобов'язанням у правовідносинах, що
допускають правонаступництво в
порядку спадкування, обов'язки
померлої особи (боржника) за загальним
правилом переходять до іншої особи - її
спадкоємця; таким чином, відбувається
передбачена законом заміна боржника за
зобов'язанням.

Дослідженими в справі доказами
встановлено, що за життя ОСОБА_4 в
повному обсязі на підставах та
відповідно до норм законодавства
обов'язки споживача послуг з
теплопостачання не здійснювала, за
послуги не сплачувала.

Згідно з нормами ст. ст. 1268 -1270 ЦК
України спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини. Спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але на
час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини. Для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Судом встановлено, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3,
будучи її сином та спадкоємцем, у
встановленому законом порядку прийняв
спадщину, оскільки постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини та до нотаріальної контори
заяв про відмову від спадщини не
подавав.

Тому відповідач ОСОБА_3, як особа, що
прийняла спадщину, має відповідати і
за заборгованість ОСОБА_4 за послуги з
теплопостачання за період з 12 квітня 2013
року по 04 червня 2013 року.

При вирішенні питання щодо стягнення 3 %
річних та розрахованої суми інфляції
суд виходить з наступного.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначаються Законом України
«Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору, розмір плати за
комунальні послуги розраховується
виходячи з розміру затверджених
цін/тарифів та показань засобів обліку
або за нормами, затвердженими в
установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено,
що плата за комунальні послуги
береться за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник у разі прострочення
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлена відповідальність за
несвоєчасне здійснення платежів за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне
здійснення платежів за надання послуг
з теплопостачання встановлена у п. 23
Правил та п. 20 Типового договору про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року №
630.

Разом з тим відповідно до загальних
умов виконання зобов'язання,
установлених ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.
Недотримання таких вимог призводить до
порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму на користь кредитора
відповідно до цивільно-правового
договору або з інших підстав,
визначених законом, є грошовим
зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу в грошах, а виконавець має
право вимагати від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти
висновку про те, що правовідносини, які
склалися між сторонами на підставі
договору про надання послуг
теплопостачання, є грошовим
зобов'язанням, у якому, серед інших прав
і обов'язків сторін на боржника
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України)
вимагати сплату грошей за надані
послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної
природи правовідносин сторін як
грошових зобов'язань, на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» правова норма щодо
відповідальності боржника за
несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування правових
норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК
України до спірних правовідносин також
кореспондується із закріпленими в п. 3
ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами,
відповідно до яких однією з вимог, за
якими може бути видано судовий наказ, є
вимога про стягнення заборгованості за
оплату житлово-комунальних послуг з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих на суму
заборгованості.

На підставі викладеного суд вважає
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення позовні
вимоги про стягнення з відповідачів на
користь позивача заборгованості за
надані послуги з врахуванням індексу
інфляції та 3% річних.

Тому з відповідача ОСОБА_2 на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго"
підлягає стягненню сума
заборгованості за послуги з
теплопостачання за період з 04 червня
2013 року по 01 березня 2014 року в розмірі
1627,24 грн., індекс інфляції в розмірі 21,06
грн., 3% річних в розмірі 19,98 грн. З
відповідача ОСОБА_3 - сума
заборгованості за послуги з
теплопостачання за період з 01 серпня
2010 року по 03 червня 2013 року в розмірі
7577,61 грн., індекс інфляції в розмірі 159,52
грн., 3% річних в розмірі 496,61 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Тому з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
підлягають стягненню понесені
позивачем судові витрати в розмірі 243,60
грн. пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2
підлягає стягненню сума судових витрат
41,42 грн., а з відповідача ОСОБА_3 - 202,18
грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго"
суму заборгованості за послуги з
теплопостачання за період з 04 червня
2013 року по 01 березня 2014 року в розмірі
1627,24 грн., індекс інфляції в розмірі 21,06
грн., 3% річних в розмірі 19,98 грн., 41,42
грн. понесених судових витрат, а всього
1709 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Полтаватеплоенерго"
суму заборгованості за послуги з
теплопостачання за період з 01 серпня
2010 року по 03 червня 2013 року в розмірі
7577,61 грн., індекс інфляції в розмірі 159,52
грн., 3% річних в розмірі 496,61 грн., 202,18
грн. понесених судових витрат, а всього
8435 грн. 92 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
Н.Л.Яковенко

02.04.2014