Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/1776/14-ц

Провадження № 2/185/1180/14

15 травня 2014 року
м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області, у складі
головуючого судді Бабій С.О., при
секретарі Сліпченко С.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Павлоградвугілля", треті особи
Комунальний заклад "Павлоградська
районна лікарня" Дніпропетровської
обласної ради", ОСОБА_2 про стягнення
несплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

01.03.2013 р. позивач звернувся до суду із
позовом до Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Павлоградвугілля",
яким просив стягнути на користь
позивача несплачену заробітну плату в
сумі 2836 грн. та середній заробіток за
час затримки розрахунку 9880,25 грн.
(а.с.1-2). Уточненою позовною заявою,
поданою до суду 05.04.2013р., позивач
збільшив розмір позовних вимог, просив
стягнути на свою користь позивача
несплачену заробітну плату в сумі 2836
грн. та середній заробіток за час
затримки розрахунку 15 552, 25 грн. (а.с.27-29).

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що з 23.05.1973 року по
08.01.2013 року він знаходився у трудових
відносинах з ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» на різних посадах. 21
вересня 2010 року він займав посаду
начальника ремонтно-будівельної
дільниці філії «Соцвугілля» ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля». 21 вересня 2010 року о 8
годині 50 хвилин, в робочий час під час
виконання трудових обов'язків), під час
руху на службовому автомобілі ВАЗ 21093 р.
н. НОМЕР_3, належному відповідачу, під
керуванням ОСОБА_2 сталося
зіткнення з автомобілем «Ідеал» д. н.
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3
Дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини ОСОБА_3, який порушив вимоги п. 13.1
ПДР України. Під час ДТП позивач
отримав тілесні ушкодження у вигляді:
струс головного мозку, забій
потиличної області. З 10 грудня 2012 року
до 08.01.2013 року позивач знаходився у
відпустці і під час відпустці з 11
грудня 2012 року по 25 грудня 2012 року
перебував на стаціонарному лікуванні в
КЗ «Павлоградська ЦРЛ» ДОР з діагнозом
- наслідки перенесеної ЧМТ 21.09.2010 року.
Після закінчення лікування 26.12.2012 року
позивач надав відповідачу для сплати
лист непрацездатності серії АВЮ № 562568,
виданий КЗ «Павлоградська ЦРЛ» ДОР.
31.01.2013 року на його адресу був
направлений поштою лист директора
філії «Соцвугілля» ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» Холеван М.М., який
він отримав 02.02.2013 р. з якого слідує, що
пред'явлений для сплати лист
непрацездатності серії АВЮ № 562568,
виданий КЗ «Павлоградська ЦРЛ» ДОР не
відповідає вимогам п.п. 4.6. "Інструкції
про порядок заповнення листка
непрацездатності", затвердженого
наказом МОЗ, Міністерства праці і
соціальної політики від 24.11.2006 р. №
438207-ос719, позивачу рекомендовано
звернутись до КЗ «Павлоградська ЦРЛ»
ДОР для приведення листка
непрацездатності згідно з вимогами
законодавства. Звернувшись до
керівництва КЗ «Павлоградська ЦРЛ» ДОР
з вказаним листом, отримав відповідь,
що лист непрацездатності серії АВЮ №
562568, виданий КЗ «Павлоградська ЦРЛ» ДОР
відповідає вимогам п.п. 4.6. "Інструкції
про порядок заповнення листка
непрацездатності", затвердженого
наказом МОЗ, Міністерства праці і
соціальної політики від 24.11.2006 р. №
438207-ос719. Крім того, виставлений діагноз
і висновок, вказаний в листку
непрацездатності щодо причини
непрацездатності (нещасний випадок на
виробництві та його наслідки),
підтверджуються висновками
спеціалістів КЗ «Дніпропетровська
обласна клінічна лікарня імені
Мечнікова», викладеними в акті від
24.12.2012 року.

Оскільки відповідач не виплатив
компенсацію за невикористану
відпустку за період непрацездатності,
на підставі ст. ст.47, 116, 177 КЗпП України
позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь спірні
кошти.

16.05.2013 р. 10.12.2012 року Павлоградським
міськрайонним судом Дніпропетровської
області було ухвалено рішення, яким
позов було задоволено повністю,
стягнуто із відповідача на користь
позивача несплачену заробітну плату в
сумі 2836.00 грн. та середній заробіток за
час затримки розрахунку в сумі 15552.25
грн. (а.с.64-66).

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 16 травня
2013 року було скасовано в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та відмовлено
позивачу у задоволенні позовних вимог
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку. В іншій
частині рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 травня 2013 року залишено
без змін (а.с.106-110).

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 січня 2014 року
вищезгадані рішення суду першої та
апеляційної інстанції були скасовані,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції. Підставами
скасування судових рышень стало
неврахування пыд час розгляду справи
тих обставин, що у листку
непрацездатності позивача причину
захворювання зазначено як «нещасний
випадок на виробництві», то права на
допомогу, передбачену п.1.ч.1. ст. 35
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
позивач не має; необхідність перевірки
того, чи отримував позивач кошти за
період перебування його у відпустці з
10.12.1012 р. по 08.01.2013 р., за яку кількість
днів та у якому розмірі та перевірки
доводів відповідача про
невідповідність листа
непрацездатності, виданого позивачу,
вимогам п.4.6. Інструкції про порядок
заповнення листка непрацездатності та
у зв'язку із цим відсутності вини
відповідача у невиплаті належних
позивачу сум при звільненні (а.с.135-137).

31.03.2014 р. позивач подав до суду
уточнену позовну заяву, якою просив
стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку у
сумі 56720 грн. (а.с.147). В обґрунтування
уточнених позовних вимог зазначив, що
23.05.1973 року по 08.01.2013 року позивач
знаходився у трудових відносинах з
відповідачем на різних посадах. У
відповідності до ст.ст. 47, 116 КЗпП
України, відповідач був зобов'язаний в
день звільнення видати позивачу
належним чином заповнену трудову
книжку та виплатити розрахункові кошти
зокрема за період непрацездатності з
11.12.2012 р. по 25.12.2012 року в кількості 15
днів, що складає: 2836грн. з розрахунку: 5672
: 30 х 15 = 2836 грн. Однак, порушуючи вимоги
ст. ст. 47, 116 КЗпП України відповідач не
сплатив позивачу розрахункової суми в
розмірі 2836 грн. Рішення
Павлоградського міськрайонного суду
від 16.05.2013 року відповідач не виконав. І
тільки, після вирішення апеляційного
суду від 30.09.2013 року. позивачу була
сплачена сума в розмірі 2836 грн. 11.11.2013
року. Виходячи із того, що середня
заробітна плата позивача за останні 6
місяців складала 5672 грн. за місяць в
період 09.01.2013 року по 11.11.2013 року.,
позивач на підставі ст. 117 КЗпП України
вимагає стягнення спірної суми.

Позивач, представник позивача
ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали
позовні вимоги в межах уточненої
позовної заяви, поданої до суду 31.03.2014 р.
(а.с.147).

В судовому засіданні представник
відповідача Черкашина Е.О. просив
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на доводи, викладені в
запереченнях на позов (а.с.148-151). Вказав,
що відповідач своєчасно сплатив
позивачу всі кошти, які належали
останьому при звільненні, листок
непрацездатності серії АВЮ №562568,
виданий Комунальним закладом
"Павлоградська районна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради", було
надано відповідачу вже після
звільнення позивача 25.01.2013 р., а 01.02.2013 р.
особисто отримав його від відповідача
для приведення у відповідність до
вимог законодавства (належного
заповнення).

Треті особи в судове засідання не
з'явились, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином,
причини неявки суду не відомі.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
оцінивши докази, перевіривши їх на
належність, допустимість,
достовірність та достатність, суд
приходить до наступних висновків.

Правовідносини сторін склалися у
сфері трудових відносин відповідно до
ст. 21 КЗпП України та відносин у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Позивач ОСОБА_1 з 26 травня 1973 року
перебував у трудових відносинах з
відповідачем, а з 01 листопада 2006
працював начальником
ремонтно-будівельної дільниці філії
«Соцвугілля» Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с.3-5).

Розпорядженням структурного
підрозділу відповідача від 28.11.2012 р. №
874-к позивачу було надано щорічну
відпустку за відпрацьований час роботи
загальною тривалістю 28 календарних
днів (а.с.152), у якій позивач знаходився
із 10.12.2012 р. по 08.01.2013 р.

За ст. 115 КЗпП, за якою заробітна плата
працівникам за весь час щорічної
відпустки виплачується не пізніше ніж
за три дні до початку відпустки, що було
роботодавцем в даному випадку
дотримано.

Відповідно до розрахункового листка за
грудень 2012 р. позивачу було нараховані
відпускні - 3967, 04 грн. за 22 дні відпустки
та 1081, 92 грн. за 6 днів відпустки, а
всього 5048, 96 грн. (а.с. 156). За
відрахуванням сум єдиного соціального
внеску (3,6 %), прибуткового податку на
доходи позивача (15 %) та профспілкового
внеску (1%) сума відпускних, належних
позивачу до виплати склала 4 086,63 грн., що
підтверджується бухгалтерською
довідкою від 14.05.2014 р. № 73 (а.с.172).
Відповідно до реєстру на зарахування
сум заробітної плати в ПАТ
«Укрсиббанк» за грудень 2012 р., за
порядковим № 5 (а.с.169) та виписки за
особовим рахунком позивача за 07.12.2012 р.,
4 086,63 грн. було перераховано позивачу
(а.с.170).

За заявою позивача від 03.12.2012 р. (а.с.19)
він був 08 січня 2013 року був звільнений
за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП
України, що підтверджується
розпорядженням структурного
підрозділу відповідача від 08.01.2013 р. №
21-к (а.с.154) та визнано сторонами.

Відповідно до вимог ст.24 Закону України
«Про відпустки», ч.1 ст.83 КЗпП України
у разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Відповідно до розрахункового листка за
січень 2013 р. позивачу було нараховано
компенсацію за невикористану
відпустку - 545, 07 грн. за 3 дні відпустки,
та інші нарахування, належні позивачу
як працівникові при звільненні, у
загальній сумі 5275, 07 грн. (а.с.156), які за
вирахуванням сум єдиного соціального
внеску (3,6 %), прибуткового податку на
доходи позивача (15 %) та профспілкового
внеску (1%) були сплачені позивачу у сумі
4269,65 грн. згідно виписки за особовим
рахунком позивача за 09.01.2013 р. (а.с.173).

Як вбачається із консультативного
висновку спеціаліста, листка
непрацездатності серії АВЮ №562568,
виданого Комунальним закладом
"Павлоградська районна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради" та
виписного епікризу з історії хвороби
позивача (а.с.6-8), у період з 10.12.2012 року
до 08.01.2013 року, коли позивач знаходився
в черговій відпустці, він захворів, та з
11 грудня 2012 року по 25 грудня 2012 року
знаходився на стаціонарному лікуванні
в КЗ «Павлоградська ЦРЛ» ДОР з
діагнозом: наслідки перенесеної ЧМТ
21.09.2010 року.

Своєю заявою від 25.01.2013 р. позивач
просив відповідача прийняти
лікарняний лист від 11.12.2012 р. згідно
акту Н-5 та подовжити позивачу чергову
відпустку (а.с.21).

Проте, станом на 25.01.2013 р. (із 09.01.2013 р.)
позивач вже не був працівником
відповідача, тому у останнього не було
правових підстав для задоволення
вказаної заяви. При цьому вимог про
виплату допомоги по тимчасовій
непрацездатності на підставі наданого
листка непрацездатності позивач
відповідачу не заявляв. Так, згідно з п.
1 ч. 2 ст. 80 КЗпП України, п. 1 ч. 2 ст. 11
Закону України «Про відпустки» щорічна
відпустка повинна бути перенесена на
інший період або подовжена у разі
тимчасової непрацездатності
працівника, засвідченої у
встановленому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 КЗпП України і ч.
4 ст. 11 Закону України «Про відпустки» у
разі перенесення щорічної відпустки
новий термін її надання встановлюється
за згодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом. Якщо
причини, що зумовили перенесення
відпустки на інший період, настали під
час її використання, то невикористана
частина щорічної відпустки надається
після закінчення дії причин, які її
перервали, або за згодою сторін
переноситься на інший період з
додержанням вимог статті 12 Закону «Про
відпустки».

Таким чином, чинне законодавство
передбачає продовження відпустки на
кількість календарних днів, протягом
яких працівник був непрацездатний,
якщо непрацездатність настала в період
відпустки, при цьому невикористана
частина щорічної відпустки після
закінчення цих причин не
використовується працівником за своїм
розсудом, а повинна бути надана
працівникові шляхом видання власником
про це наказу.

З ч. 4 ст. 83 КЗпП України
вбачається, що за бажанням працівника
частина щорічної відпустки
замінюється грошовою компенсацією.

За наказом від 08.01.2013 р. № 21-к «Про
звільнення» позивачеві нараховано
грошову компенсацію за 3 дні
невикористаної відпустки, судом
з'ясовано отримання позивачем
нарахованої суми грошової компенсації.

Відповідно до пункту 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року N 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
визначено, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 КЗпП (за згодою сторін), договір
припиняється в строк, визначений
сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу. З 03.12.2012 р.,
моменту подання позивачем заяви про
звільнення, до 26.12.2012 р., дати закінчення
позивачем лікування, чи до звільнення
позивача з роботи 08.01.2013 р, будь-яких
заяв про перенесення терміну
невикористаної відпустки, її
подовження від позивача не надходило,
рівно як і не відкликалась заява про
звільнення або заявлялося про зміну
дати звільнення, а тому підстав для
перенесення відпустки не вбачалось у
зв'язку з припиненням трудових
відносин між сторонами.

Строки розрахунку при звільненні
позивача визначені ст. 116 КЗпП України.
При звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України
встановлено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24.12.1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» не
проведення розрахунку з працівником у
день звільнення або, якщо в цей день він
не був на роботі, наступного дня після
його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач саме із вимогою про розрахунок
до відповідача не звертався, а виплата
всіх сум, що належали позивачу від
відповідача станом на 08.01.2013 р., у тому
числі відпускні за 28 днів відпустки та
компенсація за невикористану
відпустку за 3 дні відпустки, були
своєчасно сплачені відповідачем, а
відтак позивач вже отримав від
відповідача кошти за період
перебування його у відпустці з 10.12.2012 р.
по 08.01.2013 р., тому підстав для їх
стягнення із відповідача, а також
стягнення на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку суд не має.

Щодо інших обставин справи,
зазначених в Ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року, судом
встановлено наступне.

Підставою для призначення
позивачу допомоги по тимчасовій
непрацездатності (страхової виплати)
або матеріального забезпечення у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
є виданий у встановленому порядку
листок непрацездатності.

Перші п'ять днів тимчасової
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком, як і внаслідок
виробничого травмування - оплачуються
роботодавцем за рахунок коштів
роботодавця у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України -
відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 34 Закону
України, "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23.09.1999р. № 1105-XIV з подальшими змінами в
редакції станом на період спірних у
справі відносин (далі - Закон № 1105-XIV),
або, згідно абз. 2 ч. 2 ст. 35 «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» від
18.01.2001р. N 2240-III з подальшими змінами
(далі - Закон № 2240-III).

Відповідно до п. 2.1. Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого постановою Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань від 27.04.2007р. № 24 (далі -
постанова Фонду № 24) підставою для
оплати перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності за рахунок коштів
роботодавця та надання допомоги,
пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві або професійним
захворюванням, є виданий в порядку,
передбаченому Інструкцією про порядок
видачі документів, що засвідчують
тимчасову непрацездатність громадян,
затвердженою наказом Міністерства
охорони здоров'я від 13.11.2001 N 455,
зареєстрованою в Мін'юсті 04.12.2001 за N
1005/6196, листок непрацездатності та
наявність акта про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1
або акта розслідування хронічного
професійного захворювання за формою
П-4, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 30.11.2011 N 1232 "Деякі
питання розслідування та обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві"
(далі - постанова КМУ N 1232).

При цьому за абз. 2 п. 2.3 цієї
постанови Фонду № 24 виплата допомоги у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
за перші п'ять днів тимчасової
непрацездатності потерпілого
проводиться за рахунок коштів
страхувальника, а починаючи з шостого
дня непрацездатності - за рахунок
коштів цільового Фонду (ФССНВВПЗ).

Тож законодавцем, з огляду на
положення Закону № 2240-III, так і Закону
1105-XIV, незалежно від причини настання
захворювання (нещасний випадок на
виробництві чи невиробниче
травмування) визначено обов'язок
роботодавця за рахунок підприємства
оплатити перші п'ять днів періоду
тимчасової непрацездатності
працівника.

Згідно листка непрацездатності
АВЮ №562568, виданого Комунальним
закладом "Павлоградська районна
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради", позивач з 11 грудня 2012 року по 25
грудня 2012 року знаходився на
стаціонарному лікуванні в КЗ
«Павлоградська ЦРЛ» ДОР, при цьому
діагноз не вказано, причина
непрацездатності «нещасний випадок на
виробництві-4» (а.с.7, 22).

Згідно п. 5.1.6 Положення про
експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 9 квітня 2008 року №189, у разі
звернення хворого з приводу нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій на виробництві без направлення
підприємства в медичній карті
амбулаторного (стаціонарного) хворого
вказує дату та час звернення хворого;
дату, час, місце та обставини травми;
вид травми (виробнича чи побутова) зі
слів хворого, які надалі не можуть
виправлятись або змінюватись,
детальний опис характеру враження
та оформлює відповідну документацію
(згідно з Порядком розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій
на виробництві, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.08.2004 N 1112 ( 1112-2004-п ), та Порядком
розслідування та обліку нещасних
випадків невиробничого характеру,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 22.03.2001 N 270)

( 270-2001-п ).

Не зазначення у листку
непрацездатності діагнозу відповідає
п.3.2. "Інструкції про порядок заповнення
листка непрацездатності",
затвердженого наказом МОЗ,
Міністерства праці і соціальної
політики від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406, за
яким діагноз первинний, діагноз
заключний та шифр МКХ-10 зазначаються
виключно за письмовою згодою хворого.
В іншому випадку первинний та
заключний діагнози та шифр МКХ-10 не
вказуються.

Проте, у відповідності до п. 4.6.
вказаної інструкції, у разі тимчасової
непрацездатності ("професійне та його
наслідки-2" або "нещасний випадок на
виробництві та його наслідки - 4")
слід указати дату встановлення
професійного захворювання або
нещасного випадку на виробництві.
Вказаним вимогам листок
непрацездатності АВЮ №562568, виданий КЗ
"Павлоградська районна лікарня" ДОР, не
відповідає.

Тому невідповідність листка
непрацездатності встановленій формі
була підставою для прийняття органом
відповідача відповідно до
законодавства рішення про відмову
позивачу у призначенні допомоги по
тимчасовій непрацездатності, а не
повернення листку непрацездатності
позивачу для дооформлення, без
прийняття відповідного рішення про
призначення або про відмову у
призначенні допомоги по тимчасовій
непрацездатності. Проте, позивачем не
заявлялись вимоги щодо стягнення із
відповідача коштів допомоги по
тимчасовій непрацездатності, він
ставив питання про сплату компенсації
за невикористану відпустку, яка, як
було встановлено судом, було повністю
сплачено відповідачем за станом на
09.01.2013 р. Вирішення питання щодо певного
цільового фонду, яким має
фінансуватись непрацездатність
позивача по листу непрацездатності,
його сплата починаючи із шостого дня
непрацездатності позивача знаходиться
в площині страхових відносин позивача
із відповідним страховиком, і ці
відносини не охоплюються виниклими по
даній конкретній справі трудовими
відносинами між сторонами. Підстав для
призначення відповідачем позивачу
допомоги по тимчасовій
непрацездатності (страхової виплати)
або матеріального забезпечення у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
на підставі листка непрацездатності
серії АВЮ №562568, виданого Комунальним
закладом "Павлоградська районна
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради", у зв'язку із його неналежним
оформленням у відповідача не було, тому
у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до положень ч.2 ст.88 ЦПК
України судові витрати компенсуються
за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.116, 117, 232 КЗпП
України, ст.34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", ст.35, 51 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасової втрати працездатності та
витратами ,зумовленими похованням",
п.4.6. Інструкції про порядок заповнення
листка непрацездатності»,
затвердженого наказом МОЗ,
Міністерства праці і соціальної
політики від 03.11.2004 р. № 532/274/136-ос/1406, ст.
ст.10,60, 88, 212-214, 224- 226, 233 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
С. О. Бабій