22-ц/775/101/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Кулик С.В.
Доповідач Мальцева Є.Є.
12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 19 вересня 2013
У лютому 2012 року представник
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду
із позовом до ОСОБА_1 про стягнення
кредитним договором № MRXRRX12350776 від 25
квітня 2007 року, а також судових витрат в
На мотивування своїх вимог посилався
на те, що відповідно до укладеного
договору № MRXRRX12350776 від 25 квітня 2007
року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі
3094,80 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 24.04.2008 року. Відповідачка
підтвердила свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) складає між
ним і Банком Договір, про що свідчить
її підпис у заяві. Відповідачка у
зв'язку з порушенням умов договору має
заборгованість перед банком станом на
складається з наступного: 8017,00 грн -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 909,84 грн -
заборгованість по комісії за
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг: 500,00
грн - штраф (фіксована частина); 1533,29 грн
- штраф (процентна складова).
Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
вересня 2013 позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» заборгованість за
договором кредиту в сумі 18823,18 грн,
судовий збір в розмірі 188,23 грн, а всього
19 011 грн 41 коп..

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, відповідачка ОСОБА_1
в апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовити у повному
обсязі. В скарзі посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права,
необґрунтованість судового рішення, не
з'ясування обставин справи, що мають
істотне значення для справи.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України
апеляційний суд розглянув справу у
відсутності відповідачки, яка надала
заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідачки -
адвоката ОСОБА_2, яка просила
апеляційну скаргу задовольнити,
заперечення представника позивача
Шишелової Н.В., яка просила скаргу
відхилити, перевіривши матеріали
справи в межах апеляційного оскарження
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачка в порушення умов
кредитного договору не виконала
зобов»язань, тому стягнув з неї суму
заборгованості на користь банку.
Вирішуючи спір в частині розміру
заборгованості, суд першої інстанції
вважав можливим зменшити розмір
нарахованої пені до 8 500 грн з
урахуванням того, що розмір
нарахованої пені значно перевищує
суму боргу, і у зв'язку із зменшенням
розміру пені, зміні підлягає і
процентна складова штрафу до 896,34 грн.

З висновками суду першої інстанції
колегія судів не може погодитись з
наступних підстав.

Судом встановлено і
підтверджується матеріалами справи,
що відповідно до укладеного договору №
MRXRRX12350776 від 25 квітня 2007 року ОСОБА_1
отримала кредит в розмірі 3094,80 грн зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 24.04.2008
року.

У зв'язку з порушенням умов договору
ОСОБА_1 має заборгованість перед
позивачем станом на 31.01.2013 року в
розмірі 32699,04 грн, яка складається з
наступного: 8017,00 грн - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
909,84 грн - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 21738,91 грн - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг: 500,00
грн - штраф (фіксована частина), 1533,29 грн
- штраф (процентна складова).

Згідно з п.5.3. умов надання кредиту, у
випадку порушення позичальником
строків платежів по будь-якому з
грошових зобов'язань, передбачених
договором більш ніж на 30 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми
заборгованості (а.с.14). Пунктом 5.5.
передбачено, що терміни позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років.

20 березня 2008 року Жовтневим районним
судом міста Маріуполя Донецької
області був виданий судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у
розмірі 5 829,86 грн, яка утворилася
станом на 13 лютого 2008 року.

На підставі судового наказу було
відкрите виконавче провадження, яке
перебувало на виконанні Жовтневого
ВДВС ММУЮ. Постановою державного
виконавця від 14 квітня 2010 року
виконавче провадження було закрито у
зв'язку зі сплатою боргу у повному
обсязі.

Як визначено положеннями ст..ст. 47,49
Закону України «Про банки та
банківську діяльність», комерційні
банки самостійно встановлюють умови
надання кредитів.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. За
положеннями ст.. 1048 ЦК України проценти
за договором займу (кредиту)
нараховуються до дня фактичного
повернення займу, якщо інше не
передбачено договором.

Згідно зі ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач виконав усі зобов'язання за
договором, і сторони ці обставини не
оспорюють.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
пояснювала суду першої інстанції, що
вона погасила суму боргу за кредитом у
вересні 2009 року, а щодо інших претензій
банку просила застосувати строк
позовної давності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з того, що банк своєчасно
звернувся до суду з даним позовом у
межах строку позовної давності,
оскільки сторонами кредитного
встановлено, що терміни позовної
давності по вимогам за стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним Договором тривають 5
років.

Між тим, апеляційним судом встановлено,
що при зверненні до суду 17.03.2008 року з
заявою про видачу судового наказу про
стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за
кредитним договором від 25.04.2007 року,
Банк в обґрунтування своїх вимог
надавав суду разом із заявою
позичальника інші умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), які не
містять спеціально обговореного
сторонами строку позовної давності, не
передбачають застосування штрафів.
Розглянувши заяву із доданими
документами, суд видав наказ, на
підставі якого Банком був отриманий
виконавчий лист, пред'явлений до
виконання. Вказане судове рішення
відповідачка виконала в вересні 2009
року, погасила суму, що була пред'явлена
до примусового стягнення на підставі
наказу.

Під час розгляду справи апеляційним
судом представник позивача пояснила,
що вказані умови надання кредиту
помилково були додані до заяви про
видачу наказу, а умови, що діяли для
видачу кредиту на час укладання
кредитного договору з відповідачкою,
надані суду в даній цивільній справі.

У підтвердження належності до заяви
позичальника саме тих умов, що надані
суду по справі, представником позивача
колегії суддів наданий наказ №65 від
20.01.2006 року про експериментальне
введення технології
«Експрес-розстрочка».

Колегія суддів не може прийняти
вказаний документ як доказ по справі,
оскільки з нього вбачається, що він
стосується введення технології
«Експрес-розстрочка», а не
(«Розстрочка»)(Стандарт), на які
посилається позивач в обґрунтування
позовних вимог. Крім того, з даного
наказу слідує, що експериментальне
введення технології
«Експрес-розстрочка» проводилося в
період з 25.01.2006 року по 01.03.2006 року, даних
про затвердження такої програми Банк
не надав. Враховуючи, що кредитний
договір з Банком відповідачкою
укладений 25.04.2007 року, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги щодо необхідності виходити при
вирішенні спору з умов надання
споживчого кредиту, доданих до заяви
позичальника у наказному провадженні,
за результатами якого судом був
виданий наказ.

Згідно з змістом заяви позичальника
кредитний договір між сторонами у діє
потягом 12 місяців з 25.04.2007 року по 24.04.2008
року включно.

Згідно з наказом Жовтневого районного
суду м.Маріуполя від 20.03.2008 року про
стягнення заборгованості на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 було
стягнуто заборгованості за даним
договором 5829,86 грн.

Згідно до положень ст.ст. 256, 257, 259 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки;
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Як встановлено ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи відсутні
докази переривання перебігу строку
позовної давності. Позивач до
звернення до суду з даним позовом не
вимагав повернення боргу ОСОБА_1

Враховуючи, що Банк звернувся до
суду з даним позовом 08.02.2013 року,
колегія суддів погоджується з
доводами апеляції про те, що у зв'язку
із оплатою відповідачкою боргу перед
позивачем 21 вересня 2009 року, строк
позовної давності для звернення до
суду з даними вимогами сплинув у
вересні 2012 року, і суд першої інстанції,
не перевіривши усіх обставин,
передчасно ухвалив рішення про
задоволення позову .

Отже, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції, як таке,
що не відповідає положенням
матеріального та процесуального
закону, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позовних вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Таким чином, апеляційна скарга
відповідача на рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 19 вересня 2013 року
підлягає задоволенню, рішення суду
першої інстанції - скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позовних вимогах до ОСОБА_1 про
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь відповідачки підлягає
стягненню сума понесених нею за подачу
апеляційної скарги судових витрат в
розмірі 114,7 грн..

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І
Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 19 вересня 2013 року
скасувати.

В позові Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ MRXRRX12350776 від 25 квітня 2007 в сумі 32699,04
грн - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на користь ОСОБА_1
судовий збір за подачу апеляційної
скарги 114,7 грн.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :