Номер провадження 6/228/29/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2014 року
місто ДОКУЧАЄВСЬК

ДОКУЧАЄВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді СЄЛІНА Є.В.,

при
секретарі - КОВАЛЬ Т.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста
Докучаєвська Донецької області
подання старшого державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Докучаєвського міського управління
юстиції Головного управління юстиції у
Донецькій області Гусакової Л.О.,
погодженого із в.о.начальника цього ж
органу державної виконавчої служби
Антонюк К.І. про встановлення
тимчасового обмеження боржника ОСОБА_3
у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2014р. до суду звернувся старший
державний виконавець ВДВС
Докучаєвського МУЮ Гусакова Л.О. із
поданням, погодженим із в.о.начальника
цього ж органу Антонюк К.І., де ставить
питання про встановлення тимчасового
обмеження боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України. В обґрунтування
своїх вимог зазначив, що в провадженні
органу державної виконавчої служби
знаходиться виконавче провадження №
27973289 з примусового виконання
виконавчого листа № 2-341 від 13.07.2011р.,
виданого Докучаєвським міським судом
про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини
заробітку (доходу), але не менш ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
14.06.2011р. і до її повноліття. Боржник від
сплати аліментів ухиляється, має
заборгованість станом на 01.03.2014р. у
розмірі 8610,25грн.

Заявник - представник відділу ДВС
Докучаєвського МУЮ Головного
управління юстиції у Донецькій області
в судове засідання не з'явився, про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, із
клопотанням щодо відкладення розгляду
цього питання у передбаченому законом
порядку до канцелярії суду не
звертався.

Розгляд подання відповідно до ч.2 ст.377-1
ЦПК України, здійснене без виклику чи
повідомлення сторін (боржника та
стягувачів) та інших заінтересованих
осіб.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що подання органу державної
виконавчої служби про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України певної особи підлягає
залишенню без задоволення виходячи з
наступних підстав:

Відповідно до статті 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року, регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, пунктом 2 частини 1 статті 6 цього
Закону передбачено, як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон наявність невиконаних
зобов'язань, але лише до моменту
виконання зобов'язань, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Згідно з пунктом 18 частини 3 статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника фізичної особи або керівника
боржника юридичної особи за межі
України до виконання зобов'язання за
рішенням.

Виходячи з системного аналізу
вищезазначених норм вбачається, що для
вирішення питання щодо тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України, в судовому порядку
підлягає доведенню факт ухилення
останнього від виконання судового
рішення.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про виконавче провадження»,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 24 Закону
України «Про виконавче провадження»
(редакція якої діяла на час винесення
державним виконавцем відповідних
постанов), державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом. Копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження не пізніше наступного дня
надсилається стягувачу, боржнику та
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

За частинами 1, 2, 5 статті 30 цього ж
Закону, державний виконавець,
починаючи виконувати рішення, повинен
пересвідчитися, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк відповідно до статті
24 цього Закону. У разі, якщо копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження одержана боржником
несвоєчасно, внаслідок чого боржник
був позбавлений можливості
добровільно виконати рішення у
встановлений державним виконавцем
строк, за письмовою заявою боржника при
підтвердженні факту несвоєчасного
одержання вказаної постанови
державний виконавець відкладає
провадження виконавчих дій у порядку,
встановленому статтею 32 цього Закону,
та поновлює боржнику строк для
добровільного виконання рішення. Якщо
боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення,
державний виконавець невідкладно
розпочинає його примусове виконання.

На теперішній час ці обов'язки
державного виконавця передбачені
частинами 1, 2, 5 статті 25 нової редакції
Закону України «Про виконавче
провадження», відповідно до яких,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова. Копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Згідно частини 1 статті 31 цього ж
Закону, копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів, долучених заявником до
поданого подання вбачається, що до
відділу державної виконавчої служби
Докучаєвського міського управління
юстиції Головного управління юстиції у
Донецькій області надійшов виконавчий
лист № 2-341 від 13.07.2011р., виданого
Докучаєвським міським судом про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліментів на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини
заробітку (доходу), але не менш ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
14.06.2011р. і до її повноліття.

Так, постановою головного державного
виконавця Садовничої О.В. від 02.08.2011р. за
серією ВП № 27973289 відкрите виконавче
провадження з виконання вказаного
судового рішення.

Ці документи та інші надані заявником
матеріали не містять інформації про
направлення копії відповідної
постанови на адресу боржника, а отже і
отримання її адресатом. Посилання на
відвідування боржником відділу
державної виконавчої служби не
підтверджено жодними належними
доказами.

Суд вважає, що застосування такого
заходу як тимчасове обмеження боржника
у праві виїзду за межі України є одним з
заходів гарантування виконання
рішення суду у разі ухилення боржника
від самостійного виконання рішення
суду (виконавчого документу).

Разом із тим, суд враховує, що
законодавцем гарантовано боржнику
право на самостійне виконання рішення
суду (виконавчого документу), яке,
виходячи з вищенаведених норм Закону,
розпочинається з дня отримання
боржником копії постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Недоведений факт отримання ОСОБА_3
відповідної постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження, а отже і ухилення від
самостійного та добровільного
виконання ним своїх зобов'язань,
встановлених відповідним судовим
рішенням, позбавляє можливості суду
вирішити питання про застосування до
неї такого заходу як тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України.

Згідно частини 1 статті 11 цього ж
Кодексу, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами відповідно до частини 1 статті
57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 60 цього ж Кодексу
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Подане подання окрім зазначення
інформації щодо знаходження в
провадженні відділу виконавчого листа
щодо стягнення з ОСОБА_3 за судовим
рішенням аліментів, інших обставин з
посиланням на відповідні докази не
містить, а отже воно є невмотивованим
та необґрунтованим.

Крім того, державним виконавцем в
передбаченому законом порядку не
з'ясовано, чи видавався та отримувався
ОСОБА_3 закордонний паспорт, та чи має
він можливість виїхати за межі України.

Необхідно наголосити й на тому, що у
разі наявності у діях боржника ознак
злочину, передбаченого зокрема статтею
164 КК України, державний виконавець має
право звернутись до правоохоронних
органів з поданням про притягнення
особи до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Слід зазначити, що відповідно до
частини 1 статті 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Натомість подане старшим державним
виконавцем Гусаковою Л.О. подання,
погоджене в.о.начальника відділу ДВС
Докучаєвського МУЮ Головного
управління юстиції у Донецькій області
Антонюк К.І., повноваження якої, у тому
числі і на внесення цього
процесуального документа не
посвідчені жодними належними
документами.

Виходячи із викладеного, керуючись ст.
33 Конституції України, ч.2 ст.6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», ч.1
ст.2, ч.2,5 ст.25, ч.1 ст.31, ч.1 ст.35 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.57-61, 377-1, 208-210, 293-294, 296 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Докучаєвського міського управління
юстиції Головного управління юстиції у
Донецькій області Гусакової Л.О.,
погоджене із в.о.начальника цього ж
органу державної виконавчої служби
Антонюк К.І. про встановлення
тимчасового обмеження боржника ОСОБА_3
у праві виїзду за межі України -
залишити без задоволення.

Заявник не позбавлений можливості
після усунення обставин, які стали
підставою для залишення подання без
задоволення, повторно звернутись із
ним до суду.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Донецької області
через Докучаєвський міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя