Провадження №22-ц/784/976/14
Провадження № 22ц- 784/976/14
інстанції Рум'янцева Н.О.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

06 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Богуславській
О.М.,

за участю:

- представника відповідача
Кузьменко О.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 13 лютого 2014 року

за позовом

ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк»

про

визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню,

в с т а н о
в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню.

Позивачка зазначала, що 07 червня 2011
року між нею та ПАТ «ОТП Банк» був
укладений кредитний договір.

З метою забезпечення виконання вимог
за вказаним кредитним договором 07
червня 2011 року між нею та Банком
укладено договір іпотеки, за яким вона
передала в іпотеку банку двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на
праві власності.

17 жовтня 2013 року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_4
вчинено виконавчий напис щодо
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, у зв'язку з неналежним
виконанням нею обов'язків за кредитним
договором від 7 червня 2011 року.

На думку позивачки, спірний виконавчий
напис вчинено за відсутності
документів, що підтверджують
безспірність заборгованості за
кредитним договором, а також вартість
майна, що є предметом виконавчого
напису, перевищує суму боргу, що
суперечить принципу співмірності. Крім
того, вчиненням виконавчого напису
порушуються житлові права.

Посилаючись на наведене, позивачка
просила про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
виконавчий напис зроблено за наявності
документів, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
перед стягувачем та у відповідності до
положень ст. 88 Закону України «Про
нотаріат», ст.33 Закону «Про іпотеку».

Колегія погоджується з таким
висновком суду, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 07 червня 2011 року
між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 99 037 грн. на строк до 07
червня 2021 року, а позичальник
зобов'язалася повернути кредит і
сплатити проценти на умовах,
установлених указаним договором.

З метою забезпечення виконання вимог
за зазначеним кредитним договором 07
червня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за
яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належить їй на праві власності.

17 жовтня 2013 року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_4
вчинено виконавчий напис щодо
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, у зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_3 обов'язків за
кредитним договором від 7 червня 2011
року.

За вказаним виконавчим написом за
рахунок коштів від реалізації вказаної
квартири, запропоновано задовольнити
вимоги ПАТ «ОТП Банк» у розмірі
заборгованості 100 366 грн.70 коп., яка
виникла за період з 07 червня 2011 року по
22 квітня 2013 року, з яких: 85 832 грн.04 коп.
заборгованість по кредиту; 9684 грн. 14
коп. - сума прострочених та відсотків
за вказаний період; 4 850 грн.52 коп. - пені
.

Згідно з постановою Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції від 28 жовтня 2013 року відкрито
виконавче провадження з виконання
зазначеного виконавчого напису.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов?язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Статтею 35 вказаного Закону
встановлено, що у разі порушення
основного зобов?язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов?язань, вимога про виконання
порушеного зобов?язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Тобто, вказаними нормами передбачено
право іпотекодержателя розпочати
звернення стягнення на предмет іпотеки
на підставі виконавчого напису
нотаріуса у разі незадоволення
іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя
про виконання порушеного боржником
зобов??язання у тридцятиденний строк.

Статтею 87 Закону України «Про
нотаріат» та п. 1 Глави 16 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, яка затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що
для стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону
України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Пунктом 2. Глави 16 Порядку передбачено,
що вчинення виконавчого напису в разі
порушення основного зобов?язання та
(або) умов іпотечного договору
здійснюється нотаріусом після спливу
тридцяти днів з моменту одержання
іпотекодавцем та боржником, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушень.

Згідно пункту 3 Глави 16 зазначеного
Порядку нотаріус вчиняє виконавчі
написи, зокрема, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що для
вчинення виконавчого напису
стягувачем або уповноваженим
представником нотаріусу подається
заява, у якій, зокрема, має бути
зазначено: відомості про найменування
і місце проживання або
місцезнаходження стягувача та
боржника; дата та місце народження
боржника - фізичної особи, місце його
роботи; номери рахунків у банках,
кредитних установах, код в ЄДРПОУ для
юридичної особи; строк, за який має
провадитися стягнення; інформація щодо
суми, яка підлягає стягненню або
предметів, що підлягатимуть
витребуванню, включаючи пеню, штрафи,
проценти тощо. Заява може містити також
іншу інформацію, необхідну для
вчинення виконавчого напису.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що при
вчиненні виконавчого напису нотаріус
повинен перевірити, чи подано на
обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року
для одержання виконавчого напису для
стягнення заборгованості за
нотаріально посвідченими угодами
подаються, зокрема, оригінал
нотаріально посвідченої угоди;
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов?язання.

Тобто, вказаними приписами
законодавства встановлено, що нотаріус
при вчиненні виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не перевіряє можливість спору між
сторонами щодо кредитної
заборгованості, не встановлює права та
обов?язки учасників правовідносин, а
лише перевіряє наявність документів з
урахуванням положень Переліку, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
тобто перевіряє щоб документи, з яких
обчислена заборгованість, не були
спірні.

Із матеріалів справи вбачається, що
приватному нотаріусу для вчинення
виконавчого напису відповідачем в
підтвердження наявності
заборгованості було подано наступні
документи: кредитний договір, договір
іпотеки з додатками; розрахунок
заборгованості станом на 22 квітня 2013
року ; виписка з особового рахунку
позичальника ; заяву банку про вчинення
виконавчого напису; вимоги до ОСОБА_3
про сплату суми заборгованості по
кредиту та відсоткам з повідомленням
боржника про невиконання зобов?язань
за кредитним договором та про
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки; повідомлення про
вручення поштового відправлення.

За наведених обставин, суд першої
інстанції вірно визначив характер
правовідносин між сторонами,
застосував норми матеріального права,
що їх регулюють, надав оцінку усім
доказам, зібраним у справі, врахував, що
банк надав нотаріусу документи, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку. А
тому вірно вважав, що виконавчий напис,
вчинений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_4 17
жовтня 2013 року, який є предметом спору,
відповідає вимогам чинного
законодавства, та дійшов висновку про
те, що банк, звернувшись до нотаріуса з
заявою про вчинення виконавчого
напису, реалізував своє право на захист
свого цивільного права.

За наведених вище обставин доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 13
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді