Ухвала

іменем україни

19 березня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_3, про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа
- ОСОБА_3, про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 24 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 04 грудня
2013 року, позов задоволено.

Звернуто на користь ПАТ «Креді
Агріколь Банк» стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки від 15
грудня 2005 року - квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_2, шляхом проведення
прилюдних торгів у порядку виконавчого
провадження за початковою ціною 1 802 431
грн з метою задоволення вимог
товариства за кредитним договором між
АТ «Індустріально-експортний банк» та
ОСОБА_3 від 15 грудня 2005 року № 218/05-ф, яка
станом на 01 червня 2012 року становить 403
535,18 євро, а також пеню в сумі 594 482 грн 71
коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судом установлено, що 15 грудня 2005 року
між АТ «Індустріально-експортний
банк», правонаступником якого є ПАТ
«Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 218/05-ф, за
умовами якого банк відкрив
позичальнику кредитну лінію в розмірі
200 тис. євро строком до 12 грудня 2008 року
зі сплатою 16,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором 15 грудня 2005 року
між АТ «Індустріально-експортний
банк», правонаступником якого є ПАТ
«Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_2
укладено договір іпотеки, за умовами
якого остання передала в іпотеку
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 5.1 договору іпотеки сторони
погодили, що іпотекодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
іпотеки у випадках, якщо на момент
настання терміну виконання основного
зобов'язання воно не буде виконано
повністю, у випадку порушення графіку
погашення кредитної заборгованості
або у разі несплати відсотків (або
частини відсотків) відповідно до умов
кредитного договору. При цьому
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на весь предмет іпотеки, за
своїм розсудом, та задовольнити за
рахунок предмета іпотеки в повному
обсязі усі вимоги, передбачені
кредитним договором.

Унаслідок неналежного виконання
зобов'язання за кредитним договором
станом на 01 червня 2012 року утворилась
заборгованість в розмірі 403 535,18 євро та
594 482 грн 74 коп., яка складається із: 200
тис. євро - заборгованість за кредитом;
203 535,18 євро - заборгованість за
відсотками; 594 482 грн 74 коп. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту та
процентів.

ОСОБА_2 як іпотекодавцеві надсилалася
письмова вимога про усунення порушення
та попереджено про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги, яка залишилася без
реагування.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначається, зокрема, процедура
продажу, визначена ст. 38 цього Закону.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 30 березня 2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
вимог про стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо), належить
виключно позивачеві.

Таким чином, відповідно до аналізу
зазначених норм права та роз'яснень,
наведених у зазначеній постанові,
звернення стягнення на предмет іпотеки
є можливим у разі невиконання
боржником зобов'язання.

При цьому загальний розмір вимог та всі
його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки, у тому числі заборгованість за
кредитним договором, встановлюються
при розгляді позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що зазначені судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права;
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 24 травня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 04 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Є.П. Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель