Провадження № 2/344/431/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

31 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретарів Сивухіної Ю.Ю.,
Максимів Н.С., Іванова О.В.,

за участі представника позивачки
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності та стягнення судових
витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд з наведеним
позовом до відповідача, мотивуючи тим,
що з відповідачем вони перебували у
зареєстрованому шлюбі, який 06.02.2007 року
було розірвано. За час шлюбу позивачкою
та відповідачем було придбано 18.12.2002
року за спільні кошти квартиру АДРЕСА_1.
Вказана квартира є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя. Тому
просить визнати право власності на 1/2
частину вказаної вище квартири.

Представники позивачки в судовому
засіданні вимоги позову підтримав з
мотивів наведених в позовній заяві.
Просив позов задовольнити.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся, про дату, час та місце
судових засідань повідомлявся
належним чином, що підтверджується
конвертами, що повертались у зв'язку із
закінченням терміну зберігання, про
причини неявки суд не повідомив.

З урахуванням думки представника
позивача та положень ст. 224 ЦПК України
суд ухвалив провести заочний розгляд
справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

Позивачка та відповідач перебували у
зареєстрованому шлюбі з 08.05.1997 року по
06.02.2007 року, що підтверджується
штампами на копії паспорта позивачки
(а.с.6) та копією свідоцтва про
розірвання шлюбу (а.с.22).

Під час шлюбу, 18 грудня 2002 року,
відповідач ОСОБА_3 придбав квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.4).

Отже, квартира АДРЕСА_1 придбана під час
перебування сторін у зареєстрованому
шлюбі, а тому є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України (надалі СК України),
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 368
Цивільного кодексу України (надалі ЦК
України), майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Аналогічну норму містить і п. 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України
закріплено, що у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

В даній справі сторони не дійшли
згоди щодо розподілу їх спільного
майна, а тому воно підлягає поділу в
судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з заявлених позовних вимог,
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги позивачки є
обгрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню.

Слід визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу
спільного майна подружжя, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, тому з
відповідача ОСОБА_3 також слід стягнути
на користь позивачки понесені нею
судові витрати.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 41 Конституції України, п. 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 69
ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. 16
Цивільного кодексу України, керуючись
ст. ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності та стягнення судових
витрат задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_2 виданий 22.07.1998 року
Тисменицьким РВ УМВС в
Івано-Франківській області, жителькою
АДРЕСА_2, в порядку поділу спільного
майна подружжя, право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1 в користь
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії
НОМЕР_2 виданий 22.07.1998 року Тисменицьким
РВ УМВС в Івано-Франківській області,
жительки АДРЕСА_2 - 229 грн. 40 коп. витрат
по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
Івано-Франківським міським судом за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01
квітня 2014 року

Суддя
Бабій О.М.