Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2596/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Ябчик Н. М.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

(Вступна і резолютивна частини)

27.11.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Гайсюка О.В.,

Потапенка В.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до
фермерського господарства «Ніка»,
третя особа - Головне управління
Держземагенства України у
Кіровоградській області, про визнання
договору оренди землі недійсним та за
зустрічним позовом фермерського
господарства «Ніка» до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою за апеляційною
скаргою фермерського господарства
«Ніка» на рішення Знам»янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 26 серпня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся
до суду з позовом до фермерського
господарства «Ніка» про визнання
договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що на підставі договору
оренди землі від 28 лютого 2014 року,
укладеного з Головним управлінням
Держземагенства у Кіровоградській
області, він користується земельною
ділянкою, кадастровий № :02:000:9069,
площею 106,9900 га ріллі, розташованою на
території Володимирівської сільської
ради Знам»янського району
Кіровоградської області ( за межами
населеного пункту) для ведення
фермерського господарства.

Проте, відповідач оспорює його
право оренди, посилаючись на те, що
належним орендарем цієї земельної
ділянки є саме він на підставі договору
оренди землі від 18 січня 2005 року,
укладеного між Знам»янською районною
державною адміністрацією та ФГ «Ніка».

Вважає, що договір оренди землі
від 18.01.2005 року є недійсним, оскільки
він не містить таких його істотних
умов, передбачених законом, як строк
його дії, а також кадастрового плану
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів
та акту визначення меж земельної
ділянки в натурі ( на місцевості), що дає
підстави для визнання його неукладеним
та недійсним.

Крім того, оспорений договір
оренди не пройшов належної державної
реєстрації.

За таких обставин вважав, що ФГ
«Ніка» самовільно займає належну йому
на праві оренди земельну ділянку, а
договір оренди землі є недійсним.

У серпні 2014 року фермерське
господарство «Ніка» подало зустрічний
позов до ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.
Посилалось на те, що відповідач, який не
набув права користування спірною
земельною ділянкою, оскільки договір
оренди землі від 28 лютого 2014 року не
містить відомостей щодо затвердженої
грошової оцінки землі, а тому є
неукладеним, - з квітня 2014 року створює
йому, позивачу, перешкоди у
користуванні цією земельною ділянкою
та у здійсненні його господарської
діяльності.

Ухвалою Знам»янського
міськрайонного суду від 4.08.2014 року до
участі у справі в якості третьої особи
на стороні позивача залучено Головне
управління Держземагенства у
Кіровоградської області (а.с.80,т.1)

Рішенням Знам»янського
міськрайонного суду від 26.08.2014 року у
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ФГ «Ніка»
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та про
задоволення зустрічного позову через
неповне з»ясування обставин, які мають
значення для ухвалення рішення,
порушення норм матеріального і
процесуального права. Вказує на те, що
висновки суду першої інстанції про
дійсність договору оренди землі від
28.02.2014 року, укладеного між Головним
управлінням Держземагенства України в
Кіровоградській області та ОСОБА_5, та
про неукладеність договору оренди
землі від 18.01.2005 року з ФГ «Ніка» не
відповідають обставинам справи та
ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права.
Крім того, вважає, що первісний позов не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства, проте суд безпідставно
відмовив у задоволенні клопотання про
закриття провадження у цій частині
справи.

Позивач рішення суду першої
інстанції не оскаржив.

Заслухавши пояснення
представників ФГ «Ніка» Назаренка Ю.В.
і Павленка О.О,, які просили
задовольнити апеляційну скаргу,
представників ОСОБА_5 ОСОБА_8 і ОСОБА_9,
які заперечували проти скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів апеляційного суду вирішила, що
рішення Знам»янського міськрайонного
суду від 26.08.2014 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
з таких підстав.

Згідно із ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Ч. 1 ст.16 ЦК встановлено, що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу у
спосіб, визначений ч.2цієї статті.

Встановлено, що на підставі
наказу Головного управління
Дерземагенства у Кіровоградській
області від 13.12.2013 року №
КР/:02:000/00000992 28.02.2014 року між
Головним управлінням Держземагенства
у Кіровоградській області і ОСОБА_5
укладено договір оренди земельної
ділянки, кадастровий № 0:02:000:9069,
для ведення фермерського господарства,
загальною площею 106,9900 га, у тому числі
106,9900 га ріллі, із земель
сільськогосподарського призначення
державної власності, що перебувають у
запасі, розташовану на території
Кіровоградської області Знам»янського
району Володимирівської сільської
ради ( за межами населеного пункту) у
північному напрямку від села
Володимирівка. Договір укладено
терміном на 15 років.

Згідно з актом
приймання-передачі об»єкта оренди без
дати, який є невід»ємною частиною
договору оренди, земельна ділянка
передана орендодавцем орендарю. Право
оренди земельної ділянки
зареєстроване 13.03.2014 року у
встановленому законом порядку.

Законом України «Про оренду
землі» визначено, що оренда землі - це
засноване на договорі платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Орендарі набувають право оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі.

Згідно із ст.13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов»язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов»язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Як на підставу позову, позивач
посилався на те, що відповідач не
визнає його право користування
земельною ділянкою за договором оренди
від 28.02.2014 року та створює йому
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою, оскільки ФГ «Ніка»
стверджує, що саме воно є належним
орендарем земельної ділянки, якою
користується на підставі договору
оренди землі, укладеного 18.01.2005 року між
ним та Знам»янською районною державною
адміністрацією.

При цьому позивач зазначив, що
вважає, що його невизнане відповідачем
право користування земельною ділянкою
підлягає захисту способом, визначеним
ст.ст. 391, 392 ЦК України, які
передбачають, що власник майна або
особа, яка має речове право на чуже
майно, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном та може пред»явити позов про
визнання його права власності ( права
користування), якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Проте, правильно пославшись на
норми закону, якими визначений спосіб
захисту прав власника майна або особи,
яка має право користування чужим
майном позивач пред»явив позов не про
усунення йому перешкод у користуванні
земельною ділянкою, або про визнання за
ним права користування нею, а про
визнання недійсним договору оренди
землі, на підставі якого відповідач з
2005 року користувався цією ж земельною
ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оспорений договір є
неукладеним ( невчиненим), оскільки він
не пройшов належної державної
реєстрації, а тому він не може бути
визнаний недійсним.

Однак, суд першої інстанції не
звернув увагу та не перевірив, чи
відповідає обраний позивачем спосіб
захисту невизнаного та порушеного, як
він стверджує, відповідачем належного
йому права користування земельною
ділянкою вимогам ст.16 ЦК України, та
який охоронюваний законом інтерес
позивача, як фізичної особи, порушено
оспореним ним договором.

Відповідно до ст.1 Закону України
«Про фермерське господарство» після
одержання засновником державного акта
на право власності на земельну ділянку
або укладення договору оренди
земельної ділянки та його державної
реєстрації фермерське господарство
підлягає державній реєстрації у
порядку, встановленому законом для
державної реєстрації юридичних осіб.

З наданого позивачем витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
видно, що позивач заснував фермерське
господарство «Бойченко Олексія
Олександровича» та зареєстрував його
як юридичну особу 9.04.2014 року (а.с.74,т.1)

Земельна ділянка, що
використовується фермерським
господарством на умовах оренди,
входить до складу земель фермерського
господарства (п. «в» ч.1ст.12 Закону
України «Про фермерське
господарство»). Тому захист права
користування такою земельною ділянкою
після створення фермерського
господарства належить фермерському
господарству, а не фізичній особі, якій
земельна ділянка була надана у
користування на умовах оренди для
ведення фермерського господарства.

Відповідно до ч.3ст.215 ЦПК
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач не є стороною договору,
який просить визнати недійсним.

Посилання ОСОБА_5 на невизнання
відповідачем права користування ним
спірною земельною ділянкою та на
створення ФГ «Ніка» перешкод у
користуванні нею шляхом здійснення
восени 2013 року ( до укладення договору
оренди 28.02.2014 року) посіву озимого
ріпаку на цій земельній ділянці, як на
факт порушення його інтересу внаслідок
укладення договору оренди між
Знам»янською РДА і ФГ «Ніка» 18.01.2005
року, є безпідставними.

Підставою недійсності правочину
є недодержання в момент вчинення
правочину стороною ( сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 ЦПК ( ч.1ст.215 ЦК). На момент укладення
договору оренди між Знам»янською РДА і
ФГ «Ніка» позивач не мав ніякого
відношення до предмету договору.

За таких обставин, належними
способами захисту права користування
позивачем земельною ділянкою могли би
бути: визнання права, припинення дії,
яка порушує право або інший,
передбачений ч.2 ст.16 ЦК, ст.152
Земельного кодексу спосіб, який
відповідає змісту невизнаного чи/та
порушеного права.

Відповідно до ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Враховуючи викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають
задоволенню через невідповідність
обраного ним способу судового захисту
його права користування земельною
ділянкою, на невизнання та порушення
якого він посилається у позовній заяві.

Крім того, суд у порушення вимог
ч.4ст.10 ЦПК України не роз»яснив
позивачу його право на подачу
відповідно до ч.1ст.33 ЦПК України заяви
про залучення до участі у справі за
первісним позовом як співвідповідача
другої сторони договору оренди -
Знам»янську районну державну
адміністрацію. Апеляційний суд у
такому випадку позбавлений
процесуальної можливості усунути
зазначене порушення (ч.1ст.303 ЦПК
України).

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ФГ «Ніка» до ОСОБА_5
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом заборони
відповідачу вчиняти будь-які перепони
у користуванні, суд першої інстанції
виходив із встановленого ним під час
розгляду первісного позову факту
неукладеності договору оренди землі
від 18.01.2005 року між Знам»янською РДА і
ФГ «Ніка», на підставі чого дійшов
висновку про те, що ФГ «Ніка» не має
права вимагати усунення перешкод.

Проте, з таким рішенням не можна
погодитись у повній мірі.

Прийняття цього позову як
зустрічного не відповідало вимогам
ч.2ст.123 ЦПК України, тому суду першої
інстанції спочатку належало
розглянути позов ОСОБА_5 до ФГ «Ніка»
щодо визнання договору оренди землі
недійсним.

Оскільки апеляційним судом
встановлена наявність підстав для
скасування первісного позову і
ухвалення нового рішення про відмову у
його задоволенні, але з інших підстав,
факт неукладеності договору оренди
землі між Знам»янською
райдержадміністрацією та ФГ «Ніка» від
18.01.2005 року, на підставі якого у
задоволенні зустрічного позову було
відмовлено, є невстановленим.

Заявивши вимоги до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом
зобов»язання ОСОБА_5 не чинити
перешкод у користуванні, фермерське
господарство «Ніка» посилалось на те,
що спірна земельна ділянка знаходиться
у його користуванні на підставі
чинного договору оренди землі від
18.01.2005 року, укладеного між
Знам»янською РДА та ФГ «Ніка», проте
ОСОБА_5, починаючи з квітня 2014 року
перешкоджає у здійсненні фермерським
господарством підприємницької
діяльності, про що свідчать акти від
15.05.2014 року, від 3.07.2014 року та інші
докази. Крім того, відповідач посилався
на те, що договір оренди земельної
ділянки від 28.02.2014 року між Головним
управлінням Держземагенства у
Кіровоградській області і ОСОБА_5 є
неукладеним, оскільки у ньому відсутня
затверджена грошова оцінка землі та
відсутнє застереження про наявність на
ній об»єкту археології.

Доводи відповідача щодо
неукладеності зазначеного договору
оренди не ґрунтуються на належному
тлумаченні норм матеріального права,
якими є ст.626-632, 638, 640, 215 ЦК України,
ст.ст.3, 6,ч.2ст.16 Закону України «Про
оренду землі».

Відповідно до ч.2ст.15 Закону
України «Про оренду землі» відсутність
у договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог статей
4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

ФГ «Ніка» не надало доказів
того, що договір оренди землі,
укладений між Головним управлінням
Держземагенства у Кіровоградській
області і ОСОБА_5 визнано недійсним у
судовому порядку.

Статтею 204 ЦК України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

ФГ «Ніка» не надало належних та
допустимих доказів, які б спростували
факт наявності у позивача, який створив
фермерське господарство «Бойченко
Олексія Олександровича» права
користування спірною земельною
ділянкою на підставі договору оренди
землі від 28.02.2014 року.

За таких обставин позовні вимоги
ФГ «Ніка» про усунення йому перешкод у
користуванні земельною ділянкою
шляхом заборони ОСОБА_5 вчиняти
будь-які перепони у користуванні
земельною ділянкою задоволенню не
підлягають.

Неправильне визначення судом
першої інстанції характеру спірних
правовідносин, що призвело до
неповного з»ясування обставин, які
мають значення для ухвалення рішення,
недоведеність обставин справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновку суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права є, відповідно до
п.п.1-4ст.309, ч.3ст.303 ЦПК України,
підставою для скасування рішення суду
і ухвалення нового рішення про відмову
у задоволенні як первісного так і
зустрічного позовів.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу фермерського
господарства «Ніка» задовольнити
частково.

Рішення Знам»янського
міськрайонного суду від 26 серпня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні
позову до фермерського господарства
«Ніка» про визнання договору оренди
землі недійсним та у задоволенні
зустрічного позову фермерського
господарства «Ніка» до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: