Справа № 495/9863/13-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

19 березня 2014 року

м.Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

в складі:

головуючої - одноособово судді
Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі - Калантиренко О.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансвагонсервіс» до ОСОБА_5,
ОСОБА_7, третя особа на стороні
позивача, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору ТОВ
«Ліверман-Україна» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
обладнання та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансвагонсервіс», третя особа на
стороні позивача ОСОБА_7 про визнання
договору дійсним,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Укртрансвагонсервіс» звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7,
третя особа на стороні позивача, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ТОВ «Ліверман-Україна» про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу обладнання,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.08.2012
року було укладено договір
купівлі-продажу обладнання між ОСОБА_7
(продавець) та ОСОБА_5 (покупець), який
підлягає визнанню судом недійсним у
зв'язку з тим, що ОСОБА_7 не був
власником обладнання, яке продав, а
власником цього обладнання був і є
позивач. Посилаючись на ці обставини
позивач також просить зобов'язати
відповідача повернути незаконно
отримане обладнання позивачу та
стягнути з відповідачів витрати по
сплаті судового збору.

Крім того, ОСОБА_5 звернувся до суду з
зустрічним позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укртрансвагонсервіс», третя особа на
стороні позивача: ОСОБА_7 про визнання
договору дійсним, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 10 червня 2012 року між ним
та ОСОБА_7 було укладено договір
купівлі-продажу обладнання. Вказане
обладнання знаходилось у власності
ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі-продажу від 01.06.2012 року, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру правочинів від 01.06.2012 року.
Вказаний договір купівлі-продажу
обладнання між сторонами був укладений
в простій формі.

Як вбачається зі ст.657 ЦК України для
договору купівлі-продажу не
вимагається обов'язкова нотаріальна
форма. Але TOB «Укртрансвагонсервіс»
зазначає що він є власником обладнання,
яке було придбано позивачем за
зустрічним позовом та не визнає
укладений договір дійсним. В зв'язку з
цим, позивач вважає відповідно до ст. 16
ЦК України єдиним правовим способом
захисту своїх прав буде визнання в
судовому порядку укладеної угоди з
продавцем дійсною, оскільки всі умови
договору купівлі-продажу сторонами
були виконанні в повному обсязі.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 18 березня 2014 року вищевказані
позови були об'єднані в одне
провадження.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 та представник
позивача ОСОБА_2 первісний позов
підтримали в повному обсязі та просили
задовольнити, зустрічний позов не
визнали та заперечували проти його
задоволення.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 первісний позов не
визнала та заперечувала проти його
задоволення, проти задоволення
зустрічного позову ОСОБА_5 не
заперечувала.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4 зустрічний позов
підтримала в повному обсязі та просила
задовольнити, первісний позов не
визнала та заперечувала проти його
задоволення.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, дослідивши докази, суд прийшов
до наступного.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю
«Укртрансвагонсервіс» з 30.08.2011 року є
власником технологічного та
виробничого обладнання за договором
купівлі-продажу обладнання,
посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_8

Зазначене обладнання розташоване та
перебуває в наступних приміщеннях:

- цілісний майновий комплекс, що
знаходиться в АДРЕСА_1, на земельній
ділянці розміром 1850 кв.м.;

- цілісний майновий комплекс, що
знаходиться в АДРЕСА_2, на земельній
ділянці розміром 6070 кв.м.;

- комплекс будівель та споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_3 на земельній
ділянці розміром 9470 кв.м.; що
перебувають в приватній власності ТОВ
«Ліверман-Україна» на підставі
нотаріально посвідчених договорів
купівлі-продажу предмета іпотеки від
23.08.2013 року та відповідних Витягів з
Єдиного державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Представник позивача зазначає, що йому
нещодавно випадково стало відомо, що
між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 10.08.2012 року було
укладено в простій письмовій формі
Договір купівлі-продажу обладнання, за
яким ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_5 придбав
саме те обладнання, власником якого з
30.08.2011 року є Позивач.

Зазначені обставини дозволяють суду
дійти висновків, що зазначений
оспорюваний договір має бути визнаний
недійсним з моменту укладення на
підставі наступного.

Відповідно до Договору купівлі-продажу
від 30.08.2011 року, Товариство з обмеженою
відповідальністю
«УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС» придбало у TOB
«ГРІН ГРУП» обладнання, що розташоване
за наступними адресами:

- АДРЕСА_2;

- АДРЕСА_3.

Договір посвідчено приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_8

Отже, Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансвагонсервіс» є єдиним
власником всього обладнання, що
розташоване за вищевказаними адресами.

Зазначене обладнання було продано TOB
«ГРІН ГРУП» від імені TOB «ІСТОК» та на
підставі Договору про відступлення
права вимоги (зміну сторони в
зобов'язанні), який було укладено 21
липня 2011 року між Публічним
акціонерним товариством «Акціонерний
банк «Експрес-Банк» та TOB «ГРІН ГРУП»,
згідно умов якого TOB «ГРІН ГРУП» став
новим заставодержателем за договором
застави від 10 листопада 2006 року,
укладеним між ПАТ «Акціонерний банк
«Експрес-Банк» та TOB «ІСТОК», згідно з
яким заставою майна TOB «ІСТОК»
(обладнання, яке знаходиться в
приміщеннях цілісних майнових
комплексів за адресами: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 згідно переліку) забезпечені
вимоги ПАТ «АБ «Експрес-Банк», що
випливають з кредитного договору №
1220/06 від 10 листопада 2006 року, право
вимоги за яким відступлене TOB «ГРІН
ГРУП» згідно договору про відступлення
права вимоги № 1 від 20 липня 2011 року та
№2 від 20 грудня 2011 року.

Щодо вищенаведених відносин за
кредитним договором № 1220/06 та
договором про відступлення права
вимоги № 1 від 20 липня 2011 року слід
зазначити наступне: 10.11.2006 року між АБ
"Експрес-Банк" (кредитодавець),
правонаступником якого згідно з
статутом є Публічне акціонерне
товариство „Акціонерний банк
"Експрес-Банк", та TOB "Істок"
(позичальник) було укладено кредитний
договір № 1220/06, який у наступному було
викладено в новій редакції згідно з
договором № 5 від 10.11.2009р., за умовами
якого кредитодавець зобов'язується
відкрити позичальнику відновлювальну
кредитну лінію на поповнення обігових
коштів та/або придбання основних
засобів з лімітом максимальної
заборгованості 6 000 000 грн..

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 10.11.2006 року між
TOB «Істок» (заставодавець) та АБ
„Експрес-Банк" (заставодержатель) було
укладено договір застави відповідно до
умов якого цей договір забезпечує
вимогу заставодержателя, що випливає з
умов кредитного договору № 1220/06 від
10.11.2006р. (зі змінами та доповненнями),
укладеного між заставодержателем та
заставодавцем по поверненню суми
кредиту за кредитним договором № 1220/06.
Заставодавець передав в заставу
заставодержателю належне йому
обладнання (предмет застави).

Листами від 25.01.2011р. за №15/124, від 10.12.2010р.
№№15/3397, 15/3391, від 16.11.2010р. №15/3179, від
28.12.2009р. №02/2830, від 29.01.2010р. №15/285, від
05.02.2010р. №02/407, від 01.04.2010р. № 15/941, від
13.05.2010р. №15/1240, від 08.04.2010р. №15/1013 ПАТ "АБ
"Експрес-Банк" звертався до TOB "Істок" з
вимогою погасити існуючу кредитну
заборгованість та здійснити
страхування заставного майна через
закінчення строку дії попередніх
договорів страхування. Доказами
отримання TOB "Істок" вказаних листів є
наявні в справі повідомлення
відділення поштового зв'язку. Однак, TOB
"Істок" залишив вказані листи без
відповіді та задоволення.

20.07.2011 року між ПАТ "АБ "Експрес-Банк"
(первісний кредитор) та TOB "Грін
Груп" (новий кредитор) було укладено
договір про відступлення права вимоги
№ 1, за яким первісний кредитор
частково передає новому кредиторові, а
новий кредитор приймає право вимоги, що
належить первісному кредиторові, і
стає кредитором за кредитним договором
№1220/06 від 10.11.2006р., укладеним між
первісним кредитором та ТОВ "Істок"
(боржник). Відступлення права вимоги
здійснюється на платній основі, (п.п.1.1.,
1.2. договору).

Відповідно до п.1.3. договору про
відступлення права вимоги, належність
первісному кредиторові права вимоги,
що передається новому кредиторові за
цим договором, підтверджується
кредитним договором №1220/06 від 10.11.2006р.
(зі змінами та доповненнями) та ухвалою
господарського суду Одеської області
від 28.01.2011 р. по справі №32/78-10-2331,
відповідно до якої затверджено реєстр
вимог кредиторів TOB "Істок", до першої
черги якого включено вимоги ПАТ "АБ
"Експрес-Банк" у сумі 7 034 681.38 грн.

Згідно з п.1.4 цього договору, первісний
кредитор передає новому кредиторові, а
новий кредитор приймає право вимоги, що
належить первісному кредиторові, в
частині, що дорівнює 4 000 000 грн. До
нового кредитора не переходить право
на отримання прибутку та стягнення
штрафних санкцій за порушення
основного договору боржником.

Пунктами 1.5, 1.6 вказаного договору
встановлено, що перехід права вимоги
згідно умов цього договору від
первісного кредитора до нового
кредитора здійснюється в момент
повного виконання новим кредитором
п.2.1. цього договору. Перехід права
вимоги за цим договором від первісного
кредитора до нового кредитора
оформлюється відповідним актом
приймання-передачі права вимоги за
формою, що визначена у додатку №1 до
цього договору та є його невід'ємною
частиною: після виконання новим
кредитором п.2.1. цього договору,
відповідно до ст. 517 ЦК України, цей
договір є доказом наявності у нового
кредитора прав вимоги за основним
договором стосовно боржника в частині,
що дорівнює 4 000 000 грн.; сторони
укладають та нотаріально посвідчують
договір відступлення права вимоги за
договором застави від 10.11.2006р.,
укладеним між первісним кредитором та
боржником, посвідченим приватним
нотаріусом Білгород-Дністровської
нотаріальної контори Одеської області
ОСОБА_9 по реєстру №5202, за цим договором
новий кредитор одержує право вимоги до
боржника в частині, що дорівнює 4 000 000
грн. та основним договором.

Умовами п.1.8. договору сторони погодили,
що відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України
заміна первісного кредитора на нового
кредитора за основним договором
здійснюється без згоди боржника.

Згідно з розміром права вимоги, що
переходить до нового кредитора за цим
договором, новий кредитор сплачує
первісному кредитору грошові кошти в
розмірі 4 000 000 грн., у вигляді
одноразового платежу шляхом
безготівкового перерахування на
рахунок первісного кредитора №290930014 в
термін до 21.07.2011р. (п.2.1. договору).

Умовами п.п.3.1. 3.2. даного договору
передбачено, що первісний кредитор,
після виконання новим кредитором п. 2.1.
цього договору, зобов'язується за актом
приймання-передачі права вимоги
передати новому кредитору належним
чином завірені копії документів, які
засвідчують права, що передаються за
цим договором, та інформацію (окрім
інформації, що є банківською
таємницею), яка є важливою для їх
здійснення за основним договором.
Новий кредитор зобов'язаний сповістити
боржника про відступлення права вимоги
за цим договором в термін до 01.08.2011р.,
шляхом поштового надсилання (з
повідомленням про вручення) боржнику
копії цього договору та відповідного
повідомлення.

Згідно з п.п.5.1., 5.3. договору, цей договір
набирає чинності з моменту його
підписання і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за цим
договором. Відступлення частини вимоги
згідно з цим договором не тягне за
собою ніяких змін умов основного
договору, окрім заміни первісного
кредитора новим кредитором щодо
частини вимог.

Додатком №1 до даного договору є
підписаний сторонами Акт
приймання-передачі прав вимоги.

TOB «Грін Груп» сплатило на користь ПАТ
"АБ "Експрес-Банк" 4 000 000 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 197 від 20.07.2011р. та банківською
випискою за 20.07.2011р., із яких було
зараховано банком в рахунок погашення
кредитної заборгованості TOB «Істок»: 990
453.86 грн. - погашення прострочених
відсотків по кредиту меморіальним
ордером

№5314 від 21.07.2011р. та 3 009 546,14 грн. -
погашення простроченого кредиту
меморіальним ордером №5315 від 21.07.2011 р.

Як вже зазначалося раніше, зазначене
обладнання було продано TOB «ГРІН ГРУП»
від імені TOB «ІСТОК» та на підставі
Договору про відступлення права вимоги
(зміну сторони в зобов'язанні), який
було укладено 21 липня 2011 року між
Публічним акціонерним товариством
«Акціонерний банк «Експрес-Банк» та TOB
«ГРІН ГРУП», згідно умов якого TOB «ГРІН
ГРУП» став новим заставодержателем за
договором застави від 10 листопада 2006
року, укладеним між ПАТ
«Акціонерний банк «Експрес-Банк» та TOB
«ІСТОК», згідно з яким заставою майна
ТОВ «Істок» (обладнання, яке
знаходиться в приміщеннях цілісних
майнових комплексів за адресами:
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 згідно переліку)
забезпечені вимоги ПАТ «АБ
«Експрес-Банк», що випливають з
кредитного договору №1220/06 від 10
листопада 2006 року, право вимоги за яким
відступлене TOB «ГРІН ГРУП» згідно
договору про відступлення права вимоги
№ 1 від 20 липня 2011 року.

Необхідно зазначити, що станом на
теперішній час договір купівлі-продажу
обладнання від 30.08.2011 року є чинним,
дійсним та обов'язковим для виконання
сторонами Договору. ТOB «Істок» в 2012
році зверталось з позовом до ТОВ «ГРІН
ГРУП» та Позивача про визнання
недійсним договору купівлі-продажу.
Справа розглядалася Господарським
судом Одеської області за №5017/1134/2012, за
результатом розгляду якої провадження
за зазначеним позовом припинено на
підставі відмови позивача (TOB «Істок»)
від такого позову. Зазначене рішення
господарського суду залишене без змін
судами апеляційної та касаційної
інстанції.

Позивач зазначає, що йому невідомо
походження оспорюваного договору, але
з його змісту та дати укладання
вбачається, що цей договір було
укладено виключно з метою виведення
майна з застави та переведення його на
інших осіб, чим ТОВ
«УКРТРАНСВАГОНСЕРВІС» фактично було
позбавлене права власності на придбане
на законних підставах майно -
обладнання згідно переліку за
договором купівлі-продажу віл 30.08.2011
року.

Ніяких погоджень та дозволів щодо
відчуження у будь-який спосіб та
передачі цього майна, що є власністю
Позивача з 30.08.2011 року, останній нікому
не надавав та до нього не зверталися
ані відповідачі, ані будь-які інші
особи з проханнями щодо погодження на
такі дії в порядку, встановленому
чинним законодавством України.

Згоди, погоджень та будь-яких інших
дозволів чи документів щодо
розпорядження/
користування/зберігання відповідачами
та будь-якими іншими, відмінними від
Позивача особами, стосовно майна, що
належить Позивачу на праві власності,
останній не надавав, тому суд приходить
до висновку, що є всі законні підставі
вважати, що відповідачами здійснені
незаконні дії з відчуження майна, яке
їм не належить, що призвело до грубого
порушення законних прав та інтересів
Позивача, як власника обладнання.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Отже, як вбачається з вищенаведеного,
зокрема, з посвідченого нотаріально та
чинного станом на теперішній час
договору купівлі-продажу обладнання
від 30.08.2011 року, право власності ОСОБА_7
відносно вищенаведеного майна взагалі
відсутнє, наслідком чого є
незаконність та недійсність всіх
подальших дій стосовно майна з боку
ОСОБА_7, що в свою чергу, надає всі
підставі для того, щоб дійти висновку
щодо недійсності та незаконності
укладання Договору купівлі-продажу
обладнання від 10.08.2012 року.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦКУ передбачено, що якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст.216 ЦКУ, Недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Таким чином, на підставі викладеного
вище суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ТОВ
«Укртрансвагонсервіс» про визнання
договору недійсним та зобов'язання
повернути обладнання - є
обґрунтованими, доведеними і
підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_5,
то вони не підлягають задоволенню,
оскільки його твердження про дійсність
укладеного 10 червня 2012 року договору
купівлі-продажу обладнання - повністю
спростовуються вищезазначеними,
встановленими у судовому засіданні
обставинами справи, які підтверджені
відповідними доказами. А саме, як
зазначено вище, з посвідченого
нотаріально та чинного станом на
теперішній час договору
купівлі-продажу обладнання від 30.08.2011
року, право власності ОСОБА_7 відносно
вищенаведеного майна взагалі відсутнє,
наслідком чого є незаконність та
недійсність всіх подальших дій
стосовно майна з боку ОСОБА_7, що в свою
чергу, надає всі підставі для того, щоб
дійти висновку щодо недійсності та
незаконності укладання Договору
купівлі-продажу обладнання від 10.08.2012
року.

Згідно ст.658 ЦК України, право продажу
товару, крім випадків примусового
продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Як зазначено вище, відповідач не є
власником обладнання, що було ним
відчужено згідно договору
купівлі-продажу від 10 червня 2012 року,
тому відповідно до положень ст.658 ЦК
України йому не належало і не належить
право продажу товару. Дана обставина
виключає можливість визнання дійсним
договору купівлі-продажу від 10 червня
2012 року, оскільки даний договір було
укладено з грубим порушенням
законодавства, а саме ст.658 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлюються
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Положеннями даної норму закону
передбачено, зокрема, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам та особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Однак, як зазначено вище, договір
купівлі-продажу обладнання від 10
червня 2012 року суперечити положенням
ЦК України та особа, яка його вчинила, в
даному випадку, не мала необхідного
обсягу цивільної дієздатності,
оскільки відчужила майно на яке не має
жодних прав.

Дані факти свідчать, що сторонами при
укладенні правочину від 10 червня 2012
року не були додержані загальні вимоги
чинності правочину, що виключає
можливість визнання такого правочину
дійсним.

Крім того, суд вважає, що правочин не
може бути визнаний дійсним з підстав не
передбачених законодавством.

З положень ч.2 ст.16 ЦК України
вбачається, що суд може захистити
цивільне право або інтерес лише тим
способом, що встановлений договором
або законом.

Випадки і підстави для визнання
правочину дійсним чітко встановлені
нормами діючого законодавства, зокрема
ст. 220 ЦК України та іншими.

Однак, ст.220 ЦК України не може бути
застосована до правовідносин, що
виникли між сторонами при укладені
договору купівлі-продажу обладнання
від 10 червня 2012 року, оскільки
положення цієї статті стосуються
виключно тих правочинів, які
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню (тобто коли
є пряма вимога закону про нотаріальне
посвідчення правочину), однак діючим
законодавством не встановлено, що
договір купівлі-продажу обладнання
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню, тому ст.220 ЦК України не
може бути застосована в цьому випадку.

Необхідно відзначити, що відповідач у
своїй зустрічній позовній заяві не
зазначив жодної норми закону, яка б
прямо передбачала можливість визнання
дійсним договору купівлі-продажу
обладнання від 10 червня 2012 року, тобто
позивач за зустрічним позовом в
порушення ч.2 ст.16 ЦК України, не довів
суду, що обраний ним спосіб захисту
свого права є таким способом, що
передбачений договором або законом.

Згідно ч.3 ст.16 ЦК України, суд може
відмовити у захисті цивільного права
та інтересу особи в разі порушення нею
положень ч.2-5 ст.13 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України,
встановлено, що: при здійсненні своїх
прав особа зобов'язана утримуватися
від дій, які могли б порушити права
інших осіб, завдати шкоди довкіллю або
культурній спадщині. Не допускаються
дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також
зловживання правом в інших формах. При
здійсненні цивільних прав особа
повинна додержуватися моральних засад
суспільства.

Однак, в даному випадку відповідачі,
укладаючи договір купівлі-продажу
обладнання від 10 червня 2012 року
порушили законні права іншої особи чим
навмисно завдали їй шкоди, оскільки
було продано майно, яке не належить
продавцю, а на законних підставах
належить іншій особі. Дані дії
беззастережно свідчать про порушення
моральних засад суспільства, оскільки
розпоряджатись чужим майном без
будь-якого дозволу є непорядним.

Тобто, відповідачами, при здійсненні
свого права укладати правочин, були
грубо порушені вимоги ч.ч. 2-4 ст. 13 ЦК
України, що відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК
України є підставою для відмови у
задоволенні захисту їх цивільного
права та інтересу.

З положень ч.ч.1,2 ст.82 ЦПК України
вбачається, що якщо було відстрочено
або розстрочено сплату судового збору,
якщо у встановлений судом строк судові
витрати не будуть оплачені, то витрати
стягуються за судовим рішенням у
справі, коли оплата судових витрат була
відстрочена або розстрочена до
ухвалення цього рішення.

На підставі положень ч.ч.1,2 ст.82 ЦПК
України суд приходить до висновку про
необхідність відмовити ТОВ
«Укртрансвагонсервіс» у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
судових витрат з відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_7 на користь позивача.

Керуючись ст.ст.11, 13, 15, 16, 203, 206, 215, 216
Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11,
60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансвагонсервіс» до ОСОБА_5,
ОСОБА_7, третя особа на стороні
позивача, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору ТОВ
«Ліверман-Україна» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
обладнання - задовольнити частково.

Визнати недійсним з моменту укладення
Договір купівлі-продажу обладнання від
10.08.2012 року, укладений між ОСОБА_7 (що
зареєстрований: АДРЕСА_4, паспорт
НОМЕР_1, виданий Харківським РУ ГУ МВС
України в м.Києві 16.06.1998 року) та ОСОБА_5
(що зареєстрований: АДРЕСА_5, паспорт
НОМЕР_2, виданий Білгород-Дністровським
MB УМВС України в Одеській області 09.10.2002
року).

Зобов'язати ОСОБА_5 (що зареєстрований:
АДРЕСА_5, паспорт НОМЕР_2, виданий
Білгород-Дністровським MB УМВС України
в Одеській області 09.10.2002 року)
повернути все обладнання, що було
отримане ним за Договором
купівлі-продажу обладнання від 10.08.2012
року, до TOB «Укртрансвагонсервіс».

Зобов'язати товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансвагонсервіс» сплатити
судовий збір на користь держави у
розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог
товариству з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансвагонсервіс» - відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_5 до товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансвагонсервіс», третя особа на
стороні позивача: ОСОБА_7 про визнання
договору дійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя