Головуючий суду 1 інстанції - Карягіна
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 408/1098/13-ц
Провадження № 22ц/782/748/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів -Малієнко Н.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі- Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „Приватбанк" на
рішення Біловодського районного суду
Луганської області від 22 січня 2014 року
у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „Приватбанк" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

В жовтні 2013 року банк звернувся з
зазначеним позовом до ОСОБА_2, в якому
просив суд стягнути з відповідача на
користь ПАТ КБ „Приватбанк"
заборгованість у розмірі 25 669,80 грн. за
кредитним договором № LGMKRX 16500178 від
05.01.2007 року; а також 256,70 грн. судовий
збір.

В обґрунтовування позовних вимог
зазначив, що відповідно до укладеного
договору, відповідач 5.01.2007 року отримав
кредит у розмірі 2097,59 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Строк
повернення кредиту 05.01.2008 року.

В порушення зобов'язань за
кредитним договором за відповідачем
станом на 20.09.2013 рік виникла
заборгованість - 25 669,80 грн., яка
складається з наступного:

20 97,59 грн. - заборгованість за
кредитом;

9884,49грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

102,84 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

11886,32 грн. пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, а
також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг: 500 грн. штраф (фіксована
частина), 1198,56 ( процентна складова), у
зв'язку з чим просив задовольнити
позов..

Оскаржуваним рішенням у позовних
вимогах ПАТ КБ „Приватбанк" до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
ПАТ КБ „Приватбанк" , посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення Біловодського
районного суду від 22.01.2014 року та
ухвалити по справі нове рішення, яким
задовольнити в повному обсязі позовні
вимоги банку, стягнути з відповідача
судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача,
сторони, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до
наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої
інстанції не були виконані .

Відмовляючи у задоволенні позову
ПАТ КБ „Приватбанк" , суд першої
інстанції послався на п.31 ППВСС
України від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
та виходив з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. Позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується судом
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки позивач звернувся до
суду зі спливом строку позовної
давності, позов задоволенню не
підлягає.

Судова колегія не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що згідно кредитного договору № LGMKRX
.01.2007 року ЗАТ КБ „Приватбанк"
надав відповідачу кредит в сумі 2097,59
грн., зі строком повернення 05.01.2008 року
та зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 24% на
рік на суму залишку заборгованості з
кредитом. Договір складається з заяви
позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам. У
зв'язку з невиконанням відповідачем
умов даного кредитного договору,
виникла заборгованість, яка
складається з: заборгованості по
кредиту в сумі 2097,59 грн., процентів за
користування кредитом в сумі 9884,49 грн.,
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань в сумі 11886,32 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 102,84 грн.,
штрафів в фіксованій частині в сумі 500
грн., процентна складова в сумі 1198,56
грн., всього 25669,80 грн.

В силу п.5.5 зазначеного договору
термін позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Зазначені обставини сторонами не
заперечуються та підтверджуються
матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи наведені
вище обставини, дійсно є підстави
вважати, що, звернувшись до суду з
позовом в жовтні 2013 року, позивачем був
пропущений строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується
повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення , зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Для окремих видів вимог законом
може встановлюватися спеціальна
позовна давність: скорочена або більш
тривала порівняно із загальною
позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

При цьому, ЦК України не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Суд, пославшись на п. 31
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
не звернув уваги на зміни в
законодавстві й на те, що в зазначеному
пункті постанови роз'яснюються
застосування ч. 13, а не ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Отже, для застосування
позовної давності необхідна заява
відповідача, якої у справі немає.

Такої заяви також не було зроблено
відповідачем і в апеляційній
інстанції.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України №
6-126цс13 від 20 листопада 2013 року, яка,
відповідно до положень статті 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

Однак, суд першої інстанції на
зазначене уваги не звернув.

Таким чином, враховуючи наведені
вище обставини, судова колегія
приходить до висновку про те, що у суду
першої інстанції не було підстав для
застосування строку позовної давності
та відмови у зв'язку з цим в задоволенні
позову, оскільки заяви про
застосування такого строку від
відповідача не надходило, а тому суд
дійшов помилкового висновку про
можливість застосування такого строку
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-315,317
ЦПК України, судова колегія судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Луганської області -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ Приватбанк" - задовольнити.

Рішення Біловодського районного суду
Луганської області від 22 січня 2014 року
-скасувати та постановити нове рішення,
яким позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ Приватбанк"- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „Приватбанк"
заборгованість у розмірі 25 669,80 грн. за
кредитним договором № LGMKRX 16500178 від
05.01.2007 року; а також судовий збір у
розмірі 256.70 грн..

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: