Справа № 421/332/13- ц
Провадження № 2/421/11/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2014 року Первомайський
міський суд Луганської області
в складі: судді
Мазки Н.Б.

при секретарі Жиляковій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Первомайська
Луганської області цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та розподіл спільного
сумісного майна,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності та
розподіл майна,

В с т а
н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом, який її представник
неодноразово уточнював, до ОСОБА_2 про
визнання факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл
спільного сумісного майна, посилаючись
на те, що в період з 01 грудня 2005 р. по 15
жовтня 2012 р. вона, позивачка, фактично
проживала однією сім'єю з
відповідачем, вели спільне
господарство, мали єдиний сімейний
бюджет, витрачали сумісні кошти на
загальні потреби, буди пов'язані
спільним побутом, обробляли земельну
ділянку, виконували сімейні обов'язки.

24 січня 2007 р. вони у третьої особи
ОСОБА_3 купили автомобіль
Волга -3110 номер двигуна НОМЕР_1, номер
кузова НОМЕР_2 державний номер НОМЕР_3,
за який сплатили свої спільні кошти у
сумі 5,7 тисяч доларів США, що
еквівалентно 28785 гр, отримали від
третьої особи генеральну довіреність,
до якої були вписані вона, позивачка, її
діти від першого шлюбу, відповідач, з
обоюдною домовленістю подальшого
оформлення договору купівлі-продажу
автомобіля, чого зроблено не було.

15 жовтня 2012 р. відповідач пішов
жити до своєї матері, а автомобіль без
її, позивачки дозволу приблизно 31 січня
2013 р. на підставі генеральної
довіреності продав іншій особі, а
отриманими грошовими коштами
розпорядився на свій розсуд.

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати факт
її проживання з відповідачем однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 грудня
2005 р. по 15 жовтня 2012 р.; визнати кошти в
сумі 28785 гр, витрачені на придбання
автомобілю «Волга 3110», спільною
сумісною власністю; стягнути з
відповідача ? частину коштів,
витрачених на придбання автомобілю
Волга 3110, в сумі 14392 гр 50 к; стягнути
судові витрати в сумі 3128 гр 20 к.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом
до ОСОБА_1 про визнання права власності
та розподіл майна, посилаючись на те, що
дійсно разом з ОСОБА_1 проживав однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2005
р. по жовтень 2012 р.

Влітку 2007 р. ними було придбано і
встановлено в квартирі 4 пластикові
вікна, на які було затрачено 3500 гр,
придбаний електричний бойлер вартістю
900 гр; за 1700 гр придбаний шлакоблочний
гараж, що розташований у дворі
двоповерхового багатоквартирного
будинку АДРЕСА_1.

Влітку 2009 р. ними був придбаний котел на
твердому палеві вартістю 900 гр;
пластикові труби, перехідники, інші
комплектуючи на суму 1300 гр, з яких
змонтовано індивідуальне парове
опалення будинку.

В травні-червні 2012 р. ними придбаний
м'який куток вартістю 5500 гр.

Таким чином під час сумісного
проживання ними було придбано майна на
загальну суму 13800 гр, що є їх сумісною
власністю, а в разі його розподілу він
має право на рівну частку, що складає 6900
гр. Оскільки неможливо відокремити від
будинку без порушення цілісності
будівлі, вважає за доцільне
розподілити майно таким чином:
виділити у його власність - гараж
вартістю 1700 гр, м'який куток вартістю 5500
гр, на загальну суму 7200 гр, а суму 300 гр,
на яку перевищую його частка згодний
сплатити. Решту майна,а саме: 4
пластикові вікна вартістю 3500 гр, бойлер
вартістю 900 гр, котел з змонтованою
системою опалення вартістю 2200 гр,
залишити відповідачці за зустрічним
позовом.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
просить визнати за ним право власності
на майно, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: 4 пластикові вікна,
бойлер, котел з змонтованою системою
опалення, м'який куток, шлакоблочний
гараж, що розташований у дворі
двоповерхового багатоквартирного
будинку АДРЕСА_1; розподілити сумісне
майно, виділивши йому: гараж та м'який
куток; виділити у власність ОСОБА_1: 4
пластикові вікна, бойлер, котел з
змонтованою системою опалення;
стягнути з нього на користь ОСОБА_1
різницю у вартості майна, що ділиться, в
сумі 300 гр; судові витрати покласти на
відповідача по зустрічному позову.

В судовому засіданні позивачка за
первісним позовом ОСОБА_1, її
представник підтримали свої позовні
вимоги, посилаючись на обставини, які
викладені у позовній заяві, просили
задовольнити позов; зустрічний позов
не визнали, просили відмовити в його
задоволенні.

ОСОБА_1 також пояснила, що м'який куток
вона продала, оскільки їй потрібні були
гроші на лікування свекра - батька її
першого чоловіка. Оскільки бойлер
згорів, вона його викинула. 4 пластикові
вікна були придбані за кошти її сина
ОСОБА_6, який є співвласником квартири
за адресою: АДРЕСА_1. Гараж є власністю
ОСОБА_4, та яким вона, ОСОБА_1 тимчасово
користувалась доки ОСОБА_2 не продав
автомобіль, яких зберігався у цьому
гаражі. Котлом та системою опалення
вона не користується з опалюваного
сезону 2012 р., згодна залишити у
власності ОСОБА_2 котел, труби,
стягнувши з останнього на її користь 550
гр, що складає половину їх вартості.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2,
його представник первісні позовні
вимоги не визнали, просили відмовити в
їх задоволенні; підтримали свої
зустрічні позовні вимоги з посиланням
на обставини, які викладені в позовній
заяві, просили задовольнити їх позовні
вимоги.

ОСОБА_2 пояснив, що не заперечує проти
того, що проживав з ОСОБА_1 однією сім'єю
без реєстрації шлюбу, не заперечує, що
автомобіль «Волга» був придбаний на
підставі генеральної довіреності. Цей
транспортний засіб брав у
користування, коли його продав,

Третя особа за первісним позовом
надала заяву про розгляд справи у її
відсутність.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 разом жили з 2005 р. по 2012 р. ОСОБА_2
два роки не працював, ОСОБА_1 завжди
працювала. Вони. ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
говорили, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_6 давав
гроші на установку вікон. Син ОСОБА_6
разом з своєю родиною живе в м.Харкові.
Гараж належить ОСОБА_4, у якої ОСОБА_1
просила цей гараж, щоб ставити в ньому
машину, зараз гаражем не користуються,
оскільки машини немає. Взимку 2013 р. в
будинку сторін згорів бойлер, і вони
його викинули. Також у їх будинку є
система опалення. У ОСОБА_1 захворів
свекор - батько її першого чоловіка.
Вона, свідок, бачила, як ОСОБА_1
продавала куток, щоб на отримані від
продажу гроші лікувати свекра. ОСОБА_1
також казала, що допомогу на лікування
свекра надав і син ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_7 пояснила що побачила, що
сторони гаражем, який знаходиться на
АДРЕСА_1, не користуються, тому
звернулась до ОСОБА_1, щоб домовитись
про можливість користуватися гаражем.
ОСОБА_1 сказала, що з цим питанням слід
звернутись до ОСОБА_4, в наслідок
домовленості з останньою
користувалась гаражем три місяці.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що належний
йому гараж знаходиться у одному дворі з
гаражем, який належав нині померлому
ОСОБА_4, та який продав ОСОБА_2 свій
гараж за 1700 гр.

Заслухавши сторони, пояснення свідків,
дослідивши надані доказ, суд вважає, що
первісний позов підлягає частковому
задоволенню, а саме в частині визнання
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, в іншій частині
задоволенню не підлягає; зустрічний
позов не підлягає задоволенню за
необґрунтованістю, за таких обставин.

Між сторонами виникли правовідносини,
які регулюються вимогами ст..ст.70, 71, 74
СК України.

В судовому засіданні з наданих
сторонами доказів встановлено, що
згідно розписки ОСОБА_3 отримав в 2007 р.
від ОСОБА_1 гроші в загальній сумі 5,7
тисяч доларів за проданий ним
автомобіль ГАЗ 3110 державний номер
НОМЕР_3, претензій до ОСОБА_1 немає
(а.с.14).

Згідно документу, що є підставою для
реєстрації транспортного засобу, а
саме автомобілю марки ГАЗ 3110 номер
двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2
державний номер НОМЕР_3, даний
транспортний засіб зареєстрований за
ОСОБА_3 (а.с.20).

З довідки за підписом приватного
підприємця ОСОБА_10, яка видана ОСОБА_1,
вбачається, що відсутні відомості щодо
виготовлення і установки
металево-пластикових вікон за 2007-2008 р.р.
за адресою: АДРЕСА_1, (а.с.58).

З наданої позивачкою за первісним
позовом відписці у штампі, який
містися на неї, вказано, що 25 липня 2011 р.
проведена оплата, також рукописним
текстом вказано дослівно: «угол
«Єлефант» + кресло 4100 гривен задаток 100
гривен долг 4000 гривен» (а.с.59).

З наданого позивачкою гарантійного
листа вбачається назва котла, на талоні
містяться печатки, де вказане прізвище
ОСОБА_9 (а.с.60).

Згідно рахунку грошових коштів на ім'я
ОСОБА_1 21 грудня 2006 р. мало місце зняття
грошових коштів у сумах: 2000, 4000, 1500
гривен (а.с.88-90).

Оцінюючи в сукупності здобуті докази,
суд визнає їх достовірними, а первісні
позовні вимоги щодо встановлення факту
проживання сторін однією сім'єю без
реєстрації шлюбу підлягають
задоволенню, оскільки цей факт
підтверджують самі сторони.

Щодо первинних позовних вимог ОСОБА_1
про визнання коштів в сумі 28785 гр,
витрачених на придбання автомобілю
Волга-3110, спільною сумісною власністю;
про стягнення з відповідача ? частини
коштів, витрачених на придбання
автомобілю Волга-3110, в сумі 14392 гр 50 к,
то вони не підлягають задоволенню за
необґрунтованістю: достовірно
встановлено, що сторони не
заперечували, що на їх ім'я третьою
особою була видана генеральна
довіреність.

У відповідності до вимог ч.1 ст..1000 ЦК
України, за договором доручення одна
сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.

ОСОБА_1 не надано доказів тому, що мав
місце факт придбання у спільну сумісну
власність автомобілю Волга-3110
державний номер НОМЕР_3, не надано
доказів права власності її чи ОСОБА_2 на
цей автомобіль.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 суд виходить з вимог ч.1 ст.74 СК
України, якою передбачено, що якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Таким чином, зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 щодо визнання за ним права
власності на майно, яке придбане під
час проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та про поділ цього
майна не підлягають задоволенню,
оскільки статус майна, яке придбане
під час проживання жінка та чоловік
однією сім'єю, але не перебуваючи у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, має бути визначеним, як майно на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Крім того, вимагаючи визнання права
власності на шлакоблочний гараж, що
розташований у дворі двоповерхового
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1,
ОСОБА_2 не надано доказів придбання
цього майна під час проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу.

Щодо первісних позовних вимог про
стягнення судових витрат в сумі 3128 гр 20
к, які складаються з витрат на надання
правової допомоги та представництва
інтересів позивачки ОСОБА_1 у суді в
сумі 2849 гр 35 к, та витрат по сплаті
судового збору в сумі 287 гр 85 к, стосовно
наявності витрат на правову допомогу
та їх розмір, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст..33 Правил
адвокатської етики, схвалених Вищою
кваліфікаційною комісією адвокатури
при Кабінеті Міністрів України 01
жовтня 1999 р., єдиною допустимою формою
отримання адвокатом за надання
правової допомоги клієнту є гонорар.
Гонорар, отримуваний адвокатом за
надання правової допомоги повинен бути
законним за формою і порядком внесення
і розумно обґрунтованим за розміром.
При визначенні обґрунтованого розміру
гонорару, беруться до уваги обсяг часу
і роботи, що вимагаються для належного
виконання доручення. Розмір гонорару і
порядок його внесення мають бути чітко
визначені в угоді про надання правової
допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
від 05 липня 2012 р., гонорар є формою
винагороди адвоката за здійснення
захисту, представництва та надання
інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги. При
встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Відповідно до вимог ст..ст.177, 178 розділу
1У Податкового кодексу України фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, та
фізичні особі, які провадять незалежну
професійну діяльність (далі
-самозайняті особи), зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат (далі -
Книга), у якій щоденно на підставі
первинних документів здійснюються
записи про операції, що відбулися у
звітному (податковому) періоді.

За таких обставин склад та розмір
витрат, пов'язаних з оплатою правової
допомоги входить до предмету
доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані документи про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг, акт прийому-передачі
виконаних робіт та інше), а також
документи, що свідчать про оплату
гонорару та інших витрат, пов'язаних із
наданням правової допомоги, оформлені
у встановленому законом порядку. При
цьому недопустимими є документи, які не
відповідають встановленим вимогам
закону.

На підтвердження понесених витрат на
правову допомогу позивачкою за
первісним позовом надані: договір на
надання правової допомоги; копія
свідоцтва про право заняття
адвокатською діяльністю; рахунок по
сплаті послуг адвоката без печатки;
довідка про укладання угоди про
надання правової допомоги та про
сплату 2000 гр без печатки (а.с.9, 10, 11, 12, 13,
77).

Надана позивачкою за первісним позовом
довідка про сплату 2000 гр не є належним
доказом понесених витрат на правову
допомогу, оскільки не є фінансовим
первинним документом. Оформленими в
установленому законом порядку можуть
вважатись договір про надання правової
допомоги, укладений до початку надання
допомоги, акт прийому-передачі
виконаних робіт, квитанції до
прибуткового касового ордеру,
платіжного доручення з відміткою банку
або іншого банківського документу,
касового чеку, оформлених у
встановленому законом порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відмову у задоволенні позову в цій
частині, у зв'язку з недоведеністю
належними та допустимими доказами
складу та розміру витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги.

Вимоги щодо стягнення з відповідача за
первісним позовом витрат по сплаті
судового збору, ці вимоги підлягають
частковому задоволенню в сумі 229 гр 40 к.

Керуючись вимогами ст..ст.70, 71, 74 СК
України, ст..1000 ЦК України, ст.ст.212-214 ЦПК
України,

В
и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково, а
саме: встановити факт її проживання
однією сім'єю з ОСОБА_2 без реєстрації
шлюбу з 01 грудня 2005 р. по 15 жовтня 2012 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2
витрати по сплаті судового збору в сумі
229 гривен 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог
відмовити в задоволенні.

Відмовити в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності та розподіл майна.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Первомайський міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя