Справа № 372/810/13-ц
провадження № 2-12/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року Обухівський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді Мори О.М.,

при секретарі Орел І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Обухові цивільну справу
за позовом Садівницького товариства
«Арсеналець -7» до Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області, Управління Держземагенства у
Обухівському районі Київської області,
ОСОБА_1 про визнання незаконним та
скасування в частині розпорядження,
визнання недійсними державних актів,
зобов'язання скасувати державну
реєстрацію та витребування земельної
ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Садівницьке товариство "Арсеналець - 7" (
далі по тексту - Позивач) звернувся до
суду з позовом до Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області ( далі по тексту - Відповідач - 1),
Управління Держземагенства в
Обухівському районі ( далі по тексту -
Відповідач - 2) та ОСОБА_1 ( далі по
тексту - Відповідач -3) уточнивши який
остаточно просив про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області від 06 березня 2006 року № 152 в
частині затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державного акта на право
приватної власності на землю ОСОБА_2 в
межах території садівницького
товариства «Арсеналець-7»
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської
області, надання дозволу державному
підприємству «Київський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» на встановлення
меж земельної ділянки та зони обмежень
в натурі (на місцевості) і виготовлення
державного акта на право власності на
землю; визнання недійсним державного
акту серії ЯБ № 525359 на право власності
на земельну ділянку площею 0,0791 га,
кадастровий номер :02:012:0029, виданий
ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі
записів актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за № 1904 від 27.10.2006 року; визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,0791 га,
кадастровий номер :02:012:0029,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24.12.2008
року та посвідчений і зареєстрований
приватним нотаріусом Обухівського
районного нотаріального округу ОСОБА_3
24 грудня 2008 року за № 9449; визнання
недійсним державного акту серії ЯК №
711739 на право власності на земельну
ділянку площею 0,0791 га, кадастровий
номер :02:012:0029, виданого ОСОБА_1 та
зареєстрований в Книзі записів актів
на право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 17.10.2012 року;
зобов'язання Управління
Держземагенства у Обухівському районі
Київської області скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_1 на
земельну ділянку площею 0,0791 га,
кадастровий номер :02:012:0029 та
витребувати зазначену земельну
ділянку з незаконного володіння ОСОБА_1
Позовні вимоги мотивує тим, що у 1998 році
рішенням виконавчого комітету
Підгірцівської сільської ради
народних депутатів садовому
товариству «Арсеналець - 7» передано у
колективну власність для загального
користування 4,69 га землі в межах
Підгірцівської сільської ради, про що
видано державний акт на право
колективної власності на землю від 07
жовтня 1998 року.

Під час перевірки ревізійною комісією
садівницького товариства у вересні 2011
року окремих питань фінансово -
господарської діяльності у період з
01.07.2003 року по 25.07.2010 року було виявлено,
що площа землі передана товариству
зменшилась на 791 кв. метр, позначених на
плані земель товариства за НОМЕР_1 як
дитячий майданчик. На момент перевірки
земельна ділянка за НОМЕР_1 площею 791
кв.м. знаходилась у власності ОСОБА_1
Зазначають, що земельна ділянка за
НОМЕР_1 площею 791 кв.м. вибула із
власності Позивача та перейшла у
власність Відповідача.

Ревізійною комісією встановлено, що
02.04.2004 року до Обухівської РДА
Київської області з заявою про
передачу у приватну власність
земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої
в адміністративних межах
Підгірцівської сільської ради за
рахунок земель що знаходяться у
колективній власності садівницького
товариства «Арсеналець- 7», звернулася
ОСОБА_2, котра проживала в АДРЕСА_1.

Розпорядженням Обухівської РДА
Київської області від 06.03.2006 року №152
земельну ділянку передано ОСОБА_2 у
власність для ведення садівництва.

На підставі розпорядження Обухівської
РДА Київської області від 06.03.2006 року
№152 ОСОБА_2 видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 525359.

В подальшому згідно договору
купівлі-продажу від 24.12.2008 року ОСОБА_2
продала, а ОСОБА_1 купив зазначену
земельну ділянку площею 791 кв. м. за 160000
гривень.

На підставі вищезазначеного договору
купівлі-продажу від 24.12.2008 року
Управлінням Держземагенства в
Обухівському районі Київської області
ОСОБА_1 було видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 711739.

Позивач вважає, що розпорядження
Обухівської РДА від 06.03.2006 року в
частині затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державного акту ОСОБА_2 є
незаконним оскільки видане з
порушенням вимог діючого
законодавства та на підставі
документів, що містили неправдиві
відомості і має бути скасоване, а
державний акт на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_2 виданий з
грубим порушенням норм чинного
законодавства та має бути визнаний
недійсним, як договір купівлі-продажу
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є
недійсним, а отже Державний акт виданий
на підставі цього договору
купівлі-продажу має бути визнаний
недійсним, його державна реєстрація
підлягає скасуванню, а земельна
ділянка повинна бути витребувана на
користь СТ «Арсеналець-7» з незаконного
володіння ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається на норми Конституції
України, Цивільного кодексу України,
Земельного кодексу України.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали уточнені позовні
вимоги та просили їх задовольнити в
повному обсязі з підстав наведених в
позові, заяві про зміну предмету
позову та додаткових письмових
поясненнях.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
просили відмовити в задоволенні
позовних вимог, надали до суду письмові
заперечення проти позовних вимог.

Представник відповідача, Обухівської
районної державної адміністрації,
також просив відмовити в задоволені
позовних вимог, надав письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначає, що Обухівська РДА при
прийнятті розпорядження № 152 від 06.03.2006
року діяла на у межах повноважень та в
спосіб, що передбачені законодавством
України .

Представник відповідача, Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області, будучи повідомленим
про розгляд справи в судове засідання
не з'явився, заяв, клопотань щодо позову
не надав.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 по справі
повідомили, що ОСОБА_2 ніколи не була
членом садівницького товариства
«Арсеналець- 7», а ОСОБА_8 також
повідомив, що з липня 2004 року по червень
2008 року був головою правління с/т
«Арсеналець» та зазначив, що ніяких
заяв щодо членства ОСОБА_2 та щодо
приватизації нею земельної ділянки він
не підписував і хто вона така йому не
відомо.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, які з'явились в
судове засідання, свідків, вивчивши
матеріали справи в їх сукупності, та на
підставі наявних у справі доказів
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

На підставі рішення виконкому
Підгірцівської сільської ради від
26.06.1998 року № 3 СТ «Арсеналець-7» було
передано у колективну власність для
загального користування 4,69 га землі,
про що видано державний акт на право
колективної власності на землю серії
І-КВ № 000104 від 07 жовтня 1998 року.

02 квітня 2004 року до Обухівської РДА з
заявою про передачу у приватну
власність земельної ділянки НОМЕР_1,
яка розташована в адміністративних
межах Підгірцівської сільської ради за
рахунок земель, які знаходяться у
колективній власності с/т
«Арсеналець-7» звернулась ОСОБА_2, також
як вбачається з матеріалів справи до
заяви було додано протокольне рішення
правління с/т «Арсеналець-7» від 03.04.2004
року № 8 про надання дозволу ОСОБА_2
приватизувати зазначену земельну
ділянку.

Розпорядженням Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області від 30 квітня 2004 року № 278
громадянці ОСОБА_2 надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання акту на
право власності на земельну ділянку
НОМЕР_1, за рахунок земель державної
власності в межах території с/т
«Арсеналець-7» на території
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
та доручено землевпорядній
організації виготовити технічну
документацію.

01 грудня 2005 року правління СТ
«Арсеналець -7» в особі голови
правління ОСОБА_8 звернулось з
клопотанням до Обухівської РДА про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо виготовлення
державних актів на право власності на
земельні ділянки членам СТ
«Арсеналець-7» в межах Підгірцівської
сільської ради.

Судом встановлено, що розпорядженням
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області від
06.03.2006 року №152 громадянці ОСОБА_2 було
затверджено технічну документацію
щодо складання акту на право власності
на землю площею 791 кв.м. для ведення
садівництва в адміністративних межах
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області.

В подальшому зазначеній громадянці
було видано на підставі розпорядження
від 06.03.2006 року №152 державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 525359 , який зареєстровано в
Книзі записів державних актів на право
власності на землю за № 1904, на земельну
ділянку площею 0,0791 га з цільовим
призначенням для ведення садівництва.

В подальшому спірну земельну ділянку
ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу
від 24.12.2008 року було відчужено ОСОБА_1.

На підставі вищезазначеного договору
купівлі-продажу ОСОБА_1 отримав
Державний акт серії ЯК № 711739 на право
власності на земельну ділянку площею
0,0791 га, кадастровий номер :02:012:0029.

Статтею 17 Земельного кодексу України
встановлено, що «передача земельних
ділянок у колективну та приватну
власність проводиться Радами, на
території яких розташовані земельні
ділянки.

Згідно статті 118 даного кодексу
встановлено, що «громадянин,
зацікавлений у одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності у
межах норм безоплатної приватизації,
подає заяву до відповідної державної
адміністрації або ради за місцем
знаходження земельної ділянки; у заяві
зазначаються бажані розміри та мета її
використання; відповідна
адміністрація або рада розглядає заяву
і в разі згоди на передачу земельної
ділянки надає дозвіл на розробку
проекту її відведення».

Відповідно до ст. 14 Конституції України
право власності на землю гарантується,
це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону, а згідно ст.19 Конституції
України - органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «
Про місцеві державні адміністрації»
виконавчу владу в областях та районах,
містах Києві та Севастополі здійснюють
місцеві державні адміністрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «
Про місцеві державні адміністрації»
передбачено, що місцева державна
адміністрація в межах своїх
повноважень здійснює виконавчу владу
на території відповідної
адміністративно територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.
Статтею 13 зазначеного закону
визначено, що до відання державних
адміністрацій у межах і формах
визначених Конституцією і законами
України, належить вирішення питань,
пов'язаний з використанням землі,
природних ресурсів і охорони довкілля
та віднесено розпорядження землями
державної власності відповідно до
закону. Відповідно до ст. 6 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» на виконання вимог
Конституції України, законів України,
актів Президента України, Кабінету
Міністрів України, міністерств та
інших центральних органів виконавчої
влади, власних і делегованих
повноважень голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження, а
керівники управлінь, відділів та інших
структурних підрозділів - накази.

Під час розгляду справи не знайшли
свого підтвердження посилання
сторони позивача, що оскаржуване
позивачем розпорядження № 152 від 06.03.2006
року в частині щодо затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акта на
право приватної власності на землю
ОСОБА_2 в межах території садівницького
товариства «Арсеналець-7» в межах
території садівницького товариства
«Арсеналець-7» Підгірцівської
сільської ради Обухівського району
Київської області, надання дозволу
державному підприємству «Київський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» на встановлення
меж земельної ділянки та зони обмежень
в натурі (на місцевості) і виготовлення
державного акта на право власності на
землю є незаконним та підлягає
скасуванню, оскільки видане з
перевищенням повноважень Обухівською
РДА, всупереч вимогам законодавства та
на підставі документів, які містили
неправдиві відомості з огляду на
наступне. Так ті обставини, що ОСОБА_2
не була членом с/т «Арсеналець», не
користувалася земельною ділянкою
спростовуються довідкою виданою їй
для приватизації земельної ділянки за
підписом ОСОБА_8, який був на той час
головою с/т «Арсеналець-7», що завірена
печаткою товариства та в якій
зазначено про те, що ОСОБА_2 є членом с/т
«Арсеналець» та землекористувачем
ділянки НОМЕР_1 та немає заборгованості
перед товариством. Окрім того, стороною
позивача належними та допустимими
доказами не доведено, що дана довідка
містить недостовірні відомості чи
якимось чином була підроблена.

Окрім того, відповідно до рішення
правління с/т «Арсеналець-7» від 20.03.2004
року було вирішено дозволити передачу
земельних ділянок, що перебувають у
колективній власності товариства у
власність його членів та інших
фізичних осіб за умови сплати ними
відповідних внесків.

Рішенням зборів уповноважених с/т
«Арсеналець-7» від 03.04.2004 року було
вирішено задоволити заяви членів
садового товариства і фізичних осіб
про приватизацію земельних ділянок,
які використовувались раніше згідно
списку, в тому числі і ОСОБА_2Зазначене
рішення повністю відповідало вимогам
ст.. 30 ч. 2 Закону України «Про
власність» в редакції, що була чинною
на час його прийняття.

Також рішенням правління с/т
«Арсеналець-7» від 03.04.2004 року було
надано дозвіл ОСОБА_2, приватизувати
земельну ділянки НОМЕР_1 за рахунок
земель, що перебувають у колективній
власності с/т «Арсеналець-7» та
вирішено просити Обухівську РДА
передати та надати у приватну
власність та надати дозвіл на
виконання робіт по приватизації
земельної ділянки та виготовленню
державного акту.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області у цивільній справі №
1018/5699/12 від 14.03.2013 року за позовом с/т
«Арсеналець-7» до ОСОБА_1, треті особи -
Обухівська РДА, Управління Держкомзему
в Обухівському районі, про визнання
недійсним державного акту та визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки, яке набрало
законної сили, в задоволені позову було
відмовлено та встановлено наступні
обставини: «Як вбачається з матеріалів
справи, згідно розпорядження
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області від
06.03.2006 року №152 громадянці ОСОБА_2 було
відведено та передано у власність
земельну ділянку площею 791 кв.м. для
ведення садівництва в
адміністративних межах Підгірцівської
сільської ради Обухівського району
Київської області, що на думку суду не
суперечить статті 19 Конституції
України, статтям 12,116,118 Земельного
кодексу України, статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні». Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Надання земельної ділянки ОСОБА_2,
відбувалося у повній відповідності до
вимог ст.ст. 116,118 ЗК України щодо
порядку безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами, в тому
числі з отриманням погоджень всіх
повноважних органів, передбачених ч.9
ст.118 ЗК України.

До того ж, з урахуванням вимог ст. 152 ЗК
України, доказів для визнання
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації від 06.03.2006 року
№ 152 в частині затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державного акта на право
приватної власності на землю ОСОБА_2 в
межах території садівницького
товариства «Арсеналець-7»
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської
області, надання дозволу державному
підприємству «Київський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» на встановлення
меж земельної ділянки та зони обмежень
в натурі (на місцевості) і виготовлення
державного акта на право власності на
землю незаконним у судовому порядку
судом не здобуто, а отже відсутні
підстави для його скасування в цій
частині. Тобто позовні вимоги щодо
визнання незаконним і скасування
розпорядження в частині що стосується
ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Згідно статей 125,126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником документу, що посвідчує
право власності на земельну ділянку, та
його державної реєстрації; право
власності на земельну ділянку
посвідчується державними актами.

Згідно із ч.10 статті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку, тим
самим незаконність рішень органів
місцевого самоврядування може бути
визнана тільки судом, будь-який інший
орган позбавлений такого права.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень ч.2 ст.144
Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46,
частин 1,10 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» від
16 квітня 2009 року №7-рп/2009 у справі про
скасування актів органів місцевого
самоврядування було вирішено, що орган
місцевого самоврядування має право
приймати рішення, вносити зміни та/чи
скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а у
пункті п'ять даного рішення
Конституційного Суду України
зазначено, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Ненормативні акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом виконання.

Суд відмовляючи в позивачу у визнанні
незаконним та скасуванні
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області від 06.03.2006 року №152, яким
громадянці ОСОБА_2 було затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання державного акта на
право приватної власності на земельну
ділянку площею 791 кв.м. для ведення
садівництва в адміністративних межах
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області,
на підставі якого видавався Державний
акт серії ЯБ № 525359 на право власності
на земельну ділянку площею 0,0791 га,
кадастровий номер :02:012:0029, ОСОБА_2,
що зареєстрований в Книзі записів
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 1904 від
27.10.2006 року, вважає також, що в
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним зазначеного акту
слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
та інтереси. Оскільки державний акт
ОСОБА_2 було видано на підставі
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області від 06.03.2006 року №152, підстав для
визнання якого незаконним та
скасування в частині що стосується
ОСОБА_2 судом не встановлено, то й
підстав для визнання державного акту
недійсним з огляду на вищевикладені
обставини у суду немає.

Розглядаючи позовні вимоги про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу земельної ділянки площею 0,0791
га кадастровий номер :02:012:0029,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24.12.2008
року та посвідчений і зареєстрований
приватним нотаріусом Обухівського
районного нотаріального округу ОСОБА_3
24 грудня 2008 року за № 9449 суд вважає, що
зазначені позовні вимоги також не
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Статтею 81 ЗК України встановлено, що
громадяни України набувають право
власності на земельні ділянки на
підставі придбання за договором
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами,
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено,
що право власності на землю (земельну
ділянку) набувається і здійснюється
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд і має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Тобто, ОСОБА_2 скориставшись своїми
правами передбаченими вищезазначеною
нормою Цивільного кодексу України,
згідно договору купівлі-продажу від
24.12.2008 року продала, а ОСОБА_1 купив
зазначену земельну ділянку площею 791
кв. м. за 160000 гривень.

В силу статті 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому (стаття 656
зазначеного Кодексу).

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Суд зазначає, що правочин - правомірна,
тобто не заборонена законом, вольова
дія суб'єкта цивільних правовідносин,
що спрямована на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правомірність є
конститутивною ознакою правочину як
юридичного факту. Презумпція
правомірності правочину закріплена у
ст. 204 ЦК та може бути спростована
насамперед нормою закону, яка містить
відповідну заборону.

В той же час, відповідно до положень ст.
204 Цивільного кодексу України правочин
вважається правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або він не визнаний судом
недійсним.

Згідно положень ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою, п'ятою, шостою
статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК
України встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Загальними вимогами чинності
правочину є такі: зміст правочину не
може суперечити ЦК України та іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
не може суперечити правам та інтересам
осіб. Правочин може визнаватись
недійсним за наявності дефектів у будь
- якому елементі правочину.

Як роз'яснено у п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року за № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
пояснень наданих в судовому засіданні
представником позивача, звертаючись з
вимогою про визнання недійсними
договорів купівлі - продажу земельних
ділянок, позивач посилається як на
підставу визнання недійсним
оспорюваного договору на положення ст.
203 та ст.215 Цивільного кодексу України,
обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
тим, що Відповідачем при укладенні
правочину порушено ряд норм чинного
законодавства. Враховуючи, що судом не
встановлено факт незаконності набуття
громадянкою ОСОБА_2 права власності на
спірну земельну ділянку, то в
задоволенні цієї позовної вимоги слід
відмовити.

Розглядаючи позовні вимоги щодо
визнання недійсним державного акту
серії ЯК № 711739 на право власності на
земельну ділянку площею 0,0791 га,
кадастровий номер :02:012:0029,
виданого ОСОБА_1 та зареєстрованого в
Книзі записів актів на право власності
на землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі 17.10.2012 року суд вважає, що позовні
вимоги в цій частині також не
підлягають задоволенню, оскільки
оспорюваний позивачем державний акт
видано відповідно до вимог чинного
законодавства на підтвердженя набуття
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу вищезазначеної
земельної ділянки у громадянки ОСОБА_2
Оскільки позовна вимога про
зобов'язання Управління
Держземагенства в Обухівському районі
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на земельну ділянку
площею 0,0791 га, кадастровий номер
:02:012:0029 є похідною від вимоги про
визнання недійсним державного акту
серії ЯК № 711739 виданого на ім'я ОСОБА_1,
то в її задоволенні суд також
відмовляє.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник
майна має право витребувати своє майно
із чужого незаконного володіння.

З огляду на встановлені судом
обставини, підстави для витребування
спірної земельної ділянки у ОСОБА_1
відсутні, а тому дана вимога
задоволенню не підлягає .

Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Разом з тим, стороною позивача у справі
належних доказів на підтвердження
вимог не наведено, а його доводи
ґрунтуються на припущеннях та не
підтверджуються матеріалами справи.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов Садівницького
товариства «Арсеналець -7» до
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області,
Управління Держземагенства у
Обухівському районі Київської області,
ОСОБА_1 про визнання незаконним та
скасування в частині розпорядження,
визнання недійсними державних актів,
зобов'язання скасувати державну
реєстрацію та витребування земельної
ділянки є необґрунтованим і
недоведеним, та таким, що не підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 212-214 ЦПК
України суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Садівницького
товариства «Арсеналець -7» до
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області,
Управління Держземагенства у
Обухівському районі Київської області,
ОСОБА_1 про визнання незаконним та
скасування в частині розпорядження,
визнання недійсними державних актів,
зобов'язання скасувати державну
реєстрацію та витребування земельної
ділянки - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Київської області
через Обухівський районний суд
Київської області.

СуддяМора О. М.