У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 березня
2014 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: Київське міське
управління юстиції, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання недійсним
заповіту, за касаційною скаргою ОСОБА_4
та його представника ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 24 грудня
2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання
заповіту недійсним.

В обґрунтування вимог зазначав, що 04
червня 2009 року його батьком ОСОБА_8 був
складений заповіт, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
яким останній заповідав все належне
йому майно ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

Після його смерті до складу спадщини
увійшла квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_8 останні
півроку життя знаходився на лікуванні
в Київській міський лікарні №3,
страждав на низку захворювань,
тривалий час зловживав алкогольними
напоями та мав алкогольну залежність,
на момент складання заповіту за станом
здоров'я не міг розуміти значення своїх
дій та керувати ними, просив визнати
заповіт недійсним.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 01
листопада 2013 року позов задоволений.

Визнано недійсним заповіт, складений 4
червня ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, за реєстровим номером
1041.

Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
24 грудня 2013 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове про
відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_7 просять скасувати
рішення апеляційного суду, залишити в
силі рішення місцевого суду від 01
листопада 2013 року, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_8 під час складення
заповіту не усвідомлював своїх дій та
не міг керувати ними.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд зазначив, що
проведеними у справі експертизами не
зроблено висновку про абсолютну
неспроможність ОСОБА_8 в момент
складення ним заповіту розуміти
значення своїх дій та керувати ними, а
лише стверджено, що існуючі в той час
порушення його психічної діяльності
істотно впливали на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Так згідно з висновком посмертної
судово-психіатричної експертизи №1289
від 09 грудня 2010 року дійсно
встановлено, що ОСОБА_8 на момент
складення заповіту страждав
психічними порушеннями, які істотно
впливали на його можливість
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, проте не зроблено
висновку про те, що померлий на час
складення заповіту не розумів значення
своїх дій і не міг керувати ними у
повному обсязі.

Після скасування в касаційному порядку
судових рішень судів попередніх
інстанцій 15 квітня 2013 року у даній
справі була проведена додаткова
амбулаторна посмертна
судово-психіатрична експертиза
Київським міським центром
судово-психіатричних експертиз,
висновки якої є аналогічними висновкам
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 09 грудня 2010 року і не
вказують на те, що в момент підписання
заповіту померлий не розумів значення
своїх дій і не міг керувати ними.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у
справі докази, правильно встановивши
характер правовідносин та вірно
застосувавши норми матеріального
права, апеляційний суд з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову в задоволенні позову.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_7 відхилити, рішення
апеляційного суду м. Києва від 24 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова