Справа № 761/405/14-ц
Провадження №2/761/1902/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судці Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про захист прав споживачів,
розірвання договору та відшкодування
збитків, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2013 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про захист
прав споживачів, розірвання договору
та відшкодування збитків.

Позивач зазначив, що 24 листопада 2013
року між ним та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 був укладений
договір консультаційно-інформаційного
обслуговування № 312. Відповідно до умов
Договору Відповідач взяв на себе
обов'язок протягом строку дії Договору
надавати Позивачу послуги щодо
інформування поточного стану справ на
ринку оренди житла, тобто, сприяти
Позивачу у пошуках житла для оренди в м.
Києві. На виконання свого обов'язку за
Договором Позивач сплатив готівкою
суму у розмірі 2 100,00 грн. за квитанцією
№312 від 24.11.2013 року.

Позивачем було вчинено усі можливі дії,
направлені на виконання своїх
зобов'язань за Договором, а саме -
своєчасно внесені грошові кошти на
оплату послуг Відповідача, Позивач
з'явився за всіма адресами, які йому
були повідомлені представниками
Відповідача, не наполягаючи на
достроковому розірванні Договору, а
навпаки був зацікавлений в подальшому
виконанні Відповідачем своїх
обов'язків за Договором. Проте
Адміністратор Відповідача категорично
відмовився від пропозиції Позивача
стосовно виконання Договору та
наполягав у необхідності написання
претензії щодо розірвання договору та
повернення коштів.

28 листопада 2013 року Позивач
зателефонував Адміністратору
Відповідача та отримав інформацію, що
його претензія розглянута, по ній
прийнято позитивне рішення і незабаром
Позивач зможе отримати сплачені ним
кошти. Адміністратор Відповідача також
не уточнив щодо конкретного часу
отримання коштів і запропонував
передзвонити пізніше.

Оскільки кошти не були повернуті на
його повторний запит до відповідача,
останній повідомив, що питання
вирішується бухгалтерією а також
зауважив, що згідно Договору, виплата
коштів може затягнутися до 60 днів.

13 грудня 2013 року Позивачем була
направлена повторна претензія
Відповідачу з вимогою розірвати
договір та повернути сплачені кошти
(поштова квитанція від 13.12.2013 р. № 4817), а
також копія зазначеної претензії 16
грудня 2013 року була передана під розпис
Адміністратору Відповідача, однак
відповіді не надійшло.

З огляду на те, що Відповідач
ухиляється від виконання своїх
зобов'язань за Договором, не надає
відповіді на неодноразові претензії з
боку Позивача та відповідно до норм
діючого законодавства, пов'язаних із
захистом порушених прав споживачів,
договір підлягає розірванню в судовому
порядку, позивач просив:

- розірвати договір
консультаційно-інформаційного
обслуговування № 312 від 24.11.2013року;

- стягнути з Відповідача на користь
Позивача 2 100,00 грн. сплаченої грошової
суми.

В судове засідання представник
позивача з'явився, підтримав позовну
заяву позивача просив задовольнити
його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 на виклики суду повторно не
з'явилась, хоча був повідомлений про
час і місце судового засідання,
будь-яких заяв щодо участі у розгляді
справи не надіслала.

Суд, заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи 24
листопада 2013 року між позивачем ОСОБА_1
та відповідачем Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 був укладений
договір консультаційно-інформаційного
обслуговування № 312. Відповідно до
предмету Договору Відповідач взяв на
себе обов'язок протягом строку дії
Договору надавати Позивачу послуги
щодо інформування стосовно поточного
стану справ на ринку оренди житла.
Тобто, Відповідач зобов'язався сприяти
Позивачу у пошуках житла для оренди в м.
Києві. На виконання свого обов'язку за
Договором Позивач сплатив готівкою
суму у розмірі 2 100,00 грн. (квитанція №312
від 24.11.2013 р.). Місцем укладення та
виконання Договору є приміщення
Відповідача за адресою: АДРЕСА_2.

В день підписання Договору, позивач
домовився з агентом Відповідача про
перегляд житла за адресою 1 - АДРЕСА_1.
Позивач приїхав за вказаною адресою,
проте Агента Відповідача на місці не
виявилось. В телефонній розмові Агент
Відповідача повідомив, що власник
житла за адресою 1 буде на місці
пізніше, і Позивачу потрібно приїхати
за належною адресою. Декілька раз
потому позивач приїжджав, домовлявся в
телефонній розмові з агентом але марно.
25 листопада 2013 року Позивач зустрівся з
Адміністратором Відповідача та
запропонував надати йому контакти
іншого агента для подальшої співпраці
відповідно до умов Договору. Проте
Адміністратор Відповідача категорично
відмовився від пропозиції Позивача
стосовно виконання Договору та
наполягав у необхідності написання
претензії щодо розірвання договору та
повернення коштів. За словами
Адміністратора Відповідача претензія
розглядається юристами Відповідача у
м. Харкові у 3 дений строк.

Пунктом 1.2. Договору встановлено:
«Виконавець має право надавати Клієнту
послугу особисто або передати її
виконання іншій особі, залишаючись
відповідальним в повному обсязі перед
Клієнтом за порушення цього Договору».

Судом встановлено, що, Позивачем було
вчинено усі можливі дії, направлені на
виконання своїх зобов'язань за
Договором, а саме - своєчасно в день
укладення Договору внесені грошові
кошти на оплату послуг Відповідача,
Позивач з'явився за всіма адресами, які
йому були повідомлені представниками
Відповідача, а також не наполягав на
достроковому розірванні Договору, а
навпаки був зацікавлений в подальшому
виконанні Відповідачем своїх
обов'язків за Договором. Дане
твердження кореспондується із
положенням п. 5. ст. 203 Цивільного
Кодексу України (надалі за текстом «ЦК
України») про те, що правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

До того ж, Позивач неодноразово
звертався до Адміністратора
Відповідача з проханням надати
письмову відповідь на свою претензію, а
також копію документу, яким
уповноважено представника Відповідача
ОСОБА_5 (довіреність, договір доручення,
тощо) підписувати та приймати кошти в
рахунок оплати за Договором від імені
Відповідача. Жодної відповіді,
документу Позивачем не було отримано.

13 грудня 2013 року Позивачем була
направлена повторна претензія
Відповідачу з вимогою розірвати
договір та повернути сплачені кошти
(поштова квитанція від 13.12.2013 р. №4817), а
також копія зазначеної претензії 16
грудня 2013 року була передана під розпис
Адміністратору Відповідача.

В свою чергу Позивачем було виконані
дії щодо досудового врегулювання
спору, визначені п. 6.4. Договору.
Відповіді на претензію не надійшло.
Тобто фактично відповідач ухиляється
від виконання своїх зобов'язань за
Договором, не надає відповіді на
неодноразові претензії з боку
Позивача. Тому суд вважає, що в позовних
вимогах про розірвання договору
позивачу слід відмовити у зв'язку із
закінченням строку договору 24.01.2014
року. Позовні вимоги позивача щодо
повернення сплачених ним коштів у
розмірі 2100, 00 (дві тисячі сто гривен 00
коп.) грн. мають бути повернені
відповідачем з наступних підстав.

Статтею 509 ЦК України визначено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 526 ЦК України встановлюються
загальне правило виконання
зобов'язання, а саме - зобов'язання має
виконуватися належним чином. Саме
належне виконання зобов'язання означає
досягнення тієї мети, яку сторони
ставили перед собою, вступаючи у
зобов'язання.

За змістом частин 1 та 2 ст.60 ЦПК України
обов'язки доказування і подання
доказів покладені на кожну сторону,
яка зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Враховуючи зазначене, а також те, що під
час судового розгляду справи
відповідач в судові засідання жодного
разу не з'являвся, заперечень на
позовну заяву не надав і те що знайшли
своє підтвердження та правові підстави
позовні вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості за
договором в сумі 2 100,00 грн., то в в цій
частині позов слід задовольнити.

На підставі ст.ст. 509, 526, ЦК України та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214,
215, 218, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про захист
прав споживачів, розірвання договору
та відшкодування збитків задовольнити
частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою
АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1,
зареєстрованої за адресою АДРЕСА_3
заборгованість в сумі 2 100 (дві тисячі
сто грн.) 00 коп. сплачену за договором
консультаційно-інформаційного
обслуговування № 312 від 24.11.2013 року.

У решті позову про розірвання договору
відмовити у зв'язку із закінченням
строку договору 24.01.2014 року.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою
АДРЕСА_4 на користь держави суму
судового збору у розмірі 243 (двісті
сорок три ) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Апеляційна скарга
подається апеляційному суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Суддя:
Малинников О.Ф.