У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Кафідової О.В., Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про зобов'язання
вчинити певні дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_9 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 19
вересня 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області від 5 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, мотивуючи його тим, що
відповідачі самовільно на фасадній
стінці кімнати квартири позивача на
рівні 4 поверху вмонтували масивний
залізний дах. Для укріплення залізного
даху відповідачі просвердлили фасадну
стіну кімнати позивача. Так, крізь
отвори у стіні, спричиненні
вмонтуванням даху, до кімнати
відповідача постійно потрапляє
холодне повітря. Також в літку залізний
дах постійно нагрівається, що створює
незручності для ОСОБА_6

Оскільки відповідачі дозволу на монтаж
даху не отримували, вмонтували його без
згоди позивача та інших співвласників
будинку, ОСОБА_6 просив суд зобов'язати
відповідачів за власний рахунок
демонтувати залізний дах, що
вмонтований на рівні 4 поверху на
фасадній стіні квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 19
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 5
грудня 2013 року, позов ОСОБА_6
задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за
власний рахунок демонтувати залізний
дах, що вмонтований на рівні 4 поверху
на фасадній стіні квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовити, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суди виходили із того, що монтаж
металевої конструкції проведений
відповідачами без отримання
відповідних дозволів та згоди
співвласників будинку. Самовільний
монтаж залізного даху призвів до
руйнації несучих конструкцій будинку,
погіршення його цілісності та
зовнішнього вигляду будинку, що є
підставою для демонтажу
вищезазначеної металевої конструкції.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна, оскільки
вони не ґрунтуються на нормах
матеріального та процесуального
закону, зроблені при неповному
з'ясуванні усіх обставин у справі.

Судами встановлено, що відповідачами
вмонтовано на фасадній стінці кімнати
квартири АДРЕСА_1 залізний дах довжиною
10 м, шириною понад 2 м та висотою 1 м.
Вищезазначена квартира належить на
праві власності ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 115).

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_9

Із акта Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України про проведення перевірки
дотримання санітарного законодавства
від 10 вересня 2013 року вбачається, що
мешканцями квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3
над балконами власних квартир
додатково встановлено похиле
перекриття з металевого листа,
закріпленого на відстані близько 50 см
від вікон житлової кв АДРЕСА_1. Монтаж
похилого даху не відповідає проектним
рішенням, оскільки залізобетонний
козирок над балконом був передбачений
проектом і встановлений при
будівництві житлового будинку на рівні
не нижче епілоги квартири АДРЕСА_1.
Зазначене похиле перекриття з
металевого листа підлягає демонтажу
(а.с. 114).

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Так, абзацами 1, 5 пункту 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі» передбачено, що у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК
України).

У цій частині рішення має міститися
обґрунтування щодо кожного доводу
сторін по суті позову, що є складовою
вимогою частини першої статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Зазначеним вимогам процесуального
закону судові рішення не відповідають
з наступних підстав.

Так, заперечуючи проти задоволення
позовних вимог відповідачі зазначали,
що встановлення залізного даху над
балконом не потребує дозволу на
виконання будівельних робіт, а
влаштування покриття було викликано
безвідкладною технічною необхідністю,
про що свідчать лист Інспецкції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Закарпатській області від 20
листопада 2009 року № 7/7-1913 та лист
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради від 2 лютого 2013 року (т .1
а.с. 4, 5, 27-30).

Поняття термінів «перепланування» та
«переобладнання» закріплені у
Правилах утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
Наказом Держжитлокомунгоспу України
від 17 травня 2005 року № 76,
згідно з якими до елементів
перепланування жилих приміщень
належать: перенесення і розбирання
перегородок, перенесення і влаштування
дверних прорізів, улаштування і
переустаткування тамбурів, прибудова
балконів на рівні перших поверхів
багатоповерхових будинків. До
переобладнання належить улаштування в
окремих квартирах багатоквартирних
будинків індивідуального опалення та
іншого інженерного обладнання,
перенесення нагрівальних,
сантехнічних і газових приладів;
влаштування і переустаткування
туалетів, ванних кімнат, вентиляційних
каналів.

Пунктом 1.4 Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій,
затверджених Наказом
Держжитлокомунгоспу України від
17 травня 2005 року № 76 встановлено, що
переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень дозволяється
робити після одержання дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів відповідно до
законодавства. Переобладнання жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень містить у собі -
улаштування в окремих жилих будинках,
жилих і нежилих у жилих будинках
приміщень індивідуального опалення та
іншого інженерного обладнання,
перенесення нагрівальних,
сантехнічних і газових приладів;
влаштування і переобладнання туалетів,
ванних кімнат, вентиляційних каналів.
До елементів перепланування жилих
приміщень належать: перенесення і
розбирання перегородок, перенесення і
влаштування дверних прорізів,
улаштування і переустаткування
тамбурів, прибудова балконів на рівні
перших поверхів багатоповерхових
будинків. Переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень, що
призводять до порушення тривкості або
руйнації несучих конструкцій будинку,
погіршення цілісності і зовнішнього
вигляду фасадів, порушення вимог
протипожежної безпеки та засобів
протипожежного захисту, не
допускається. Перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, що погіршує умови
експлуатації і проживання всіх або
окремих громадян у будинку або
квартирі, не допускається.

Відповідно до статті 151 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності жилий будинок (квартиру),
зобов'язані забезпечувати його
схоронність, провадити за свій рахунок
поточний і капітальний ремонт,
утримувати в порядку придомову
територію. Безгосподарне утримання
громадянином належного йому будинку
(квартири) тягне за собою наслідки,
передбачені Цивільним кодексом
Української РСР.

Частиною 2 статті 383 ЦК України
встановлено, що власник квартири може
на свій розсуд здійснювати ремонт і
зміни у квартирі, наданій йому для
використання як єдиного цілого, - за
умови, що ці зміни не призведуть до
порушень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суди на
зазначені вимоги матеріального та
процесуального закону уваги не
звернули, не врахували та не надали
належної оцінки запереченням
відповідачів. Належним чином не
перевірили яким чином порушуються
права позивача, оскільки матеріали
справи взагалі не містять доказів на
підтвердження викладених у позовній
заяві обставин щодо порушення
герметичності стіни квартири позивача,
її намокання. Покладаючи в основу
судового рішення лише акт Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України про проведення перевірки
дотримання санітарного законодавства
від 10 вересня 2013 року, суд першої
інстанції на порушення вимог статті 212
ЦПК України не звернув увагу на наявні
у матеріалах справи лист Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Закарпатській області від 20
листопада 2009 року № 7/7-1913 та лист
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради від 2 лютого 2013
року, не встановив чи потребують
будівельні роботи пов'язані із
встановленням залізної конструкції
над балконом отримання дозволу на
виконання вищезазначених робіт.

Крім того, переглядаючи справу в
апеляційному порядку, суд на порушення
вимог процесуального закону не дав
належної оцінки висновку експертного
будівельно-технічного дослідження від
30 жовтня 2013 року № 110/10-13 (т. 2 а.с.
1-23).

Враховуючи зазначене, ухвалені судові
рішення не можуть залишатися в силі,
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 19
вересня 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області від 5 грудня 2013
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик