Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/611/14
Головуючий у 1 інстанції: Федченко
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 березня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляціною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 12 липня 2010 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2010 року ПАТ «ОТП Банк»
звернулося до суду із вищевказаним
позовом, в якому зазначало, що
відповідно до умов Статуту AT «ОТП Банк»
(погодженого Національним Банком
України 18.06.2009 року, реєстровий № 273,
державну реєстрацію змін до установчих
документів проведено Голосіївською
районною у місті Києві державною
адміністрацією 30.03.2009 року) Закрите
акціонерне товариство «ОТП Банк»,
згідно з рішенням Загальних Зборів
акціонерів Протокол № 53 від 23.04.2009 року
змінив назву на Публічне акціонерне
товариство AT «ОТП Банк».Таким чином,
публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» є правонаступником всіх прав та
обов'язків Закритого акціонерного
товариства «ОТП Банк».

22.01.2008 року між Закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк»
(правонаступником якого є AT «ОТП Банк»),
та гр. ОСОБА_4 укладено Кредитний
договір № ML-206/016/2008. Згідно з кредитною
заявкою Позивач здійснив видачу
кредитних коштів відповідачу в сумі 25
500,00 доларів США, шляхом їх
безготівкового переказу на поточний
рахунок Позичальника, що
підтверджується меморіальним ордером.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору
Банк надає Позичальнику Кредит, а
Позичальник приймає Кредит,
зобов'язується належним чином
використати та повернути Банку суму
отриманого Кредиту, а також сплатити
відповідну плату за користування
Кредитом та виконати всі інші
зобов'язання, як це вказано у цьому
Договорі.

Згідно з пунктом 3 Частини № 1
Кредитного договору проценти за
користування Кредитом розраховуються
Банком на основі Плаваючої процентної
ставки, що складається з фіксованого
відсотка 4,49 % річних .

Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного
договору повернення відповідної
частини Кредиту та сплата процентів
здійснюється Позичальником щомісяця у
розмірі платежу та не пізніше дати
платежу, шляхом внесення готівки в касу
Банку або безготівковим
перерахуванням на Поточний рахунок.
Датою остаточного повернення Кредиту є
22.01.2038 року.

В супереч умовам Кредитного договору,
вищевказані зобов'язання Позичальника
щодо повернення Кредиту та сплати
процентів за користування кредитними
коштами не виконуються, зокрема не
виконується графік погашення кредиту,
порушується порядок та строки сплати
відсотків. Станом на 14.12.2009 року
заборгованість Відповідача за
Кредитним договором складає: 24 649,92
доларів США - сума заборгованості за
тілом Кредиту; 1 852,30 доларів США -
нараховані відсотки; 5 437,69 грн. -
нарахована пеня за неналежне виконання
боргових зобов'язань.

Всього заборгованість Відповідача за
тілом кредиту, відсотками та пенею
станом на 14.12.2009 року складає 216 999,61
гривень.

В якості забезпечення наданого кредиту
22.01.2008р. між позивачем та ОСОБА_3
укладено договір поруки, згідно з яким
відповідач-2 зобов'язався відповідати
перед банок за повне та своєчасне
виконання позичальником боргових
зобов'язань за кредитним договором у
повному обсязі. Згідно до п.1.2.
вказаного договору поруки поручитель
та боржник відповідають як солідарні
боржники.

На адресу відповідачів направлено
Досудову вимогу від 22.10.2009 року про
погашення заборгованості за Кредитним
договором. Досудова вимога була
направлена Позичальнику належним
чином, Однак заборгованість
відповідачем не погашена, сума кредиту
та відсотків не сплачена.

Посилаючись на зазначені обставини,
просило суд, стягнути з відповідачів
суму заборгованості за кредитним
договором в розмірі 216999,61 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 12 липня 2010 року
позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на
користь ПАТ «ОТП Банк» в особі
Регіонального відділення АТ «ОТП Банк»
м. Запоріжжя суму заборгованості за
Кредитним договором № ML-206/016/2008 від
22.01.2008 року в розмірі 216999,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь
ПАТ «ОТП Банк» в особі Регіонального
відділення АТ «ОТП Банк» м. Запоріжжя
витрат по сплаті судового збору у
розмірі 1700 грн., а також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

За ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не повною мірою
відповідає таким вимогам.

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків
доказування і подання доказів регулює
ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Вимагаючи стягнення грошових сум з
відповідача ОСОБА_3, позивач жодним
чином не довів ані наявність
заборгованості, ані час її виникнення,
ані належне сповіщення поручителя про
дострокове погашення кредитних коштів.

Так, незважаючи на належне
повідомлення про час та місце розгляду
справи представник банку до
апеляційного суду не з'явився. В
поданій у останнє засідання суду заяві
про відкладення справи зазначив про те,
що зайнятий у іншому засіданні, проте
не надав цьому жодного підтвердження.
Судова колегія відхилила клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи заявлене з тих підстав, що
представник в іншому засіданні суду.
При цьому апеляційний суд виходив з
того, що справа відкладалася за неявкою
позивача тричі, у відповідності до ст. 27
ЦПК України участь в судовому
засіданні є правом особи, яка бере
участь у справі. Суд не вбачив підстав
для відкладення розгляду справи в
порядку ч. 1 ст. 305 ЦПК України, оскільки
згідно даної норми процесуального
права судове засідання відкладається в
разі неявки в судове засідання за
клопотанням особи, коли повідомлені
нею причини неявки буде визнано судом
поважними. Виклик до апеляційного суду
був отриманий позивачем ще 14 березня 2012
року. Крім того, позивач є юридичною
особою, жодних відомостей про те, що
юридична особа не може направити до
апеляційного суду іншу компетентну
особу крім представника, зазначеного у
заяві - не представлено. Таким чином
позивач реалізував надане йому ст. 27
ЦПК України право брати участь в
судовому засіданні на власний розсуд.

Досліджуючи переконливість доводів
апелянта, судова колегія погоджується
з тим, що в справі відсутні належно
здійснені та оформлені розрахунки для
вирішення питання як про розмір
стягнення так і про законність
стягнення.

За відсутності розрахунку щодо часу з
якого виникла заборгованість, немає
можливості визначитися з
застосуванням положень ст. 559 ЦК щодо
строків звернення до суду з вимогою до
поручителя.

На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК
України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Отже, у банка настає право вимоги від
позичальника виконання основного
зобов'язання не з моменту закінчення
строку дії договору, а з моменту
прострочення повернення чергової
частини грошових коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

За п. 4 Договору сума кредиту та
нарахованих відсотків щомісяця
погашається рівними частинами
протягом всього строку дії договору.
Крім того невід'ємною частиною
договору за п. 5 Договору є графік
платежів.

Позивачем не доданий ані зазначений
графік платежів з узгодженням у
розрахунку періодів за які виникла
заборгованість, ані будь-яких інших
документів чи розрахунків, з яких
вбачалися б час та розмір виникнення
заборгованості. Той розрахунок ( а.с.18),
який наданий позивачем, взагалі не
містить жодних реквізитів розрахунку,
обмежений лише зазначенням загальної
суми боргу на час звернення до суду.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником
частинами, то початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань. Зазначене
суттєво впливає на початок строку
виконання зобов'язання, при
правильному визначенні якого починає
обчислюватись строк пред'явлення вимог
до поручителя.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Крім того, в справі немає доказів на
підтвердження того, що поручитель
отримувала будь-яку вимогу банку щодо
погашення кредитних платежів.

Враховуючи, що на час ухвалення рішення
судом першої інстанції не було
достатніх доказів на підтвердження
факту та розміру заборгованості, не
надані вони і на стадії апеляційного
розгляду, рішення суду в частині
стягнення грошових коштів з апелянта
ОСОБА_3 підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову.

В іншій частині (щодо стягнення
грошових сум з ОСОБА_4) рішення суду не
оскаржене самою ОСОБА_4, а ОСОБА_3 не має
повноважень на вирішення питань від її
імені.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 12 липня 2010 року в
цій справі скасувати в частині
стягнення грошових сум з ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк», та у задоволенні
позову в цій частині позовних вимог -
відмовити.

Решту судового рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: