АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790//2367/14
Головуючий 1 - інстанції -
Категорія - відшкодування моральної
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії -
КРУГОВОЇ С.С.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі -
Пруднікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Дочірнього підприємства "Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба "Лікво" нафтогазової
промисловості" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на рішення Фрунзенського
районного суду міста Харкова від 04
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Дочірнього підприємства
"Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба "Лікво"
нафтогазової промисловості"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" про відшкодування
моральної шкоди за затримку розрахунку
при звільненні,- в с т а н о
в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
Фрунзенського районного суду міста
Харкова з позовом до Дочірнього
підприємства "Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба "ЛІКВО" нафтогазової
промисловості" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" ( далі ДП "ЛІКВО" ), в якому
просила стягнути з відповідача
моральну шкоду за затримку розрахунку
при звільненні в розмірі 15000,00 грн.

У обгрунтування заявлених вимог
посилалась на те, що загальний стаж її
роботи на підприємствах нафтогазової
галузі становить 28 років, В ДП "ЛІКВО" на
посаді провідного інженера з
патентної та винахідницької роботи
оперативно-технічного загону вона
працювала з 01 квітня 2004 року. За час
роботи нагороджена відзнаками "
Відмінник праці ЛІКВО" та " Почесний
працівник ЛІКВО". 05 липня 2012 року була
звільнена у зв"язку зі скороченням
штату працівників ( п.1 ст.40 КЗпП
України).

При звільненні їй не була нарахована та
сплачена передбачена п.2.10 Колективного
договору на 2012-2014р.р. при звільненні за
скороченням чисельності чи штату
додаткова допомога, залежна від
загального стажу роботи в галузі та
матеріальна допомога на оздоровлення.

За захистом порушених прав вона була
змушена звернутися до суду, яким було
зобов"язано відповідача нарахувати і
виплатити їй зазначену додаткову
допомогу в розміврі тримісячного
середнього заробітку та матеріальну
допомогу на оздоровлення в розмірі
місячного окладу.

У березні 2012 року вона перенесла
операцію після якої тяжко хворіла до
травня 2012 року.

При наданні щорічної відпустки у
травні 2012 року відповідачем не була
виплачена їй матеріальна допомога на
оздоровлення в розмірі посадового
окладу, передбачена п.4.4.7.3 Колективного
договору на 2012-2014 р.р. та одночасно було
звільнено за скороченням штату
працівників.

Внаслідок дій відповідача,
незаконність яких встановлена
судовими рішеннями, належні їй при
звільненні виплати вона отримала
тільки 13 вересня 2013 року, тобто з
затримкою більше ніж на 1 рік і 2 місяці,
що негативно вплинуло на стан здоров"я,
стало причиною затримки реабілітації
після хвороби, спричинило тяжкі
моральні страждання.

Рішенням Фрунзенського районного суду
міста Харкова від 04 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 до ДП «ЛІКВО» про
відшкодування моральної шкоди за
затримку розрахунку при звільненні
задоволено частково.

Стягнуто з ДП «ЛІКВО» на користь
ОСОБА_4 моральну шкоду за затримку
розрахунку при звільненні у розмірі 3000
грн., а на користь держави з відповідача
стягнуто судовий збір у розмірі 243 грн.
60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної
скарги посилається на те, що судом
неповно з'ясовані обставини справи, які
мають суттєве значення для правильного
вирішення справи, не повно досліджені
докази та невірно надана їм оцінка.

Вважає, що рішення підлягає скасуванню
у зв'язку з тим, що до юридичного складу,
що є підставою правовідносин по
відшкодуванню моральної шкоди, входять
моральні страждання працівника або
втрата нормальних життєвих зв'язків,
або необхідність додаткових зусиль для
організації свого життя. Проте
позивачем не доведено жодних доказів
щодо визначення розміру шкоди.

Вказує, що ціна позову є
необгрунтованою та не підтвердженою
жодним документом, ґрунтується
виключно на міркуваннях позивача та не
може бути доказом розміру будь-яких
відшкодувань.

Позивач на апеляційну скаргу
подала заперечення, в яких просить
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення, посилаючись на
безпідставність доводів скарги.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника відповідача,
яка підтримала скаргу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені у суді першої інстанції,
судова колегія доходить висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
в ДП «ЛІКВО» ОСОБА_4 працювала на посаді
інженера з патентної та винахідницької
роботи Оперативно-технічного загону з
01 квітня 2004 року. Наказом №82-п від 05
липня 2012 року була звільнена з роботи у
зв'язку зі скороченням штату
працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України.
Після звільнення їй не була нарахована
та сплачена, передбачена при
скороченні чисельності чи штату
працівників відповідно до п.2.10
Колективного договору між
адміністрацією та трудовим колективом
ДП «ЛІКВО» НАК «Нафтогаз Україна» та
Профспілкою працівників нафтової і
газової промисловості України на 2012-2014
р.р., зареєстрованої у Міністерстві
соціальної політики України 18.01.2012
року, додаткова допомога при
звільненні, залежна від загального
стажу роботи в галузі, і не була
нарахована та сплачена матеріальна
допомога на оздоровлення, передбачена
п. 4.4.7.3 цього Колективного договору.

Рішенням Фрунзенського районного суду
міста Харкова від 08.04.2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 18.07.2013 року,
було зобов"язано ДП "Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба "Лікво" нафтогазової
промисловості" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" нарахувати та сплатити ОСОБА_4
вказану додаткову допомогу в розмірі
15771,00 грн. та та матеріальну допомогу на
оздоровлення в розмірі 3755,00 грн.

Зазначені виплати позивач отримала у
порядку виконання вказаного судового
рішення 13 вересня 2013 року, що
відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ст.ст. 32, 56, 62 Конституції
України фізичні та юридичні особи
мають право на відшкодування завданої
їм моральної шкоди, заподіяної
внаслідок порушення їх прав, свобод та
законних інтересів.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб і
незалежно від майнової шкоди яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень ст. 237-1
КЗпП України, відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до роз"яснень, що містяться
в ч.2 п.5 та п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в сп равах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди) "обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди, підлягає наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних
чи фізичних втрат, якими діями вони
заподіяні, в якій грошовій або
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну шкоду та з чого він і при
цьому виходить.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат, їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо. Зокрема враховується стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих та
виробничих стосунках. При цьому суд
виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правомірно виходив з протиправності
дій відповідача, які змусили позивачку
звертатися до суду за захистом своїх
порушених прав, врахував, що внаслідок
цього належні їй при звільненні
виплати вона отримала більш ніж через
рік після звільнення, чим їй була
завдана моральна шкода, у
відшкодування якої стягнув 3000,00 грн.,
що на думку судової колегії відповідає
характеру і об"єму моральних страждань
позивача, засадам розумності
виваженості та справедливості.

Судова колегія доходить висновку, що
рішення ухвалено судом з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, що відповідно до ст.308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги і залишення цього
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1ч.1 ст.307,
ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова
колегія, -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба "ЛІКВО" нафтогазової
промисловості" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 04 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу
апеляційного суду може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -