ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2223/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарі Горбань С.І., з участю:
позивача ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2014 р. ОСОБА_2 звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу
за договором позики в сумі 105000 грн.

Позов обґрунтований наступним. 28
квітня 2012 р. ОСОБА_2 надала ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 105000 грн. Борг
відповідач зобов'язався повернути в
строк до 15 жовтня 2012 р., однак у
встановлений строк борг не повернув.
Таким чином відповідно до вимог ст. 1049
ЦК України є підстави стягнути з
відповідача суму позики в судовому
порядку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
її представник ОСОБА_3 позов
підтримали, просили його задовольнити.
Позивач пояснила, що ще у лютому 2012 р.
відповідач звернувся до неї з
проханням надати гроші, які він мав
намір вкласти в інвестиційний фонд. Так
як грошей у неї не було, відповідач
запропонував взяти кредит, пообіцявши
повертати його. На це вона погодилася і
підписала кредитний договір на 150000 грн.
З отриманих в кредит коштів 45000 грн.
вона залишила собі, а 105000 грн. передала
особисто ОСОБА_4, на підтвердження чого
останній написав розписку. Зобов'язань
по поверненню кредиту відповідач не
виконав і борг не повернув. Пізніше
вона з'ясувала, що таким же чином ОСОБА_4
позичив гроші у багатьох людей, передав
їх шахраю, а борги не повернув.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав
пославшись на те, що насправді грошові
кошти позичав не він, а ОСОБА_5, який і
зобов'язався їх повернути, проте
отримувати від останнього розписку
ОСОБА_2 відмовилась. Пояснив, що 28
квітня 2012 р. він отримав від ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 90000 грн. для
передачі ОСОБА_5, що і зробив. Йому
відомо, що приблизно через два тижні
позивач передала ОСОБА_5 особисто ще 15000
грн., хоча мала передати 30000 грн. Вказав
також, що розписку про одержання грошей
в борг він писав не в день одержання
грошей, а значно пізніше - у вересні 2012
р., під психологічним примусом позивача
та її чоловіка.

Заслухавши пояснення сторін та
представника позивача, допитавши
свідка та дослідивши письмові докази,
суд вважає встановленими наступні
обставини і визначені відповідно до
них правовідносини.

28 квітня 2012 р. ОСОБА_2 надала ОСОБА_4 в
борг у грошові кошти в сумі 105000 грн.,
який зобов'язався повернути борг до 15
жовтня 2012 р.

Вказана обставина підтверджується
власноручною розпискою ОСОБА_4 про
одержання грошей (а.с. 3).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 1047 ЦК
України, розписка ОСОБА_4, яка посвідчує
передання йому ОСОБА_2 грошових коштів,
розцінюються судом як доказ укладення
між сторонами договору позики.

Відповідач посилається на одержання
грошей в меншій сумі, ніж зазначено в
розписці, написання розписки під
впливом психічного насильства та в
іншу дату, ніж у ній зазначено.

Однак дата написання розписки не
має значення для вирішення даного
спору, а належних та допустимих доказів
на підтвердження безгрошовості та
застосування насильства ОСОБА_4 не
надав.

Показання допитаної на прохання
відповідача його колишньої дружини
ОСОБА_6 про те, що у вересні 2012 р. ОСОБА_2
кричала і лаялась, змушуючи написати
розписку, а її чоловік погрожував
кулаком, не є доказом вчинення
правочину під впливом насильства,
оскільки зі слів самого відповідача
гроші ОСОБА_2 йому передала значно
раніше, тобто правочин вчинено ще у
квітні 2012 р., а у вересні було лише
складено документ, який посвідчив факт
укладення договору позики.

Те, яким чином позичальник ОСОБА_4
розпорядився отриманими в борг
грошовими коштами, - використав їх сам
чи передав іншій особі, не має значення
для вирішення даного спору, так як
написавши розписку, він зобов'язався
повернути борг, і в силу ст.ст. 526, 527, 528
ЦК України свій обов'язок він
зобов'язаний виконати особисто,
оскільки інше не встановлено договором
і законом, та не випливає із суті
зобов'язання та звичаїв ділового
обороту.

Правовідносини, які випливають із
договору позики, врегульовані нормами
параграфу 1 глави 71 ЦК України.

На підставі договору позики та у
відповідності з вимогами ст.ст. 1046, 1049,
1048 ЦК України позичальник ОСОБА_4
зобов'язаний повернути позикодавцеві
ОСОБА_2 борг у строк до 15 жовтня 2012 р.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 своїх грошових зобов'язань у
встановлений строк не виконав, що не
заперечується відповідачем, і
підтверджується наявністю у позивача
розписки.

У відповідності до ст. 1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу, - зокрема сплатити суму боргу.

Враховуючи встановлені обставини, суд
вважає позовні вимоги ОСОБА_2
обґрунтованими і доведеними та
задовольняє їх.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України суд присуджує з відповідача на
користь позивача судові витрати,
понесені у зв'язку зі сплатою судового
збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
борг за договором позики в сумі 105000 грн.
та судові витрати в сумі 1050 грн., а
всього 106050 (сто шість тисяч п'ятдесят)
гривень.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: