СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Мазурик О.Ф.

при секретарі
Мургі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
08 січня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВЛ плюс» про
скасування наказів, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди та витрат на правову
допомогу‚

В С
Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 08.01.2014 року у
задоволені позову ОСОБА_2 до ТОВ «АВЛ
плюс» про скасування наказів,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди та
витрат на правову допомогу відмовлено.

ОСОБА_2, вважаючи, що рішення суду
першої інстанції постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без врахування
фактичних обставин справи, а висновки
суду не відповідають обставинам
справи, в апеляційній скарзі просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

В обгрунтування своїх вимог
посилається на те, що в порушення вимог
ч.2 ст. 131 ЦПК України суд першої
інстанції прийняв додані відповідачем
в судовому засіданні докази на
підтвердження заперечень проти позову
та дійшов хибного висновку щодо
законності застосування до неї
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани. Відповідачем не було надано
докази наявності перебачених п. 1 ч.1 ст.
40 КЗпП України підстав для розірвання
трудового договору. Вважає, що її
звільнення є незаконним, оскільки
наказ про звільнення не містить
відповідних резолюцій головного
лікаря про надання згоди на її
звільнення, крім того, головний лікар
ОСОБА_3 в особистій розмові з нею
підтвердив, що жоден з поданих
відповідачем до суду документів з
приводу її звільнення він не
підписував. Суд дав неправильну оцінку
свідченням допитаних свідків з боку
відповідача, оскільки вони є його
працівниками та не можуть свідчити
проти свого ж підприємства. Зазначає,
що перед виплатою заробітної плати їй
не було надано відповідачем відповідно
до вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України письмове
повідомлення про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні, а
в порушення ст. 49-2 КЗпП України
відповідач не надав суду письмового
підтвердження про персональне
попередження позивачки за 2 місяці про
зміни в організації виробництва.

В судове засідання суду
апеляційної інстанції ОСОБА_2 повторно
не з′?явилася, належним чином
повідомлялася про час та місце
розгляду справи.

Представник відповідача ТОВ
«АВЛ плюс» в судовому засіданні
просила апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши доповідь судді,
вислухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних дише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до наказу директора
ТОВ«АВЛ плюс» № 4/0107-К від 01.07.2010 року
ОСОБА_2була прийнята на роботу до
відповідача на посаду медичної сестри
медичного центру ТОВ«АВЛ плюс».
Наказом № 35/12 від 01.10.2012 року ОСОБА_2
призначено на посаду головної медичної
сестри ТОВ«АВЛ плюс».

12.03.2013 року між ОСОБА_2 та директором ТОВ
«АВЛ плюс» стався конфлікт, що не
заперечувалося сторонами.

Наказом директора ТОВ «АВЛ плюс» №15-01
від 22.04.2013 року у зв'язку з невиходом на
роботу з 13.03.2013 року та відсутністю
належним чином оформленого
лікарняного листа зобов'язано ОСОБА_2
надати пояснення щодо невиходу на
роботу або належним чином оформлений
лікарняний лист. У зв'язку з
надходженням заяви про виникнення
конфлікту з адміністрацією, розгляд
якої призначено на 24.04.2013 року в 14.00 год.
ОСОБА_2 відсторонено від виконання
обов'язків головної медичної сестри зі
збереженням заробітної плати з 22.04.2013
року на термін до закінчення розгляду
її заяви (а.с. 2).

З 13.03.2013 року по 21.03.2013 року ОСОБА_2
перебувала на лікуванні у Першому
пологовому будинку м. Києва, на
підтвердження чому надала лікарняний
лист, який був оформлений неналежним
чином, про що їй було повідомлено
повідомленнями від 02.04.2013 року №
(а.с. 95). Належним чином оформлений
лікарняний лист за період відсутності
позивач повторно на підприємство не
надала.

Згідно виписки з медичної карти
амбулаторного (стаціонарного) хворого
з і/х 10094 ОСОБА_2 з 23.04.2013 року по 21.05.2013
рік перебувала на лікуванні в
Київській міській клінічній лікарні №
8 (а.с. 57).

Наказом директора ТОВ «АВЛ плюс» №18-01-К
від 14.05.2013 року затверджені положення
про прийом на роботу, переведення та
звільнення працівника ТОВ «АВЛ плюс»,
положення про забезпечення захисту
інформації, що становить комерційну
таємницю та конфіденційну інформацію.
Вказаним наказом також передбачено зі
всіма працівниками ТОВ «АВЛ Плюс»
підписати зобов'язання про
нерозголошення комерційної таємниці
та конфіденційної інформації та, за
умови виробничої необхідності, з
працівниками адміністративного
підрозділу укласти договір про повну
матеріальну відповідальність (у двох
примірниках) (а.с. 162-167).

Наказами директора ТОВ «АВЛ плюс» № 10-13
від 14.05.2013 року та №13-13 від 21.05.2013 року
затверджено Інструкцію про порядок
оформлення, зберігання та видачі
медичної документації та інформації та
Правила внутрішнього трудового
розпорядку для працівників ТОВ «АВЛ
Плюс» (а.с. 158-161, 168-171).

Розпорядженням директора ТОВ «АВЛ
плюс» від 22.05.2013 року у зв'язку з
довготривалою відсутністю на
підприємстві зобов'язано ОСОБА_2 пройти
кваліфікаційну атестацію, яка
відбудеться о 10:00 год. 27.05.2013 року (а.с. 3)

Актом №1 від 22.05.2013 року, складеного
працівниками ТОВ «АВЛ плюс»,
встановлено, що 22.05.2013 року ОСОБА_2
ознайомилась з оригіналами
вищевказаних документів. За
результатами ознайомлення ОСОБА_2
категорично відмовилась ставити свій
підпис про ознайомлення на цих
документах. До виконання трудових
обов'язків допущена не була у зв'язку з
відсутністю правових підстав для
такого допуску (а.с. 174).

Згідно акту від 22.05.2013 року складеного
працівниками та затвердженого
директором ТОВ «АВЛ плюс», ОСОБА_2, яка
займає на товаристві посаду головної
медичної сестри 22.05.2013 року відмовилась
надати директору ТОВ «АВЛ плюс» Пазич
К.В. будь-які пояснення з приводу її
відмови дотримуватись внутрішнього
розпорядку роботи на товаристві та
виконання вимог, пов'язаних з
організацією праці на підприємстві
(а.с. 173).

Як вбачається з листа
Печерського РУ ГУ МВС України від 02.12.2013
№ 54/ вх. 14060, згідно картки «102» заяви №
2159928, яка надійшла до чергової частини
районного управління 22.05.2013 року о 15
год. 19 хв. від ОСОБА_2 щодо можливих
неправомірних дій відносно неї в
клініці (Л/М) за адресою: вул.
Рогнідинська, 5/14 в м. Києві. На місці
події до працівників міліції з заявою
звернувся лікар ТОВ «АВЛ плюс» ОСОБА_5
щодо висловлювання погроз фізичною
розправою в його сторону з боку ОСОБА_2
Згідно рапорту інспектора-чергового
лейтенанта міліції Гожого В.П. ОСОБА_2
надавати на місці події заяву або
письмове пояснення щодо вчинення
відносно неї неправомірних дій
відмовилася. (а.с. 216)

Наказом директора ТОВ «АВЛ плюс»
від 22.05.2013 року №20-01-К за відмову
виконати розпорядження керівництва
медичного центру про ознайомлення та
підписання документів, створення
конфліктної ситуації на товаристві,
самовільне залишення робочого місця до
закінчення робочого часу до головної
медичної сестри медичного центру
«Ел.Ен.» ОСОБА_2 застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани (а.с. 53, 155).

Наказом директора ТОВ «АВЛ плюс»
від 22.05.2013 року №21-01-К, за несприйняття
зміни в організації виробництва та
праці, які полягають у вимогах,
викладених в наказі № 18-02-к від 14.05.2013, а
саме відмови від укладення з
підприємством договору про повну
матеріальну відповідальність та від
підписання зобов'язання про
нерозголошення інформації, що
становить комерційну таємницю та /або
конфіденційну інформацію товариства,
неможливістю переведення ОСОБА_2 на
іншу посаду через обов'язковість
зазначених вимог для всього персоналу,
ОСОБА_2 було звільнено із займаної
посади з 22.05.2013 року на підставі п. 1 ст. 40
КЗпПУ. (а.с. 30, 172)

Листом від 23.05.2013 року ТОВ «АВЛ
плюс» направило ОСОБА_2 до відома та
ознайомлення накази №20-01-К, №21-01-К від
22.05.2013 року, а також останню було
повідомлено про можливість отримання
заробітної плати та трудової книжки.
Вказаний лист позивач отримала 26.05.2013
року (а.с. 121-123).

Згідно виписки із медичної карти
амбулаторного (стаціонарного) хворого,
у період з 23.05.2013 по 31.05.2013 ОСОБА_2
знаходилась на лікуванні в районній
лікарні м Українка Обухівського району
Київської області. (а.с. 58)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
накладення дисциплінарного стягнення
у вигляді догани та звільнення ОСОБА_2
відбулося з дотриманням вимог
трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
відповідають матеріалам справи та
ґрунтуються на законі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

У відповідності до п. 19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
6.11.1992 року №9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» (з наступними
змінами) стосовно до правил п.1 ст.40
КЗпП може бути розірвано трудовий
договір при відмові працівника укласти
договір про повну матеріальну
відповідальність з поважних причин
(або коли раніше виконання обов'язків
за трудовим договором не вимагало
укладення договору про повну
матеріальну відповідальність), а
також з особою, що приймалась для
заміщення відсутнього працівника, але
пропрацювала більше чотирьох
місяців, при поверненні цього
працівника на роботу, якщо відсутня
можливість переведення з її згоди на
іншу роботу.

Тобто, в зазначеному випадку
рішенням про запровадження повної
матеріальної відповідальності на
підставі відповідного договору
власник практично ліквідує попереднє
місце (посаду), яка не передбачає
укладення договору про повну
матеріальну відповідальність. Якщо
працівник не згоден укласти договір
про повну матеріальну
відповідальність, фактично він
відмовляється зайняти це робоче місце
(посаду). Тому, оскільки попереднє
робоче місце (посада) ліквідується,
працівник підлягає звільненню за п.1 ст.
40 КЗпП України.

Тому колегія суддів
погоджується з правильністю висновків
суду, що у зв′?язку з фактичною
ліквідацією посади головної медичної
сестри медичного центру «Ел.Ен.»,
виконання трудових обов'язків якої не
вимагало раніше укладення договору про
повну матеріальну відповідальність та
відмовою позивача укласти такий
договір, звільнення ОСОБА_2 правомірно
відбулося на підставі п.1 ст. 40 КЗпП
України. Переведення працівника за
його згодою на іншу роботу було
неможливим у зв′?язку з обов'язковість
зазначених вимог про укладання
договору про повну матеріальну
відповідальність та підписання
зобов′?язання про нерозголошення
інформації, що становить комерційну
таємницю та /або конфіденційну
інформацію товариства для всього
персоналу підприємства.

За результатами аудиторської
перевірки підприємства за 2012 рік
(а.с.199-201) було встановлено, що в
компанії відсутній належний облік
матеріальних цінностей, відсутній
договір про повну матеріальну
відповідальність з старшою медсестрою,
яка відповідальна за приймання та
видачу препаратів, реактивів та інших
ТМЦ, що видаються медичному персоналу
для роботи.

Як пояснював представник
відповідача 12.03.2013 року між ОСОБА_2 та
директором ТОВ «АВЛ плюс» стався
конфліктсаме через те, що за
результатами аудиторської перевірки
аудиторами рекомендовано укласти з
старшою медсестрою договір про повну
матеріальну відповідальність, крім
того виявлено значне перевищення
витрат медикаментів. Було
запропоновано позивачу підписати
такий договір, та роз′?яснено, що без
його підписання вона таку посаду
займати не зможе і буде звільнена.

Про наступне вивільнення працівника
має бути попереджено не пізніше ніж за
два місяці, ( ч.1 ст. 49-2 КЗпП України),
закон не вимагає виключно письмового
попередження про таке вивільнення.
Крім того, можливість поновлення
працівника на роботі тому, що він не був
письмово попереджений про наступне
вивільнення трудовим законодавством
не допускається.

При звільненні позивача воно було
погоджено з головним лікарем, що
спростовує доводи апеляційної скарги
про відсутність згоди останнього на
звільнення (а.с.202,203).

Застосування власником різних видів
дисциплінарного стягнення - догани та
звільнення за різні порушення трудової
дисципліни не заборонено законом.
Застосування відповідачем
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани відбулося відповідно до вимог
ст.ст. 148, 149 КЗпП України, позивач на
вимогу власника дати письмові
пояснення щодо порушення трудової
дисципліни дати такі відмовилася, що
підтверджується відповідним актом
(а.с.173).

Про нараховані суми, належні
працівнику при звільненні позивач була
повідомлена перед їх виплатою (а.с. 121),
тому не можуть бути прийняті до уваги
доводи її апеляційної скарги про
неналежне письмове повідомлення
відповідно до положень ч.1 ст. 116 КЗпП
України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з правильністю висновків
суду першої інстанції, що накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани та звільнення ОСОБА_2 відбулося
без порушення трудового законодавства,
у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог останньої.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і містять
посилання на обставини, які з
достатньою повнотою досліджені і
оцінені судом першої інстанції. Вони не
впливають на законність рішення, яке
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
що регулюють спірні правовідносини, в
межах заявлених позовних вимог, а тому
колегія суддів апеляційного суду не
знаходить підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Печерського районного
суду м. Києва від 08 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий - суддя:

Судді:

Справа № 757/11294/13-ц

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/3343/2013

Головуючий у суді першої інстанції:
Новак Р.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.