Єдиний унікальний номер 228/2017/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2970/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Маширо О.П.

суддів Баркова
В.М., Зайцевої С.А.

при секретарі
Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляції комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» на рішення
Докучаєвського міського суду від 13
лютого 2007 року у справі за позовом
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості по оплаті
послуг з теплопостачання,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернувся
представник комунального підприємства
з апеляційною скаргою на рішення суду,
яким підприємству було відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_1 17 вересня 2005 року
успадкував квартиру АДРЕСА_1 після
смерті свого батька та брата, 15
листопада того ж року зареєструвався у
цій квартирі.

Судом було встановлено, що на час
прийняття спадщини відповідачеві не
було відомо про наявні борги по оплаті
комунальних послуг по цій квартирі, у
тому числі, про борг по оплаті послуг з
теплопостачання, що не було
спростовано представником позивача.

Суд також установив, що комунальне
підприємство не зверталось у
встановленому законом порядку до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини із заявою про свої
вимоги до спадкоємців померлих, а до
суду з позовом до ОСОБА_1, який
успадкував майно померлих,
підприємство звернулось понад строки,
встановлені законом.

Крім того, до суду першої інстанції
позивач не надав докази того, що усі
внесені відповідачем платежі були
зараховані на попередній період боргу.

За таких обставин судом першої
інстанції було відмовлено
комунальному підприємству у
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги
підприємства у повному обсязі,
оскільки вважає, що рішення суду є
незаконним, таким, що ухвалене з
порушенням вимог матеріального і
процесуального права.

Так, суд першої інстанції не прийняв до
уваги, що відповідач як спадкоємець
майна померлих набуває не тільки права
власності на спадкове майно, а до нього
переходять і зобов»язання стосовно
цього майна.

Суд не врахував, що після смерті ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і до
реєстрації у цій квартирі відповідача -
15 листопада 2005 року - у цій квартирі
ніхто не жив, тому підприємству не було
до кого пред»являти свій позов.

Крім того, відповідач почав проводити
платежі по спірній квартирі з січня 2006
року, причому, у розмірі більшому, а ніж
нарахування, тому апелянт вважає, що
відповідач таким чином визнавав
попередній борг.

Суд також не врахував, що про відкриття
спадщини комунальне підприємство
повинен був повідомити саме
спадкоємець, однак ОСОБА_2 цього не
зробив.

На підприємстві дійсно не збереглись
первинні документи на підтвердження
позовних вимог, бо оригінали квитанцій,
заяв та інші документи були знищені за
спливом строку зберігання.

Суд першої інстанції також не звернув
уваги на той факт, що навіть у той
період, коли відповідач вже був
власником спірної квартири та проживав
там, він не повністю оплачував надані
йому послуги та мав заборгованість у 242
грн. 55 коп.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким частково задовольнити
позовні вимоги підприємства, з таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у
спірній квартирі АДРЕСА_1 проживали:
батько відповідача ОСОБА_3 з 1977 року по
день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року; брат
відповідача ОСОБА_2 з 1993 року по день
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.55, 66, 67).

Спадкове майно, яке залишилось після
смерті свого батька та брата, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 - успадкував
відповідач ОСОБА_1, про що він одержав
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 17 вересня 2005 року, яке було
посвідчене нотаріально та
зареєстроване у реєстрі за № 731 (а.с.64).

Своє право власності ОСОБА_1
зареєстрував у встановленому законом
порядку, що підтверджується витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 21 жовтня 2005 року
(а.с.65).

З розрахунку суми боргу, наданого
позивачем, вбачається, що борг по
оплаті послуг з теплопостачання виник
за період з січня 1999 року по липень 2007
року (а.с.5-6).

Відмовляючи підприємству у позові, суд
першої інстанції правильно послався на
правову норму ст.1281 ЦК України та у
судовому засіданні установив, що
відповідач, коли приймав спадщину, не
знав про борги спадкодавців по цій
квартирі, тому не міг повідомити про це
комунальне підприємство.

На спростування такого висновку суду
позивач не надав ніяких доказів, хоча у
відповідності до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що цей висновок суду першої
інстанції є підставним, бо ґрунтується
на доказах, які були надані сторонами,
та не спростовується ніякими іншими
належними та допустимим доказами, тому
апеляційний суд не може прийняти
доводи апелянта в цій частині
апеляційної скарги.

Оскільки комунальне підприємство як
кредитор не звернулось до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини
із заявою про свої вимоги до
спадкоємців протягом шести місяців від
дня, коли кредитор дізнався або міг
дізнатись про відкриття спадщини (ч.2
ст.1281 ЦК України), а до суду зі своїм
позовом до спадкоємця звернувся з
порушенням строку, передбаченого ч.3
ст.1281 ЦК України, суд першої інстанції
підставно відмовив позивачеві у
задоволенні позовних вимог в тій
частині, що стосується накопичених
боргів померлих спадкодавців.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що
не можна погодитись з висновком суду
першої інстанції стосовно відсутності
боргу у відповідача за той період, коли
він вже прийняв спадщину, оселився у
спадковій квартирі та користувався
тими послугами, що надає комунальне
підприємство, тому довід апелянта в цій
частині апеляційної скарги заслуговує
на увагу.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що за період з вересня 2005
року по липень 2007 року комунальне
підприємство нарахувало комунальні
платежі за користування послугами з
теплопостачання у загальній сумі 1 273
грн. 53 коп., а оплата була проведена
відповідачем на загальну суму 1 030 грн. 98
коп., тобто недоплата становить у сумі
242 грн. 55 коп. (а.с.6).

Цей факт підтверджується і квитанціями
про оплату послуг з теплопостачання,
які були надані до суду відповідачем
(а.с.68-70).

З цих квитанцій вбачається, що ОСОБА_1
дійсно почав оплачувати послуги з
теплопостачання тільки з січня 2006 року,
крім того, відсутня оплата та квитанція
про оплату також за червень 2007 року.

Після скасування заочного рішення суду
ухвалою від 14 листопада 2013 року справа
розглядалась у загальному порядку,
відповідач ОСОБА_1 був присутній у
судовому засіданні (а.с.78-79), однак заяву
про застосування позовної давності, як
це передбачено ч.3 ст.267 ЦК України, він
до суду не подавав.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що висновок суду першої
інстанції про повну відмову
комунальному підприємству у позові не
відповідає вимогам закону, тому з
відповідача на користь підприємства
слід стягнути 242 грн. 55 коп. у
відшкодування заборгованості за
комунальні послуги за наведений вище
період.

Апеляційний суд не може прийняти
доводи апелянта про неможливість
звернення з даним позовом до суду в
період з 2003 року по 2007 рік з тих підстав,
що з часу смерті останнього мешканця
спірної квартири до часу реєстрації
там відповідача у цій квартирі ніхто не
проживав, оскільки нормами
матеріального права, зокрема, ст.1281 ЦК
України, обумовлені права кредитора
при настанні таких правовідносин, які
виникли між сторонами.

Апеляційний суд не може також прийняти
доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач нібито визнавав попередні
борги своїх спадкодавців, бо нібито
проводив оплату за свій період у
завищеному розмірі, оскільки такий
довід апелянта не підтверджується
наданими відповідачем квитанціями про
сплату, відповідач у своїх квитанціях
чітко вказував період, за яким ним
проводилась оплата послуг з
теплопостачання.

На підставі викладеного апеляційний
суд вважає, що апеляційну скаргу
комунального підприємства слід
задовольнити частково, рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
частково задовольнити позовні вимоги
підприємства та стягнути з відповідача
ОСОБА_1 на користь позивача 242 грн. 55 коп.
у відшкодування суми боргу по оплаті
наданих позивачеві послуг з
теплопостачання за період з вересня по
грудень 2005 року та за червень 2007 року,
при цьому, без застосування строку
позовної давності, бо відповідач з
відповідною заявою до суду першої
інстанції не звертався.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України,
апеляційний суд

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго»
задовольнити частково.

Рішення Докучаєвського міського суду
від 13 лютого 2007 року скасувати.

Позовні вимоги обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» 242 (двісті
сорок дві) грн. 55 коп. у відшкодування
заборгованості по оплаті послуг з
теплопостачання.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: