Справа № 442/5581/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/301/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді -
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М.,
Монастирецького Д.І.

при секретарі:
Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ПАТ
«Дрогобицький завод автомобільних
кранів» на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 19 вересня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дрогобицький
завод автомобільних кранів» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним
позовом до відповідача, в якому з
уточненням позовних вимог просить
стягнути з відповідача на його користь
невиплачену заробітну плату за десять
місяців, а саме за листопад - грудень 2012
року і за січень-серпень 2013 року з
урахуванням компенсації за
невикористану відпустку в загальному
розмірі 24644,26 грн. та середній заробіток
за час затримки розрахунку в розмірі
2592,25 грн., а також моральну шкоду в
розмірі 10 000 грн. Позов обґрунтовує тим,
що перебував у трудових відносинах з
відповідачем і був звільнений з роботи
з 12.08.2013 року за угодою сторін. Проте, у
день звільнення з ним не було проведено
розрахунку. Повідомлення про розмір
невиплаченого заробітку та нараховані
розрахункові кошти він не отримував.
Крім того, незаконними діями
відповідача йому завдано моральної
шкоди, на відшкодування якої просить
стягнути 10 000 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 19 вересня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Дрогобицький завод
автомобільних кранів» на користь
ОСОБА_2 24644,26 грн. невиплаченої
заробітної плати, 2592,25 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та 500,00 грн. заподіяної моральної шкоди.
Із зазначеної суми 24644,26 грн.
невиплаченої заробітної плати,
стягнутої на користь ОСОБА_2 та із
стягнутої суми 2592,25 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
при їх виплаті мають бути утримані
прибутковий податок та інші платежі.
Рішення суду в частині стягнення
середнього заробітку за один місяць в
розмірі 2731,30 грн. допущено до негайного
виконання. В задоволенні решти позову
відмовлено. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства «Дрогобицький
завод автомобільних кранів» 229,40 грн.
судового збору в дохід держави.

Дане рішення оскаржив представник ПАТ
«Дрогобицький завод автомобільних
кранів» - Костишак В.М. подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
вважає його незаконним та
необгрунтованим. Вказує, що районний
суд дійшов до висновків, які не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскільки розгляд справи не
відбувся 02 вересня 2013 року з вини
позивача, який не навів поважної
причини неявки, а тому відсутня вина з
боку відповідача в тому, що на момент
ухвалення рішення у справі, а саме
19.09.2013р. з ним не проведено повного
розрахунку. Окрім того, звертає увагу
суду, що вирішуючи даний спір суд
першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,
зокрема ч.1 ст. 116 та ч.1 ст. 117 КЗпП
України. Також позивач не надав жодного
належного та допустимого доказу
спричинення йому моральної шкоди.

Просить скасувати рішення
Дрогобицького міськрайонного суду та
ухвалити нове рішення з урахуванням
наведених доводів у скарзі, а також
покласти на позивача всі судові
витрати за даною скаргою.

ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних
кранів» явку представника в судове
засідання не забезпечило, хоча про
розгляд справи було повідомлено, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.
75), про причини неявки суд не
повідомлено та з клопотанням про
відкладення розгляду справи не
зверталось, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував
у трудових відносинах з ПАТ «ДЗАК» і
був звільнений з роботи 12.08.2013 року
згідно наказу №58-к від 12.08.2013 року за
угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України.
В день звільнення з позивачем не було
проведено розрахунок та не повідомлено
про розмір нарахованих сум.

Матеріалами справи встановлено, що
14.08.2013 року позивач звернувся до
відповідача з заявою у якій просив
провести повний розрахунок, належний
йому при звільненні (а.с. 10).

Районним судом встановлено, що позивач
не отримав розрахункових коштів в сумі
24644,26 грн. (20994 грн. згідно розрахункових
листів за період з листопада 2012 року по
липень 2013 року і згідно довідки по день
звільнення за додатком серпня 2013 року
3650,26 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

У відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Згідно вимог статей 74, 83 КЗпП України,
громадянам, які перебувають у трудових
відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основна та
додаткові) відпустки із збереженням на
цей період місця роботи (посади) і
заробітної плати. У разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі невикористані ним
дні щорічної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

Статтею 24 Закону України «Про оплату
праці» передбачено, що своєчасність та
обсяги виплати заробітної плати
працівникам не можуть бути поставлені
в залежність від здійснення інших
платежів та їх черговості.

Право на своєчасне одержання
винагороди за працю належить до
конституційних прав громадян та
захищається державою.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування законодавства про оплату
праці» від 24.12.1999 року №13, установивши
при розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку з затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж працівник у цей не був на роботі,
- наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при непроведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

Згідно п.25 вищенаведеної Постанови,
непроведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок, є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що відповідачем
порушено трудові права позивача, а тому
стягнув в його користь 2592,25 грн.
середнього заробітку за затримку
розрахунку з урахуванням усіх
обов'язкових платежів і зборів, які
підлягають відрахуванню з заробітної
плати.

У відповідності до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її права.

Колегія суддів вважає, що стягуючи в
користь позивача моральну шкоду в
розмірі 500,00 грн., районний суд
прийшов до правильного висновку та
врахувавши глибину фізичних та
душевних страждань позивача,
погіршення його здібностей та
позбавлення можливості їх реалізації,
а також вимоги розумності та
справедливості.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
скасування рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 19 вересня 2013 року колегія
суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Дрогобицький
завод автомобільних кранів» відхилити

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 19 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Монастирецький Д.І.