Головуючий суду 1 інстанції - Сергєєв
Доповідач - Темнікова В.І.
Справа № 1207/8833/12
Провадження № 22ц/782/831/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2013 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Ступіної Я.Ю., Гаврилюка
В.К.,

за участю секретаря -
Булгакової М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Луганського міського комунального
підприємства „Теплокомуненерго" на
ухвалу Жовтневого районного суду м.
Луганська від 23 січня 2014 року за заявою
Луганського міського комунального
підприємства „Теплокомуненерго" про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого документу до виконання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року Луганське міське
комунальне підприємство
«Теплокомуненерго» звернулося до суду
із заявою про поновлення строку для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, а саме судового наказу №
2-н-/1207/2244/2012 від 06.09.2013р..

Ухвалою Жовтневого районного суду
м. Луганська від 29 січня 2014 року
відмовлено у задоволенні заяви
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго» про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Не погодившись з даною ухвалою
суду, Луганське міське комунальне
підприємство «Теплокомуненерго»
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Жовтневого районного суду м.
Луганська від 29 січня 2014 року та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити заяву про поновлення
пропущеного строку в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права.

В судовому засіданні представник
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго»
доводи апеляційної скарги підтримав,
просив задовольнити апеляційну скаргу,
надавши пояснення аналогічні змісту
апеляційної скарги.

Боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
судового засідання не з'явилися, про
час і місце розгляду справи
повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго» про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
суд першої інстанції виходив із того,
що 10.08.2012 року судом виданий судовий
наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користь Луганського
міського комунального підприємства
«Теплокомуненерго» заборгованість за
послуги з централізованого опалення та
постачання гарячої води у розмірі
4677,53грн., копію якого боржник отримав
16.08.2012 року. Зазначений судовий наказ
набрав чинності 19.08.2012 року. Доказів
звернення заявника з приводу видачі
судового наказу суду не надано, як і не
надано доказів поважності причин
пропуску строку для пред'явлення
виконавчого документа до виконання.
Тому, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність поважних
причин пропуску
ЛМКП„Теплокомуненерго" строку для
пред'явлення судового наказу до
виконання.

Висновки суду відповідають
матеріалам справи та вимогам закону,
зазначеному в тексті ухвали, яка
оскаржується.

Так, згідно ч.1 ст. 102 ЦПК України у
разі прийняття судом ухвали про
відкриття наказного провадження, суд
у триденний строк з моменту її
постановлення видає судовий наказ по
суті заявлених вимог.

З матеріалів справи вбачається,
що 10.08.2012 року Жовтневим районним судом
м. Луганська видано судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго»
заборгованості за послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води у розмірі 4677
грн. 53 коп.

Відповідно до ч. 3 ст.103 ЦПК
України судовий наказ складається і
підписується суддею у двох
примірниках, один з яких залишається у
справі, а другий скріплюється печаткою
суду і видається стягувачу після
набрання законної сили. В ч. 1 ст. 106 ЦПК
України зазначено, що у разі
ненадходження від боржника заяви
про скасування судового наказу
протягом трьох днів після закінчення
строку на її подання судовий
наказ набирає законної сили і
суд видає його стягувачеві для
пред'явлення до виконання.

Із системного аналізу
зазначених норм права вбачається, що
закон не зобов'язує суд направляти
стягувачу в обов'язковому порядку
судовий наказ, який набрав чинності,
тобто суд лише видає його за
зверненням стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст.371 ЦПК України
стягувачам, які пропустили строк для
пред'явлення виконавчого документа
до виконання з причин,
визнаних судом

поважними, пропущений строк може бути
поновлено.

Однак, як убачається із
матеріалів справи, заявник до суду про
видачу судового наказу від 10.08.2012 року
звернувся лише в вересні 2013 року, та
06.09.2013 року отримав судовий наказ, тобто
на протязі року стягувач не
звертався до суду за отриманням
судового наказу. В матеріалах справи
також відсутні дані про те, що
Луганське міське комунальне
підприємство «Теплокомуненерго»
раніше зверталося до суду з заявою
про видачу йому судового наказу для
пред'явлення до виконання, не надані
такі докази також до апеляційної
скарги, навпаки під час розгляду справи
в суді апеляційної інстанції
представник Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» пояснив, що до суду
за отриманням судового наказу до
вересня 2013 року підприємство не
зверталося, оскільки із суду не було
повідомлення про видачу судового
наказу.

На наявність будь - яких інших
підстав для поновлення строку для
пред'явлення судового наказу для
виконання заявник не посилається.

Крім того, після отримання в
вересні 2013 року судового наказу від
10.08.2012року, ЛМКП «Теплокомуненерго»
звернулося до виконавчої служби з
заявою про примусове виконання
судового наказу 14.10.2013р. Державним
виконавцем Жовтневого відділу
державної виконавчої служби 14 та 15
жовтня 2013 року були винесені постанови
про відмову в прийнятті до провадження
судового наказу, виданого 10.08.2012 року
про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 4677,53
грн. Однак, навіть після цього з заявою
про поновлення строку для пред'явлення
судового наказу до виконання ЛМКП
„Теплокомуненерго" до суду звернулося
лише 23 січня 2014 року, тобто через три
місяці. Під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції представник
стягувача не зміг назвати будь-які
причини, що перешкоджали звернутися до
суду відразу після отримання судового
наказу з заявою про поновлення строку
для пред'явлення виконавчого документа
до виконання, .

Таким чином, заявником не надано
суду доказів поважності причин
пропуску строку для пред'явлення
судового наказу до виконання.

За таких підстав
апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції правомірно відмовив
заявнику в задоволенні заяви про
поновлення строку для пред'явлення
до виконання судового наказу від 10
серпня 2012 року.

При прийнятті остаточного рішення
по справі, апеляційний суд враховує
також те, що положення ч.2 ст. 222 ЦПК
України є загальною нормою права, тоді
як ст. 103 та 104 ЦПК України є
спеціальними нормами права, які
регулюють порядок видачі на
направлення судового наказу. Згідно п.11
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 14 від 23 грудня 2011 року „Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження" при
розгляді справ у порядку наказного
провадження не може бути застосовано
всі процесуальні інститути,
передбачені для розгляду справ в
порядку позовного провадження,
окремого провадження, тощо. Тобто,
тільки за відсутності у розділі II ЦПК
України спеціальної норми щодо
вирішення певного процесуального
питання, суд має право застосувати
загальні положення цього Кодексу, якщо
вони не суперечать суті наказного
провадження. Тому посилання
представника ЛМКП „Теплокомуненерго"
під час розгляду справи в апеляційній
інстанції на те, що суд згідно ч.2 ст. 222
ЦПК України повинен був направити
ЛМКП „Теплокомуненерго" судовий
наказ, є необґрунтованим. Більш того
заявник не посилався на це ні в заяві
про поновлення строку, ні в апеляційній
скарзі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
ухвалу без змін, якщо судом першої
інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 103, 103, 106, 303, 312, 319,
371 ЦПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Луганського
міського комунального підприємства
«Теплокомуненерго» відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного
суду м. Луганська від 29 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий :

Судді: