У х в а л а

іменем україни

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про
відшкодування майнових та моральних
збитків, спричинених
дорожньо-транспортною пригодою, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у
якому просив стягнути з ОСОБА_5 на свою
користь майнову шкоду, завдану йому в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, в сумі 35 549 грн 92 коп. та
стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду, яку
оцінив у 5 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28
січня 2013 року о 09 год. 30 хв. у с.
Велика Стариця Бориспільського району
Київської області внаслідок винних дій
ОСОБА_7, який керував автомобілем марки
«ГАЗ 3302», д/н НОМЕР_1, що належить ОСОБА_5,
сталось зіткнення з автомобілем марки
«Сузукі ФХ 4», д/н НОМЕР_2, який належить
йому (позивачеві), під керуванням його
брата ОСОБА_6

Постановою Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 14 березня 2013 року ОСОБА_7
визнано винним у вчиненні даної
дорожньо-транспортної пригоди.

У результаті ДТП йому, як власнику
пошкодженого автомобіля, була
заподіяна майнова шкода на суму 35 549
грн 92 коп., яка складається з:

- 30 001,92 грн - відновлення пошкодженого
автомобіля з відрахуванням 50 000 грн
відшкодованих страховою компанією;

- 1 500 грн - вартість експертизи;

- 548 грн - оплата послуг евакуатора;

- 1 000 грн - витрати на послуги
громадського транспорту та таксі ;

- 2 500 грн - витрати на правову допомогу.

Крім того, йому заподіяно моральну
шкоду, яка повинна бути стягнута з
винної особи.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 вересня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
32 049,92 грн. майнових
збитків та 320,05 грн судового збору, а
всього стягнуто 32 369,97 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 000
грн моральної шкоди та 85,45 грн. судового
збору, а всього стягнуто 2085,45 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 28
листопада 2013 року скасовано рішення
суду першої інстанції та ухвалено нове
про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду, залишити в силі
рішення місцевого суду від
04 вересня 2013 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11
постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про
судове рішення у цивільній справі»
роз'яснив, що у мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що постановою
Золотоніського міськрайсуду
Черкаської області від 14 березня 2013
року ОСОБА_7 був визнаний винним у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди,
що мала місце 28 січня 2013 року
о 09 год. 30 хв. у с. Велика Стариця
Бориспільського району Київської
області по вул. Стасюка, під час якої
ОСОБА_7, керуючи автомобілем «ГАЗ 3302»,
д/н НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_5, допустив зіткнення з
автомобілем марки «Сузукі фХ 4», д/н
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, в
результаті якого належний позивачу
автомобіль зазнав механічних
пошкоджень.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
на користь позивача з ОСОБА_5, як
власника даного джерела підвищеної
небезпеки, слід стягнути майнову шкоду,
а з ОСОБА_7, як винної особи у скоєнні
ДТП, - моральну шкоду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із
недоведеності позивачем, що ОСОБА_5 є
власником джерела підвищеної
небезпеки.

Колегія не може погодитися з такими
висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену безпеку.

Відповідно до пункту 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 6 від
27 березня 1992 року «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності
вини.

Суди, встановивши, що винною особою у
дорожньо-транспортній пригоді є
ОСОБА_4, не врахували вищевикладеного
та не визначилися з правовими
підставами для стягнення майнової та
моральної шкоди.

Так, стягуючи з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 майнову шкоду, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що в
матеріалах справи відсутні докази з
приводу того, що останній є власником
пошкодженого автомобіля і що саме йому
заподіяно такої шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що
розмір заподіяної шкоди визначався не
страховою компанією, а судовим
експертом за заявою самого ОСОБА_3

Разом з тим, у матеріалах справи
відсутні докази й того, що позивач
звертався до страхової компанії для
отримання страхового відшкодування,
відсутні дані про те, до якої саме
страхової компанії він звертався та чи
отримав таке відшкодування.

Наведене свідчить про те, що суд у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не з'ясував належним чином фактичних
обставин справи щодо заявлених вимог;
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги й заперечення
сторін, та якими доказами вони
підтверджуються; не надав належної
правової оцінки зібраним у справі
доказам, що має суттєве значення для
правильного вирішення спору.

Окрім зазначеного вище, суд не з'ясував,
на якій правовій підставі ОСОБА_7
керував автомобілем, який нібито
належить ОСОБА_5, при тому,
що такі докази в матеріалах справи
також відсутні.

Не врахував суд і роз'яснення пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові від 01
березня 2013 року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», згідно з якою особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього
руху України).

У порушення вимог статей 303, 315 ЦПК
України апеляційний суд на зазначене
уваги також не звернув, а пославшись на
те, що ОСОБА_5 не є
власником джерела підвищеної
небезпеки, взагалі відмовив у
задоволенні позову і в частині вимог
про стягнення майнової шкоди, і в
частині вимог про відшкодування
моральної шкоди, не дивлячись на те, що
вимога про відшкодування моральної
шкоди була заявлена до ОСОБА_4, якого
визнано винним у скоєнні ДТП.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 28
листопада 2013 року та рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 04 вересня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І.
Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г. Іваненко