Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №272/795/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Андрушівського районного суду
Житомирської області від 28 серпня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом.

Зазначав, що відповідач є його батьком
та до повноліття сплачував аліменти на
його утримання. На даний час він
навчається на першому курсі денної
форми навчання Національного
університету біоресурсів та
природокористування України.
Проживання та навчання потребують
значних коштів, а саме: вартість
проживання в гуртожитку становить 2882
грн. за рік, вартість проїзду становить
більше 400 грн. на місяць, також потрібні
кошти на одяг, підручники та
харчування.

Вважає, що допомогу у понесенні таких
витрат може та повинен надавати йому
батько, оскільки отримує пенсію та
займається торгівельним бізнесом.

За наведених обставин просив стягнути
з ОСОБА_2 аліменти на своє утримання в
розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з
часу звернення до суду і закінчуючи 30
червням 2017 року.

Рішенням Андрушівського районного
суду Житомирської області від 28 серпня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь
ОСОБА_1 на його утримання в розмірі 200
грн. щомісяця, починаючи з 10 червня 2014
року до 30 червня 2017 року.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу. Посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення його
позову.

Зокрема вказує, що він навчається та у
зв'язку з цим потребує значних коштів
на проживання, харчування та придбання
підручників. Відповідач отримує
значний розмір пенсії та займається
підприємницькою діяльністю, а тому
може допомагати йому матеріально.
Зазначене, на думку позивача, в повній
мірі не було враховано судом, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і в зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при
визначені розміру аліментів суд
враховує: 1)стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2)стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3)наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 15 травня
2006 року „Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття, виникає за
сукупності таких юридичних фактів:
досягнення дочкою, сином віку, який
перевищує 18, але є меншим 23 років;
продовження ними навчання; потреба в
зв'язку з цим у матеріальній допомозі;
наявність у батьків можливості
надавати таку допомогу.

Таким чином, обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчання після досягнення
повноліття (незалежно від форми
навчання), виникає за обов'язкової
сукупності таких юридичних фактів:
досягнення дочкою, сином віку, який
перевищує 18 років, але є меншим 23 років;
продовження ними навчання; потреба у
зв'язку з цим у матеріальній допомозі;
наявність у батьків можливості
надавати таку допомогу.

Як встановив суд та вбачається з
матеріалів справи, відповідач по
справі ОСОБА_2 є батьком позивача
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Останній
навчається на першому курсі денної
форми навчання Національного
університету біоресурсів та
природокористування України, термін
навчання по 30.06.2017 року. Позивач отримує
стипендію у розмірі 730 грн., інших
доходів не має (а.с.3 - 4, 6).

Відповідач ОСОБА_2 являється
пенсіонером та одержує пенсію за
вислугу років, розмір якої становить 1997
грн.81 коп., інвалідом не являється.
Останній проживає у шлюбі з ОСОБА_3,
тобто не з матір'ю позивача, від
вказаного шлюбу має неповнолітню
дитину, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. За
судовим рішенням від 04.08.2014 року, яке
постановлене після подання ОСОБА_1
даного позову, ОСОБА_2 зобов'язаний
сплачувати аліменти у розмірі 1/4
частини доходу на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4. Зазначені
обставини відповідачем не оспорюються.

З огляду на наведене суд першої
інстанції обґрунтовано визнав, що
відповідач може надавати матеріальну
допомогу на утримання позивача на
період його навчання та про наявність
правових підстав для задоволення
позову.

Проте, визначаючи розмір аліментів суд
першої інстанції в достатній мірі не
врахував всіх обставин, що мають
істотне значення. А саме, не врахував
стан здоров'я та матеріальне становище
відповідача, який є задовільним,
оскільки докази про протилежне
відсутні. Також не враховано, що
неповнолітній син ОСОБА_4, на утримання
якого за рішенням суду від 04.08.2014 року
відповідач повинен сплачувати
аліменти, фактично проживає разом з
матір'ю ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2
(відповідачем у даній справі), які його
утримують. Крім того, відповідачем не
надано достовірних доказів про те, що
позивач, який навчається, краще
матеріально забезпечений ніж він та те,
що він не потребує матеріальної
допомоги у межах заявленого позову.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що відповідач спроможний
надавати позивачу матеріальну
допомогу у більшому розмірі, ніж ту, що
визначив суд першої інстанції, та
визначає її розмір у сумі 500 грн.
щомісяця на термін навчання позивача.

Відтак, відповідно до ст.309 ЦПК України
рішення суду в частині визначення
розміру аліментів підлягає зміні, а
саме збільшенню до 500 грн.

В решті судове рішення залишається без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду, -

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Андрушівського районного суду
Житомирської області від 28 серпня 2014
року в частині визначення розміру
аліментів змінити.

Збільшити розмір стягнення аліментів з
200 (двісті) грн. до 500 (п'ятсот) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді