Справа № 2033/8854/12
Головуючий І інстанції - Бондарева І.В.
Провадження: 22-ц/790/2151/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: приватна власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Сащенка І.С.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційними скаргами ОСОБА_3
та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року та
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
ухвалу Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 10 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визначення розміру
частки, виділу частки в натурі,
стягнення грошової компенсації та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_7 про
визначення розміру частки, стягнення
грошової компенсації, стягнення
заборгованості, передання частки у
власність, -

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що йому, ОСОБА_3,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної
сумісної власності належить квартира
АДРЕСА_1 ( далі за змістом - спірна
квартира). Після смерті ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_6 p., спадщину
прийняла її донька ОСОБА_4 Проте,
свідоцтво про право на спадщину не
видано, до нотаріуса за отриманням
свідоцтва ОСОБА_4 не зверталась.
Зазначав, що він зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_4. ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 зареєстровані у спірній
квартирі, але фактично проживають в м.
Києві. В спірній квартирі проживає
ОСОБА_4 Він, як власник спірної
квартири, бажає використовувати її для
проживання своїх родичів або інших
осіб на власний розсуд, проти чого
відповідачі заперечують.

Просив суд визначити його частку у
розмірі 1/4 частини та виділити належну
йому частку в натурі, а в разі
неможливості - стягнути солідарно з
відповідачів на його користь вартість
частки у розмірі 130 665,75 грн., з
одночасним переведенням цієї частки у
спільну сумісну власність
відповідачів.

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6,
який доповнювала та змінювала під час
розгляду справи, про визначення
розміру частки, стягнення грошової
компенсації, стягнення заборгованості,
передання частки у власність,
Посилалась на те, що вона є єдиним
спадкоємцем померлої ОСОБА_8, проте
спадщину належним чином не оформила. На
її думку, право на проживання та право
власності на спірну квартиру виникло у
сторін внаслідок обміну 2-кімнатної
квартири АДРЕСА_2, загальною площею 46,7
кв. м, на 3-кімнатну спірну квартиру
загальною площею 77,5 кв. м.

Оскільки в квартирі АДРЕСА_2, були
зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_9,
кожному з них до обміну належало по 15,57
кв. м.

Обидві квартири належали до державного
житлового фонду. В результаті обміну
квартир загальну площу було збільшено
на 30,7 кв.м.

Обмін відбувся між ОСОБА_8 як основним
наймачем квартири АДРЕСА_2, та ОСОБА_10,
як основним наймачем спірної квартири.

ОСОБА_6 ніколи не був зареєстрований в
АДРЕСА_2. Вказувала на те, що з 27.01.1981 р.
ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_5 та рішенням Комінтернівського
райсуду від 10.04.1992 р. був вселений до
квартири за адресою: АДРЕСА_3. Ця
квартира яка ніякого відношення до
обміну на спірну квартиру не мала.
Вважає, що ОСОБА_6 був вселений у спірну
квартиру як чоловік ОСОБА_3, тому не
може претендувати на частину майна, яка
належала його дружині до шлюбу, та їх
синові ОСОБА_7 (по 15,57 кв.м. кожному), та
входила до складу обмінюваної
2-кімнатної квартири.

За розрахунком ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6
на праві спільної сумісної власності
подружжя належить 10,27 кв.м. (по 5,14 кв.м.
кожному), внаслідок збільшення площі
квартири в результаті обміну у 1993 p., під
час перебування їх у шлюбі. Таким чином,
ОСОБА_6 належить 5,14 кв.м (10,27 : 2), що
складає 1/15 частину загальної площі
спірної квартири (77,5 кв.м). Відтак, йому
має бути сплачена грошова компенсація
вартості 1/15 частини спірної квартири,
що складає 31 054,50 грн., виходячи з
вартості квартири 463 500 грн.

Також вказала, що ОСОБА_6 ніколи не
сплачував коштів на утримання спірного
майна. Усі витрати здійснювала ОСОБА_8
(з 1993 р. до дня смерті), а з 2004 р. - її
спадкоємець ОСОБА_4

За її розрахунком, борг ОСОБА_6 по
утриманню належного йому та членам
його родини - дружині ОСОБА_3 та синові
ОСОБА_7, з урахуванням індексу інфляції
та 3% річних, за період з 1995 р. по 01.12.2013 p.,
складає 100 252,09 грн.

Просила суд визначити частку ОСОБА_6 у
спільній сумісній власності у розмірі
1/15 частини спірної квартири та
встановити відповідну грошову
компенсацію за рахунок інших
співвласників; зменшити грошову
компенсацію частки ОСОБА_6 на 100252,09 грн.
- його заборгованість по утриманню
належної йому та членам його родини
майна; стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 залишок заборгованості (різницю
між вартістю частки ОСОБА_6 та
загальною сумою боргу); частку ОСОБА_6
передати у спільну сумісну власність
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7

ОСОБА_3 позовні вимоги за первісним
позовом визнала частково, вважала за
можливе визначити ОСОБА_6 в праві
власності на спірну квартиру 1/15
частку квартири. Позовні вимоги за
позовом ОСОБА_4 вважала
обґрунтованими.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 07 лютого 2014 року позов
ОСОБА_6 задоволено частково. Вирішено
визначити частку ОСОБА_6 у праві
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 1/4 частини.
Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_7 та спадкоємця
померлої ОСОБА_8, у солідарному порядку,
на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію
вартості 1/4 частини квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у
розмірі 115 875 грн. Після виконання
судового рішення в частині стягнення
грошової компенсації припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_6 на
1/4 частину квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 та визнати право
спільною сумісної власності на вказану
1/4 частину квартири за ОСОБА_3, ОСОБА_7 та
спадкоємцем померлої ОСОБА_8. Стягнуто
з ОСОБА_3, ОСОБА_7 та спадкоємця
померлої ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
судовий збір у розмірі 1158 грн. 75 коп. та
витрати, пов'язані з проведенням
судової експертизи у розмірі
2142 грн., а всього стягнути 3300 грн.75 коп.,
в рівних частках з кожного, тобто по
1100 грн. 25 коп. з кожного.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 3594
грн. 64 коп. в порядку регресу. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Ухвалою Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 лютого 2014 року
виправлено описку в третьому абзаці
резолютивної частини рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 07 лютого 2014 року. Змінено
розмір грошової компенсації 1/4 частини
квартири з « 130665,75 грн.» на « 115875 грн.».

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилалась на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.
Просила скасувати рішення та ухвали
нове рішення, яким встановити частку
позивача у спільній сумісній власності
на спірну квартиру у розмірі 113/1000 (11,3%)
від загальної площі спірної кварти
АДРЕСА_1; визначити вартість частки
позивача у спільній сумісній власності
на спірну квартиру АДРЕСА_1, виходячи з
ціни квартири у відповідності до Звіту
з незалежної оцінки нерухомого майна
від 12.12 2012 (вартість квартири складає -
463 500, вартість м2 - 5980 грн.) у розмірі - 52 325
грн.; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4
на користь позивача за первісним
позовом грошову компенсацію вартості
113/100 частини квартири у розмірі 52 325 грн.
визначивши порядок сплати компенсації
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4; частку яка
належала позивачу залишити у спільній
сумісній власності ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_7; стягнути з позивача на користь
відповідачів всі судові витрати.
Зазначила, що судом першої інстанції
безпідставно та з порушенням вимог
законодавства було встановлено частку
позивача у спільній сумісній власності
у розмірі 1/4, яка має становити - 113/100 (11.3%
тобто 8,75 м2 ) від загальної площі
спірної квартири та з урахуванням
вартості квартири, зазначеної в акті
оцінки нерухомого майна від 12.12.2012, який
було враховано судом під час
визначення вартості, загальний розмір
компенсації на користь позивача має
складати 52 325 грн., зокрема, згідно Звіту
з незалежної оцінки вартість квартири
становить - 463 500 грн. (вартість м2 - 5980
грн.), відповідно, вартість частки,
належної позивачеві складає: 8,75 м2 х 5980
грн. = 52 325 грн. Також судом
першої інстанції безпідставно було
стягнуто судовий збір з відповідачів
за первісним позовом.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвали нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
В обґрунтування скарги зокрема
зазначено, що судом першої інстанції,
відповідно до ст. 212 ЦПК України, не було
повно та всебічно досліджено і оцінено
обставини у справі, надані сторонами
докази, було неправильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який підлягає
застосуванню. Суд невірно визначив
правовий статус ОСОБА_4, до якої
ОСОБА_6 з позовом не звертався.
Невірно зазначив суд у рішенні, що
ОСОБА_4 звернулась з зустрічним
позовом як відповідач, у той час як
вона звернулась з позовом як 3-я
особа з самостійними вимогами. При
ухваленні рішення суд не врахував, що
поділ спільного майна, виділ частки
можливий лише за наявності права
власності на частку, яке повинно бути
зареєстроване у відповідності з
вимогами чинного законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, в якій

Вказав, що судом неправильно
визначено розмір грошової
компенсації та судових витрат. Просив
рішення суду змінити в частині
стягнення на його користь грошової
компенсації у розмірі 130 665,75 грн.,
замість 115 875 грн. Судовий збір та
витрати, пов'язані з проведенням
судової експертизи визначити у
розмірі, відповідно, 1306,66 грн.
та 3318,00 грн., всього 4624,66 грн. і
стягнути на його користь в рівних
частках з кожного по 1541,55 грн. В іншій
частині просив рішення суду залишити
без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 10.02.2014 р. про виправлення
помилки, ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, в якій просив ухвалу суду
скасувати як постановлену з
порушенням норм процесуального
права. Вважав, що у суду не було
підстав для постановлення такої
ухвали, оскільки вартість спірної
квартири згідно з встановленими
судом обставинами справи та наданими
доказами становить 130 665,75 грн., а не 115
875 грн.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

По справі встановлено, що квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та
ОСОБА_7, згідно свідоцтва про право
власності на житло від 03.03.1999 р. /т.1 а.с.4/.

Як вбачається із змісту розпорядження
Харківського міського центру
приватизації державного Житлового
фонду м. Харкова від 03.03.1999 p., право
власності на спірну квартиру було
набуто сторонами в результаті її
приватизації, з передачею квартири
саме у спільну сумісну власність
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Тобто,
вказані особи отримали спірну
квартиру у власність без визначення
розміру часток співвласників /т. 1 а.с.31/.

З 19.03.1993 р. за вказаною адресою
зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_6 був зареєстрований
у спірній квартирі з 19.03.1993 р. по 18.03.2009 р.
/т. 1 а.с.5, 186/.

Також за вказаною адресою з 19.03.1993 р.
була зареєстрована ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_6 p., що підтверджується
свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 /т.1 а.с.39/.

ОСОБА_8 як основний наймач, ОСОБА_3 як
онука, ОСОБА_7 як правнук та ОСОБА_6 як
чоловік онуки основного наймача, були
вселені до спірної квартири на
підставі обмінного ордеру, виданого
03.02.1993 p., внаслідок обміну спірної
квартири на квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 46,7 кв.м, де раніше
мешкали ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 /т. 1
а.с.140, 186, 187/.

На час вселення як спірна квартира, так
і квартира АДРЕСА_2 належали до
державного житлового фонду, що
сторонами визнається і не
оспорюється.

Після смерті ОСОБА_8 до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини звернулась її донька ОСОБА_4,
інші заяви не надходили, свідоцтво про
право на спадщину не видавалось /т.1
а.с.46, 55/.

Вирішуючи питання щодо розміру частки
у праві власності на спірну
квартиру, яка повинна належати ОСОБА_6,
районний суд виходив з принципу
рівності часток співвласників,
врахував приватизацію квартири 4-ма
особами та визначив його частку у
праві власності на спірну квартиру
відповідно до кількості всіх
співвласників (4 особи) у розмірі ?
частки.

Враховуючи, що такі висновки рішення
суду ґрунтуються на встановлених
судом обставинах справи, наданих
доказах, які досліджені у
відповідності з вимогами чинного
цивільно-процесуального кодексу і
відповідають вимогам матеріального
права судова колегія в частині
визначення ? частки у праві
власності на спірну квартиру за
ОСОБА_6 вважає рішення законним та
обґрунтованим.

У той же час з висновками
рішення суду першої інстанції в
частині задоволенних інших позовних
вимог погодитися не можна з огляду на
наступне.

З матеріалів справи та наданих
сторонами доказів видно, що сторонам
по праву спільної сумісної власності
без визначення часток належить
спірна квартира. Квартира розташована
за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 03.03.1999 р. /т.1 а.с.4/.

Між сторонами виник спір з
приводу визначення розміру частки
кожної із сторін у праві власності
на спірну квартиру. Без вирішення
цього спору, визначення розміру
частки у праві власності на спірну
квартиру кожної сторони, набрання
чинності судовим рішенням про
визначення розміру частки,
реєстрації цього рішення у
встановленому законом порядку
вирішення інших позовних вимог
неможливе, оскільки всі інші позовні
вимоги є похідними від позовних
вимог про визначення частки у праві
власності.

За вказаних обставин, відповідно
до вимог ст. 309 ЦПК України, колегія
суддів вважає за можливе задовольнити
частково апеляційні скарги ОСОБА_3 та
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Змінити рішення суду першої
інстанції. В частині визначення частки
ОСОБА_6 у праві власності на квартиру
АДРЕСА_1 у розмірі 1/4 частини рішення
районного суду залишити без змін. В
іншій частині це ж рішення суду в
частині задоволених позовних вимог
ОСОБА_6 та відмови у задоволенні іншої
частини позовних вимог ОСОБА_4 ( абз. 3-8
резолютивної частини рішення)
скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

Також підлягає залишенню без
задоволення апеляційна скарга ОСОБА_6
на ухвалу Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 лютого 2014 року , а
ухвала суду підлягає залишенню без
змін, враховуючи що у зв'язку із
скасуванням судового рішення у
вказаній вище частині розмір
вартості квартири та, відповідно, у
разі потреби, розмір грошової
компенсації буде вирішуватись
виходячи з вартості, яка буде мати
місце на час розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 07 лютого 2014 року
ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 07 лютого 2014 року в
частині визначення частки ОСОБА_6 у
праві власності на квартиру АДРЕСА_1 у
розмірі 1/4 частини залишити без змін. В
іншій частині це ж рішення суду в
частині задоволених позовних вимог та
відмови у задоволенні іншої частини
позовних вимог ОСОБА_4 (абз. 3-8
резолютивної частини) скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 10 лютого 2014 року відхилити,
ухвалу суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Рішення
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -