У х в а л а

іменем україни

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Касьяна О.П.,

Кафідової О.В., Cтупак
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом комунального
підприємства «Деснянське»
Чернігівської міської ради до ОСОБА_3
про визнання особи такої, що втратила
право користування житловим
приміщенням, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 06 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року комунальне
підприємство «Деснянське» (далі - КП
«Деснянське») Чернігівської міської
ради звернулося до суду з указаним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що
комунальне підприємство є
балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 по
вищевказаній адресі, що складається з
кімнати площею 27,03 м2 , була надана
ОСОБА_3 на підставі ордера № 3, виданого
на помешкання ВАТ "Жовтневий молот".
ОСОБА_3 була зареєстрована у даному
приміщенні з 19.02.2009 року.

Вказуючи, що відповідачка у спірній
квартирі ніколи не проживала та
обов'язків по утриманню житла не несла,
позивач просив в порядку ст. 107
Житлового кодексу України, визнати
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування вказаним житловим
приміщенням.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 11 вересня 2013 року, у
задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 06 грудня
2013 року, рішення суду першої
інстанції було скасовано та у справі
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. Визнано ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач не є балансоутримувачем
спірного будинку, а тому КП
«Деснянське» Чернігівської міської
ради є неналежним позивачем, а також із
того, що відповідно до ст. 107 ЖК України
відсутні докази вибуття відповідачки
зі спірної квартири на інше місце
постійного проживання.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що оскільки відповідачка в спірній
квартирі не проживає постійно довгий
час без поважних причин, то відповідно
до ст. 107 ЖК України наявні підстави для
задоволення позову.

Проте, з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що КП
"Деснянське" Чернігівської міської
ради є балансоутримувачем будинку
АДРЕСА_1 по вищевказаній адресі, що
складається з кімнати площею 27,03 м2 ,
була надана ОСОБА_3 на підставі ордера
№ 3, виданого на помешкання ВАТ
"Жовтневий молот". ОСОБА_3 була
зареєстрована у даному приміщенні з
19.02.2009 року.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Типовий договір найму жилого
приміщення, правила користування
жилими приміщеннями, утримання жилого
будинку і придомової території
затверджуються Радою Міністрів
Української РСР.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у
разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне місце проживання до
іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Пленум Верховного Суду України в п. 11
постанови від 12 квітня
1985 року № 2 «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснив,
що відповідно до ст. 107 Житлового
кодексу України наймач або член його
сім'ї, який вибув на інше постійне місце
проживання, втрачає право користування
жилим приміщенням з дня вибуття,
незалежно від пред'явлення позову про
це. На ствердження вибуття суд може
брати до уваги будь-які фактичні дані,
які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах,
розписках, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

Вирішуючи справу, суд апеляційної
інстанції не звернув уваги на те, що,
при розгляді справ про визнання такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням з підстав ст. 107 ЖК України
у зв'язку з вибуттям на інше постійне
місце проживання, суди мають
встановити факти щодо іншого
постійного місця проживання, а саме:
яке житло є постійним місцем
проживання; чи вважається воно таким
особою, яка в ньому проживає; чи
визнають за нею таке право інші
мешканці; які є докази того, що житло є
постійним місцем проживання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позов, фактично не
встановив місце постійного проживання
відповідачки на яке вона вибула, що при
застосуванні судом ст. 107 ЖК України є
обов'язковим.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів
відповідачки про порушення її права на
приміщення, в рішенні не зазначив
конкретні обставини і факти, що
спростовують доводи відповідачки,
зокрема, фактично не встановив інше
місце постійного проживання
відповідачки; не визначився з
характером спірних правовідносин; не
з'ясував усіх обставин, хоча їх
з'ясування має суттєве значення для
правильного вирішення справи та дійшов
передчасного висновку про задоволення
позовних вимог.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 06 грудня
2013 року скасувати, справу направити
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

О.П. Касьян

О.В. Cтупак