Провадження № 22-ц/779/1132/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М.,
Бойчука І.В.

секретаря Гавриляк Є.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
арбітражного керуючого ОСОБА_2 на
ухвалу Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 11
квітня 2014 року в справі за заявою
ОСОБА_4 про забезпечення позову по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - арбітражний
керуючий ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - арбітражний
керуючий ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя та в порядку ст.ст. 151, 152 ЦПК
України подала заяву про забезпечення
позову.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 11
квітня 2014 року заяву ОСОБА_4 про
забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на рухоме майно -
автомобіль «CHEVROLET Aveo SF 69Y», шасі НОМЕР_4
державний номерний знак НОМЕР_1, сірого
кольору, 2007 року випуску, який згідно
свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 від
22.06.2007 року належить ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_2), та
зобов'язано державного виконавця
відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ
ОСОБА_5, яким було вилучено автомобіль
«CHEVROLET Aveo SF 69Y», шасі НОМЕР_4 державний
номерний знак НОМЕР_1, передати на
відповідне зберігання ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_3).

Не погодившись з такою ухвалою,
арбітражний керуючий ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що при
постановленні оскаржуваної ухвали
судом першої інстанції не було
враховано, що постановою
господарського суду
Івано-Франківської області від 31.03.2009
року визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру відносно
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
Автомобіль, на який оскаржуваною
ухвалою накладено арешт, внесено в
ліквідаційну масу боржника. Відповідно
до ухвали господарського суду
Івано-Франківської області від 18.02.2014
року накладено арешт та вилучено
вказаний автомобіль у ОСОБА_3, а ухвалою
господарського суду
Івано-Франківської області від 07.04.2014
року відповідно до ст.ст. 23, 25, 48 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» накладений
арешт на зазначений автомобіль
скасовано. Дана ухвала ОСОБА_3 не
оскаржувалася. З дня визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури скасовується арешт,
накладений на майно боржника,
визнаного банкрутом, чи інші обмеження
щодо розпорядження майном такого
боржника. Накладення нових арештів або
обмежень щодо розпорядження майном
банкрута не допускається.

У зв'язку з наведеним просить ухвалу
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 11
квітня 2014 року скасувати.

У засіданні апеляційного суду апелянт
доводи скарги підтримав з наведених в
ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 доводи апеляційної
скарги не визнав, посилаючись на
обґрунтованість висновків суду, просив
апеляційну скаргу відхилити.

Позивач ОСОБА_4 у засідання
апеляційного суду не з'явилася, про час
та день розгляду справи повідомлена у
встановленому законом порядку. Причину
неявки суду не повідомила.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК
України колегія суддів ухвалила про
розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення
апелянта, відповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3
існує спір щодо рухомого майна, а саме
автомобіля «CHEVROLET Aveo SF 69Y», шасі НОМЕР_4
державний номерний знак НОМЕР_1, 2007 року
випуску, який належить відповідачу на
праві власності. Оскільки невжиття
заходів забезпечення позову у даній
справі може утруднити чи зробити
неможливим виконання судового рішення,
то заяву ОСОБА_4 про вжиття заходів
забезпечення позову слід задовольнити.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 151, 152 ЦПК України
встановлено, що суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі може вжити
заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. При цьому позов
майнового характеру забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб, забороною вчиняти
певні дії, передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам тощо. Види забезпечення позову
мають бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

За змістом цих норм заходи
забезпечення позову застосовуються
судом як засіб запобігання можливим
порушенням майнових прав чи
охоронюваних законом інтересів особи
та як гарантія реального виконання
рішення суду, у випадку задоволення
позову.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 4 постанови від 22 грудня 2006
року №9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 існує спір
щодо рухомого майна, а саме автомобіля
«CHEVROLET Aveo SF 69Y», шасі НОМЕР_4 державний
номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору,
2007 року випуску, який згідно свідоцтва
про реєстрацію НОМЕР_5 від 22.06.2007 року
належить ОСОБА_3. Вказаний автомобіль
придбаний ОСОБА_3 в період перебування
його у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4,
а тому є спільною сумісною власністю
подружжя. Виникнення режиму спільної
сумісної власності подружжя на все
придбане за час шлюбу майно
презюмується, доки інший з подружжя не
довів іншого, тобто діє презумпція
спільного майна подружжя.

З матеріалів справи, а саме, з
оголошення в газеті «Анонс-Контракт»
№11 (1159) від 20.03.2014 року (а.с. 30)
вбачається, що ліквідатором фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - арбітражним
керуючим ОСОБА_2 вчиняються дії,
спрямовані на реалізацію
вищевказаного автомобіля на відкритих
торгах.

Таким чином, постановляючи оскаржувану
ухвалу, суд першої інстанції вірно
дійшов висновку про те, що у випадку не
забезпечення позову ймовірним є
утруднення виконання рішення суду про
задоволення позову на випадок його
прийняття.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ухвала суду першої
інстанції прийнята з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду, а тому підстав для її задоволення
не вбачається.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу арбітражного
керуючого ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 11
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Вакарук В.М.

Бойчук І.В.