АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1421/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шавула В. С. Доповідач - Дерев'янко
О.Г. Категорія 41
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової
Л.А.,Петешенкової М.Ю.

при секретарі: Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності домоволодіння, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У жовтні 2013 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду з вказаним позовом
до відповідачів, в обґрунтування якого
зазначила, що 03.04.2013 року між нею та
ОСОБА_6, яка діяла в інтересах
відповідачів ОСОБА_3,ОСОБА_5, ОСОБА_4,
було досягнуто угоди щодо придбання
домоволодіння АДРЕСА_1 за 23 000,00 дол. США,
(еквівалент 184 000,00 грн.) і сплачено аванс
2000,00 дол. США ( еквівалент 16000,00 грн.)

17 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_7, яка
також виступала на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_5,
ОСОБА_4, було укладено в простій
письмовій формі договір
купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1
по ціні 23000,00 дол. США, сплативши залишок
суми у розмірі 21000,00 дол. США. Оскільки
укладання договору купівлі-продажу
домоволодіння відбулось без
нотаріального посвідчення не з її вини,
позивачка просила суд задовольнити
позов.(а.с.2-4)

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 20
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено
(а.с.52-54).

В апеляцiйнiй скарзi позивач
ОСОБА_2 ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового по
суті позовних вимог. Як на підстави
апеляційної скарги посилається на те,
що судом допущено неповне з'ясування
обставин, рішення є незаконним та
необґрунтованим. (а.с.58-61).

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних пiдстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 лютого 2012 року зокрема визнано за
ОСОБА_5 право власності на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1 котре
складається з житлового будинку літ.
А-1, сарай літ.Б, погріб з шийкою літ. В,
вбиральня літ. Г, душ літ. Д, навіс И в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_8, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на ? частину домоволодіння
АДРЕСА_1 котре складається з житлового
будинку літ. А-1, сарай літ.Б, погріб з
шийкою літ. В, вбиральня літ. Г, душ літ.
Д, навіс И в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_8,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.17-20)

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06.08.2012
року рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 27 лютого
2012 року в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_3 скасовано, її позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_9, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 на ? частину домоволодіння
АДРЕСА_1 котре складається з житлового
будинку літ. А-1, сарай літ.Б, погріб з
шийкою літ. В, вбиральня літ. Г, душ літ.
Д, навіс И.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно, реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області від 01.04.2013 року № 1296281
відмовлено у державній реєстрації
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 (а.с.5)

Матеріали справи не містять данні про
реєстрацію за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 права
власності на спірний будинок.

З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_11 як продавцем та ОСОБА_2 як
покупцем 03.04.2013 року в простій
письмовій формі укладено договір
купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1
за 184 000,00 грн. (еквівалент 23 000,00 дол. США).
При цьому за цим договором ОСОБА_11
отримала від ОСОБА_2 аванс 2000 дол. США
(еквівалент 16000 грн.)(а.с.16)

Вбачається, що документів
підтверджуючих наявність повноважень
у ОСОБА_11 представляти інтереси ОСОБА_3
сторонами суду не надано. В матеріалах
справи такі данні також відсутні.

17 квітня 2013 року між ОСОБА_3 як
продавцем, яка діяла від свого імені та
від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі
довіреності від 17.09.2012 року, та ОСОБА_2
як покупцем, укладено договір
купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1
за 184 000,00 грн. (еквівалент 23 000,00 дол. США).
При цьому за цим договором ОСОБА_3
отримала від ОСОБА_2 21000 дол. США
(еквівалент 184000 грн.). (а.с.14, 15)

Відповідно до вимог ч. 1 ст.328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

Необхідність державної реєстрації
угод встановлена ЦК України, зокрема
ст. 657 ЦК України встановлено, що
договір купівлі-продажу нерухомого
майна укладається у письмовій формі й
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності й нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Правочин, який підлягає державній
реєстрації, вважається вчиненим лише з
моменту його державної реєстрації (ч. 1
ст. 210 ЦК України).

При недотриманні вимоги стосовно
реєстрації правочину, у тих випадках,
коли така реєстрація визнана законом
обов'язковою, такий правочин
вважається неукладеним, а отже, не має
юридичної сили і не може породжувати
для його суб'єктів бажаного правового
результату і відповідних прав.

Аналіз змісту ст. 210 ЦК України дає
змогу дійти висновку, що цивільні права
і обов'язки у сторін такого правочинну
можуть виникати тільки з моменту його
реєстрації.

Таким чином для виникнення договірних
відносин необхідно дотримання норм ст.
638 ЦК України, згідно з якими договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди за усіма
істотними умовами і вимогами ст. 210 ЦК
України, що передбачає державну
реєстрацію окремих договорів.

Ст. 203 ЦК України передбачені загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину. Зокрема п.4 ст.
203 ЦПК України передбачено, що правочин
має вчинятись у формі, встановленій
законом.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2,3 п.13 постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" передбачено, що
вирішуючи спір про визнання
правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог позивачу, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
виникнення та припинення права
власності на домоволодіння підлягає і
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації, доказів про те, що
відповідачі ухиляються від
посвідчення правочину суду не надано.
Вбачається, що можливість у сторін
укласти нотаріально посвідчений
правочин не втрачена.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків місцевого
суду, зводяться до переоцінки доказів і
незгоди із висновками суду щодо
обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими, правильність
рішення суду першої інстанції не
спростовують.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: