Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц/778/1290/14
Головуючий у 1-й інстанції: Мінасов В.В.
Суддя-доповідач: Глазкова О.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2013 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі Остащенко
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м.Запоріжжя
від 28 січня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Запорізької обласної дирекції до
ОСОБА_2, 3-ті особи: Орган опіки та
піклування районної адміністрації по
Жовтневому району Запорізької міської
ради, ОСОБА_4 про звернення стягнення на
заставне майно,

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі ЗОД звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2, 3-ті особи: Орган
опіки та піклування районної
адміністрації по Жовтневому району
Запорізької міської ради, ОСОБА_4, про
звернення стягнення на заставне майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що 21.02.2007 року між ВАТ
„Райффайзен Банк Аваль",
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № 014/17-46/74-55,
за умовами якого позичальник отримав
кредит в сумі 108 474 доларів США строком
21.02.2027 року зі сплатою 13, 25 % річних. З
метою забезпечення виконання
зобов'язання 21.02.2007 року між банком та
відповідачем було укладено договір
іпотеки, за яким останній передав в
іпотеку належне йому нерухоме майно -
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. В порушення прийнятих на себе
зобов'язань відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконує. Станом на 22.07.2013 року
заборгованість позичальника за
кредитним договором складає 1 931 100, 16
грн., з яких: 573 630, 51 грн. - заборгованість
по кредиту; 246 193, 35 грн. - заборгованість
по процентах; 1 111 276, 3 грн. -пеня на
заборгованість по кредиту та
відсоткам. Тому позивач просив суд
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути з відповідача судові
витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 28 січня 2014 року позов
задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 014/17-46/74/55 від
21.02.2007 року в розмірі 1 206 072, 95 грн., з
яких: 573 630, 51 грн. - заборгованість по
кредиту; 246 193, 35 грн. - заборгованість по
процентах; 386 249, 09606 грн. - пеня на
заборгованість по кредиту та
відсоткам, звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2 у
спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів за
ціною визначеною незалежним експертом
в ході проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» сплачений
судовий збір у розмірі 3 441 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся до суду із
апеляційною скаргою на рішення
Жовтневого районного суду м.Запоріжжя
від 28 січня 2014 року, в якій апелянт,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

За наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін, що
передбачено п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

В обґрунтування апеляційної
скарги ОСОБА_2 зазначає, що на момент
укладення іпотечного договору та
розгляду справи по суті, суд не
врахував інтереси неповнолітніх дітей,
які проживали в квартирі, на яку було
звернення стягнення, а також не
врахував, що заборгованість була
частково погашена шляхом продажу
квартири за адресою: АДРЕСА_2, яка
належала на праві власності ОСОБА_5

Проте, з такими доводами
апелянта погодитися не можна.

З матеріалі справи вбачається
наступне.

21.02.2007 року між позивачем та
відповідачем було укладено кредитний
договір № 014/17-46/74-55 та споживачу було
надано споживчий кредит у сумі 108 474,00
дол.США строком до 21.02.2027 року зі
сплатою 13,25 % річних. Умови договору
позивачем були виконані та надані
кредитні кошти шляхом перерахування
коштів на поточний рахунок позивача.

Кредитним договором
передбачено, що позичальник
зобов*язується в строки, передбачені
договором, повернути банку кредит та
сплатити нараховані проценти. У
випадку порушення умов кредитного
договору сплатити банку пеню у розмірі
0,5% від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення. Крім цього,
банк має право стягнути заборгованість
за кредитним договором та звернути
стягнення на майно позичальника у
випадку невиконання позичальником
умов договору, попередивши його за 30
днів рекомендованим листом ( п.п.5.1, 10.1).

Крім того, 20.01.2012 року між
позивачем та відповідачем було
укладено додаткову угоду № 014/17-46/74-55/1
до кредитного договору, відповідно до
якого позичальник зобов*ячався до 15
числа кожного місяця повертати грошові
кошти відповідно з графіком погашення
у строк до 21.02.2027 року зі сплатою 13,25%.

21.02.2007 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
іпотеки, за яким відповідач передав в
іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
яка належить йому на праві власності.

У п.2.1.6 цього договору чітко
зазначено, що за адресою
місцезнаходження квартири не
проживають та не зареєстровані
малолітні та/чи діти, а також будь-які
особи, яких за законом повинен
утримувати продавець, а також відсутні
малолітні діти, що мають право
користування квартирою.

Твердження апелянта про те, що
діти не були зареєстровані у квартирі
на час заключення договору іпотеки,
оскільки вирішувалося питання про
продаж квартири, яка належала на праві
власності ОСОБА_5, є безпідставними.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов*язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно з умовами договору.
Невиконання відповідачем умов
кредитного договору та договору поруки
щодо повернення кредитних коштів у
встановлений кредитним договором
термін, надає право позивачу вимагати
від них вчинення цих дій у судовому
порядку.

У зв*язку з неналежним
виконанням відповідачем умов
кредитного договору станом на 22.07.2013
року утворилась заборгованість за
кредитним договором у сумі 1931100,16 грн., з
яких: 573630,51 грн. - заборгованість за
кредитом; 246193,35 грн. - заборгованість по
процентах; 1111276,3 грн. - пеня на
заборгованість по кредиту та
відсоткам. Заборгованість
підтверджується наданим позивачем
розрахунком.

Як вбачається з матеріалів
справи, 09.04.2008 року ОСОБА_5 продала
квартиру, яка належала їй на праві
власності, розташована за адресою:
АДРЕСА_2.

За квитанцією № 055/319-14 від 09.04.2008
року ОСОБА_2 сплатив банку в рахунок
погашення заборгованості за кредитом
176 750,00 грн. Остання заборгованість не
погашена.

У суді апеляційної інстанції
відповідач не заперечує, що
заборгованість за кредитним договором
існує. Але просить відмовити позивачу у
позові в інтересах неповнолітніх
дітей, оскільки другого житла вони не
мають.

01.07.2013 року позивач попередив
відповідача про наявність
заборгованості та від був попереджений
про можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки. Вказаний лист
відповідач отримав 06.07.2013 року.

Щодо строку позовної
давності,суд правильно дійшов висновку
про стягнення пені в межах річного
строку у сумі 386249,09606 грн. за період з
серпня 2012 року по серпень 2013 року.

Таким чином, суд першої
інстанції дослідив всі обставини
справи, правильно оцінив надані докази
та дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Будь-яких порушень чи
неправильного застосування закону не
встановлено, а тому підстав для
скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 28 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: