Головуючий суду 1 інстанції - Мальченко
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 419/1784/13-ц
Провадження № 22ц/782/610/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3

на рішення Новоайдарського районного
суду Луганської області

від 22 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Відділ державної
виконавчої служби Новоайдарського
районного управління юстиції про
припинення стягнення аліментів,
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню, відкликання
виконавчого листа, звільнення від
сплати боргу по аліментам, стягнення
моральної шкоди, судових витрат по
сплаті судового збору та витрат на
правову допомогу, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом в якому просив:

припинити стягнення аліментів за
рішенням Новоайдарського районного
суду Луганської області від 28.09.2006 року
№ 2-671/06,

визнати виконавчий лист таким, що не
підлягає виконанню та відкликати його
з ВДВС Новоайдарського РУЮ,

звільнити від сплати боргу по
аліментах в сумі 7656 грн. 78 коп.,

стягнути 10 000 грн. моральної шкоди,

вирішити питання про стягнення
судових витрат за правову допомогу та
подання позову до суду.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що знаходився в
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
з квітня 1990 року по жовтень. 2006 року.

Рішенням Новоайдарського районного
суду Луганської області від 28.09.2006 року
з нього були стягнуті аліменти на
користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітніх дітей - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
розмірі 1/3 частки його заробітку
(доходу) до їх повноліття.

В липні 2012 року позивачу стало відомо
про те, що він не є батьком дитини
-ОСОБА_6

Рішенням Новоайдарського районного
суду Луганської області від 16.09.2013 року
виключено відомості про позивача, як
батька дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
актового запису про його народження.

За наявності зазначеного рішення суду
про виключення відомостей про нього як
батька дитини, він вважає, що його
позовні вимоги повинні бути
задоволені.

Рішенням Новоайдарського районного
суду Луганської області від 22 січня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково: припинено стягнення
аліментів за рішенням Новоайдарського
районного суду Луганської області від
28.09.2006 року про стягнення аліментів на
дитину - ОСОБА_6, визнано виконавчий
лист №2-671 від 28.09.2006 року таким, що не
підлягає виконанню. В іншій частині
позовних вимог відмовлено за
необгрунтованістю.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу і просить скасувати рішення в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції зазначеним вимогам
закону в повній мірі не відповідає,
виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з
того, що при наявності рішення суду,
яким відомості про позивача, як батька
дитини було виключено з актового
запису про народження, на утримання
якої він сплачував аліменти,
припинилися і обов*язки по утриманню
неповнолітнього ОСОБА_6 та виконавчий
лист №2-671 від 28.09.2006 року слід визнати
таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони є
колишнім подружжям, від спільного
життя мають двох дітей - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
утримання яких рішенням
Новоайдарського районного суду
Луганської області від 28.09.2006 року на
користь відповідачки з позивача
стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини
його заробітку, до їх повноліття, за
виданим виконавчим листом №2-671 від
28.09.2006 року станом на 01.09.2013 року існує
заборгованість по сплаті аліментів в
розмірі 7656,78 грн (а.с.8-9, 15, 46).

Даний виконавчий лист в дійсний час
знаходиться на руках у відповідачки,
оскільки постановою ВДВС
Новоайдарського РУЮ Луганської
області від 24.09.2013 року, їй відмовлено у
відкритті виконавчого провадження
(а.с.16).

Рішенням Новоайдарського районного
суду Луганської області від 16.09.2013 року
підтверджується, що відомості про
позивача, як батька дитини - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з актового запису про його
народження, виключено, про що внесено
зміни до актового запису про
народження цієї дитини 18.12.2013
року.(а.с.11, 62-64).

Зазначені обставини правильно
встановлені судом та обгрунтовано
зроблений висновок про задоволення
позову в частині припинення стягнення
аліментів з позивача на користь
відповідачки на утримання дитини -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнано
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню.

Так як виконавчий лист про стягнення
аліментів у провадженні ВДВС не
знаходився, то обгрунтовано зроблено
висновок про відмову в задоволенні
позову в його відкликанні.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду в частині відмови в
задоволенні позову про звільнення
позивача від сплати заборгованості по
аліментам в сумі 7656,78 грн., оскільки ця
заборгованість утворилася в той період
коли позивач був зобов*язаний до сплати
аліментів за законом по рішенню суду.
Зобов*язання по утриманню дитини
припинилися у позивача з моменту
виключення відомостей про нього, як про
батька із актового запису про
народження дитини.(18.12.2013 року).

Таким чином, висновок суду про
відсутність правових підстав про
звільнення від сплати заборгованості
по аліментам в розмірі 7656,78 грн., є
правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд зобов*язаний був задовольнити
позов в цій частині у зв*язку з
визнанням відповідачкою позову, не
заслуговують на увагу, оскільки само по
собі визнання позову не є підставою у
задоволенні позову. В даному випадку,
якщо відповідачка погодилася на
звільнення позивача від сплати
заборгованості по аліментам, то така
згода може бути оформлена в порядку
передбаченому ст. 372 ЦПК України,
шляхом укладення мирової угоди між
стягувачем та боржником та її
затвердженні судом.

Відмовляючи в задоволенні позову про
стягнення моральної шкоди в розмірі 10000
грн, суд першої інстанції виходив з
недоведеності вимог у відповідності до
ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Такий висновок суду першої інстанції є
помилковим, виходячи з наступного.

Позивач пов*язує завдання йому
моральної шкоди з тим, що відповідачка
приховала від нього що він не є
біологічним батьком дитини - ОСОБА_6

Право на відшкодування моральної шкоди
особа має з підстав зазначених в законі
або в договорі.

Правовідносини сторін не є
договірними, вони врегульовані нормами
Сімейного Кодексу України, яким не
передбачено стягнення моральної шкоди.

Враховуючи, що суд першої інстанції
правильно відмовив позивачу в цієї
частині в задоволенні позову, але
неправильно застосував норми
матеріального права, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
в цієй частині, оскільки з огляду на
норми ст. 308 ЦПК України, не може бути
скасовано правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
помилковим є рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
відшкодуванні витрат по оплаті
правової допомоги та розподілу
грошових сум сплаченого судового
збору.

Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 01.01.2012 року передбачено, що
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах не може
перевищувати 40% встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що при
розгляді справи, з боку позивача,
приймав участь фахівець у галузі права
ОСОБА_2 і ця участь була платною. Ним
вказано, що 12 годин робочого часу
витрачено на надання юридичної
допомоги і за надану допомогу він
отримав 2000 грн. (а.с.17-20).

Але, матеріалами справи
підтверджується, що він був зайнятий в
процесі розгляду справи протягом 33
хвилин -13.01.2014 року та 1 години 04 хвилин-
22.01.2014 року (а.с.36-38, 48-51), а разом 1 годину
37 хвилин, інших доказів та розрахунків
витраченого часу представлено не було.

Виходячи із мінімального розміру
заробітної плати станом на 01.01.2014 року -
1218 грн., доведеності вимог, колегія
суддів вважає, що вимоги про стягнення
грошової суми витраченої на правову
допомогу по справі, підлягають
частковому задоволенню, в розмірі 787,64
грн.

Крім того, помилковим є рішення суду в
частині стягнення витрат по сплаті
судового збору, оскільки він не
відповідає матеріалам справи та нормам
матеріального та процесуального права.

Позивачем було заявлено вимоги
майнового характеру (про звільнення
від сплати заборгованості по
аліментам) та не майнового характеру
(про стягнення моральної шкоди).

Ставки судового збору передбачені в
розмірі 243,60 грн та 243,60 грн відповідно
(п.п.1,2 п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»).

Крім того заявлені інші вимоги, за які
не передбачено стягнення судового
збору. (ст.4 ЗУ «Про судовий збір»).

Тобто, сплаті підлягало 487,20 грн в
якості судового збору.

При зверненні з позовною заявою до
суду, було сплачено 329,40 грн. судового
збору, недоплата становить 157,80 грн. (487,20
грн. - 329,40 грн.).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається позов був задоволений в
частині, за який не передбачено
стягнення судового збору, вони не
підлягають відшкодуванню
відповідачкою, а з позивача підлягає
стягненню недоплаченний ним судовий
збір в розмірі 157,80 грн, оскільки в
задоволенні інших позовних вимог йому
було відмовлено.

У зв*язку із цим доводи апеляційної
скарги підлягають задоволенню
частково, а рішення суду зміні,
скасуванню в частині розподілу судових
витрат з ухваленням нового рішення, .

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303-304,
307, 309, 316, 324-325 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новоайдарського районного
суду Луганської області від 22 січня 2014
року змінити, скасувавши в частині
стягнення та розподілу судових витрат
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 в рахунок витрат за правову
допомогу 787,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
недоплачений судовий збір в сумі 157,80
грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий:

Судді: