У Х В А Л А

іменем україни

19 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого
Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк
«Київська Русь») до ОСОБА_3 про
стягнення суми кредитної
заборгованості за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Харківської області від 24 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ПАТ «Банк «Київська
Русь» звернулося до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 29 грудня
2008 року між банком та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за яким він
отримав у кредит 590 тис. грн зі сплатою 25
% річних з погашенням заборгованості
щомісячними платежами терміном до 28
грудня 2009 року. Позичальник, незважаючи
на письмові попередження, взяті на себе
зобов'язання по поверненню кредиту та
сплаті відсотків за його користування
належним чином не виконував, допустив
заборгованість, яка за розрахунком
банку станом на 1 березня 2013 року
становила 810 864 грн 55 коп. та складалася
із основної суми заборгованості в
розмірі 570 тис. грн, заборгованості по
відсотках з 29 грудня 2008 року по
28 лютого 2013 року в розмірі 169 416 грн 64
коп., штрафу за прострочення сплати
відсотків з 11 листопада 2009 року по
2 листопада 2010 року в розмірі 14
447 грн 91 коп., штрафу за прострочення
сплати кредиту з 29 грудня 2009 року по 28
лютого 2013 року в розмірі 57 тис. грн.

У зв'язку із цим позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
вказану суму заборгованості за
кредитним договором, а також понесені
банком судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 13 травня 2013 року у
задоволенні позову ПАТ «Банк «Київська
Русь» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 24 жовтня 2013
року рішення районного суду змінено:
скасовано в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк
«Київська Русь» про стягнення основної
суми боргу та заборгованості по
відсотках та в цій частині ухвалено
нове рішення, яким позов ПАТ «Банк
«Київська Русь» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк
«Київська Русь» заборгованість за
кредитним договором від 29 грудня 2008
року в сумі 739 416 грн 64 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, перевіривши наведені в скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
кінцевий строк виконання зобов'язання
за кредитом, яке не було виконано,
визначений 28 грудня 2009 року, відтак,
позивачем пропущено строк позовної
давності, про застосування якої просив
представник відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають матеріалам
справи й вимогам закону. При цьому
доказам, поданим сторонами, судом дана
належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК
України).

Скасовуючи рішення суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ПАТ «Банк «Київська Русь» про
стягнення основної суми боргу та
заборгованості по відсотках та
задовольняючи частково позов ПАТ «Банк
«Київська Русь», апеляційний суд
виходив із того, що строк виконання
зобов'язання встановлений до повного
виконання сторонами зобов'язань за
кредитним договором (п. 9.1. кредитного
договору), відтак, строк позовної
давності по вимогам про стягнення
основної суми заборгованості за
кредитом та відсоткам позивачем не
пропущений, так як зобов'язання не
виконано.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 29 грудня 2008 року
між акціонерним банком «Київська
Русь», назву якого змінено на ПАТ «Банк
«Київська Русь», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за яким він
отримав у кредит 590 тис. грн зі сплатою 25
% річних з погашенням заборгованості
щомісячними платежами з 1-го по 10-е
число відповідного місяця терміном до
28 грудня 2009 року.

Позичальник, незважаючи на письмові
попередження, взяті на себе
зобов'язання по поверненню кредиту та
сплаті відсотків за його користування
належним чином не виконував, допустив
заборгованість, яка за розрахунком
банку станом на 1 березня 2013 року
становила 810 864 грн 55 коп.

Згідно з п. 2.1 договору погашення
кредиту здійснюється позичальником
частинами - щомісячними платежами в
сумі 49 167 грн з 1-го по 10-е число кожного
календарного місяця.

Із доданого позивачем до кредитного
договору графіку платежів убачається,
що погашення кредиту здійснюється з
січня 2009 року по 10 грудня 2009 року (а.с. 9).

Відсотки за користування кредиту
позичальник має сплачувати щомісячно
не пізніше 10-го числа місяця,
наступного за місяцем, за який вони
розраховані.

Пунктом 9.1 передбачений строк дії
договору до повного виконання
сторонами зобов'язань за договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти
(ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у
ст. 1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК
України).

Графіком платежів, який є складовою
частиною договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів, що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору. При цьому кожен щомісячний
платіж є окремим зобов'язанням.

Таким чином, строк виконання
зобов'язання за кредитним договором
визначений 28 грудня 2009 року.

Отже, оскільки в зобов'язанні був
встановлений строк (термін його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). По закінченню цього
строку у кредитора починає спливати
строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що
представником ОСОБА_3 до суду першої
інстанції було подано заяву про
застосування позовної давності
(а. с. 49).

Початок перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що
право позивача було порушене
11 січня 2009 року, строк кредитного
договору визначений 28 грудня
2009 року, однак із позовом до суду банк
звернувся лише у березні 2013 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що позивач
пропустив строк позовної давності для
звернення до суду із позовом, а позивач
подав заяву про застосування наслідків
її пропуску.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 24 жовтня 2013 року скасувати,
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 13 травня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І.
Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко