22-ц/775/129/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
е м У к р а ї н и
15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на дитину за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
10 червня 2013 року, -

В С Т А Н
О В И Л А :

28 березня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, в якому просила стягнути з
відповідача аліменти на її користь на
утримання двох дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі 1/3 частини на кожного з усіх
видів доходів щомісяця, до їх
повноліття. Зазначила, що з
відповідачем перебувала у шлюбі, який
було розірвано 16 листопада 2010 року. Від
шлюбу мають двох дітей, які на даний час
проживають із позивачкою та
знаходяться на її утриманні.
Відповідач матеріальної допомоги на
утримання дітей не надає.

Заочним рішенням Приморського
районного суду міста Маріуполя від 10
червня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на утримання двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
аліменти в розмірі 1/3 частини з всіх
видів його доходів щомісяця, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
28 березня і до досягнення дітьми
повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід
держави судовий збір в розмірі 114,70
грн..

З рішенням суду не погодився
відповідач ОСОБА_2, в апеляційній
скарзі просить скасувати заочне
рішення та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, урахувавши
обставини, що не досліджувалися судом.
В скарзі посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
необґрунтованість судового рішення,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають істотне значення для справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності позивачки, яка
надала суду заяву про розгляд справи
без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_5, які просили апеляційну скаргу
задовольнити, перевіривши матеріали
справи в межах апеляційного оскарження
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов і стягуючи з
відповідача на користь позивачки
аліменти в розмірі 1/3 частини на
утримання дітей, суд виходив з того, що
відповідач зобов'язаний матеріально
утримувати неповнолітніх дітей до
досягненням ними повноліття.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що згідно з
свідоцтвом про народження дитини,
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1,
батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1
(а.с.3). ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2,
його батьками також є сторони по справі
(а.с.4).

Згідно з довідкою з місця проживання
від 25 березня 2013 року №257, виданою ЖКП
«Жилкомплекс», ОСОБА_1 проживає з
двома дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.6).

Статтею 180 СК України
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Статтею 182 СК України встановлено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідач є батьком дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, і за законом він
зобов'язаний їх утримувати.

Звертаючись з даним позовом,
ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач
не надає їй матеріальної допомоги, хоча
має таку можливість.

З урахуванням встановленого
суд обґрунтовано задовольнив позов.

Даних, які б спростували
висновок суду, відповідачем ОСОБА_2 не
наведено.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між сторонами існувала домовленість
про передачу нерухомого майна в
рахунок аліментів, і суд першої
інстанції, не з'ясувавши таких
обставин, передчасно ухвалив рішення,
не впливають на рішення суду, оскільки
об'єктивно нічим не підтверджені.

Відповідно до ст. 190 СК України, той із
батьків, з ким проживає дитина, і той
із батьків, хто проживає окремо від неї,
з дозволу органу опіки та піклування
можуть укласти договір про припинення
права на аліменти для дитини у зв'язку
з передачею права власності на
нерухоме майно (житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку тощо). Такий
договір нотаріально посвідчується.
Право власності на нерухоме майно за
таким договором виникає з моменту
державної реєстрації цього права
відповідно до закону. Якщо дитина
досягла чотирнадцяти років, вона бере
участь в укладенні цього договору.
Набувачем права власності на нерухоме
майно є сама дитина або дитина і той
із батьків, з ким вона проживає, на
праві спільної часткової власності на
це майно. У разі укладення такого
договору той із батьків, з ким
проживає дитина, зобов'язується
самостійно утримувати її.

Зі справи вбачається, що в листопаді 2013
року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, про визнання
недійсними угод дарування їй квартир
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3, посилаючись
на те, що вказані квартири були ним
відчужені на користь позивачки в
рахунок аліментів на утримання дітей.
На даний час позов не вирішений.
(а.с.36-40).

Враховуючи, що доводи відповідача про
таку домовленість між сторонами про
утримання дітей, нічим не підтверджені,
то колегія суддів вважає їх
безпідставними, оскільки сам по собі
факт звернення до суду не може
слугувати беззаперечним доказом таких
обставин.

Крім того, відповідач не позбавлений
можливості вирішити питання про
стягнення аліментів у відповідності до
закону з урахуванням результату
розгляду вищевказаного позову.

Також колегією суддів не
погоджується з твердженнями
апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам матеріального
утримання відповідачем дітей,
оскільки надані ним апеляційному суду
письмові докази підтверджують тільки
разові витрати на виховання та
відпочинок дітей, а не регулярну
допомогу .

Порушень норм процесуального
права, які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовною
підставою для скасування чи зміни
рішення, у справі не встановлено.

Зі справи вбачається, що при
зверненні до суду в позовній заяві
ОСОБА_1, зазначила в позові адресу
реєстрації відповідача, що він не
оспорював. У відповідності до вимог ч.5
ст..74 ЦПК України судова повістка
надсилається стороні - фізичній особі
за адресою її місця проживання чи місця
перебування, зареєстрованою у
встановленому законом порядку.

Тому доводи апеляційної скарги
про неналежне повідомлення судом
першої інстанції відповідача і
незаконне ухвалення судом рішення в
заочному порядку також не приводять
апеляційний суд до висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм
процесуального права, які є підставами
для скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення в апеляційному
порядку.

Таким чином, переглядаючи
справу в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів не
вбачає апеляційних підстав для
скасування чи зміни рішення суду, у
зв'язку з чим рішення суду підлягає
залишенню без зміни, а апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308,313,314 ЦПК
України, колегія суддів,-

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Приморського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 10 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :