АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3397/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шаповал Г. І. Доповідач - Романюк
М.М. Категорія 44 24 квітня 2014 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М. М.

суддів
Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 15 січня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права власності на кімнату
у квартирі, треті особи у справі:
Головне управління державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області, ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
вище позовом 20 серпня 2013 року. В
обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що він є власником
кімнати № 2 в квартирі АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі - продажу від
21.09.2009 року. Весною 2010 року у
вищезазначеній кімнаті були
зареєстровані його онуки: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, діти
відповідача та його сина ОСОБА_4 Також у
цій кімнаті зареєстрований його син,
третя особа у справі, ОСОБА_4

Діти були зареєстровані на прохання
відповідача, яка просила їх тимчасово
зареєструвати для отримання допомоги
від держави при народженні другої
дитини, сина ОСОБА_6.

Після реєстрації ні відповідач, ні
малолітні онуки, у належній йому
вищезазначеній кімнаті фактично не
проживали, а проживають за адресою
реєстрації відповідача: АДРЕСА_2.

Його син в цей час з відповідачем та
дітьми також не проживають спільно, і в
шлюбі з відповідачем він не
знаходиться.

З урахуванням того, що онуки
зареєстровані у належній позивачу
кімнаті, однак в ній не проживають
більше трьох років та комунальні
нарахування за них відповідач не
сплачує, порушуються його права як
власника житла, просить усунути
перешкоду у здійсненні ним права
власності на кімнату 2 у квартирі
АДРЕСА_1 шляхом позбавлення права
користування зазначеною кімнатою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що є підставою для зняття
їх із реєстрації з цієї кімнати.

Рішенням Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 15
січня 2014 року у задоволені позовних
вимог відмолено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з їх
незаконності.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є
власником кімнати № 2 в квартирі
АДРЕСА_1.

У зазначеній кімнаті зареєстровані
позивач, його неповнолітні онуки:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та син позивача: ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини. Якщо батьки проживають окремо,
місце проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

З урахуванням того, що за
неповнолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6
зберігається право користування
житлом, яким користується їх батько,
ОСОБА_4, оскільки вони не перестали бути
членами його сім'ї, мешкають за іншою
адресою не по своїй волі і за поважних
причин, оскільки згідно закону
внаслідок малолітнього віку не можуть
самостійно обирати місце свого
проживання суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
апелянта не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
незгоди з висновками суду по оцінці
доказів та особистого тлумачення
апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 15 січня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: