Провадження №4-с/761/144/2014
У Х В А Л А

іменем України

11 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Гриньковської Н.Ю.

при секретарі
Кривошия О.О.,

за участі:

заявника
ОСОБА_1

державного виконавця
Байрамова Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за скаргою
ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Відділ державної виконавчої
служби Шевченківського районного
управління юстиції у м.Києві на дії
державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду
м.Києва в порядку ст.383 ЦПК України
звернулася ОСОБА_1, яка є боржником у
виконавчому провадженні ВП№41886105, яке
перебуває на виконанні ВДВС
Шевченківського РУЮ у м.Києві. Ставить
питання про скасування постанови
державного виконавця від 23.04.2014 р. про
арешт коштів боржника.

В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що зазначеною
постановою накладено арешт на рахунок
в банку ПАТ «Старокиївський»,
відкритий на її ім'я колишнім
чоловіком, і на який він нібито
перераховує грошові кошти на виконання
виконавчого листа про стягнення
заборгованості по аліментам на
утримання дітей. При цьому, заявник
вказує, що вона не давала своєї згоди на
перерахування коштів на цей рахунок, і
не має наміру користуватися рахунком,
оскільки в минулому аліменти надходили
на соціальний рахунок в Приват банку.
На думку заявника, зазначені дії
колишнього чоловіка свідчать про те, що
він хоче, щоб кошти, сплачені ним на
утримання їх спільних неповнолітніх
дітей, були спрямовані на погашення її
заборгованості перед колишнім
чоловіком за спільний борг, що виник
під час шлюбу. Отже, посилаючись на те,
що ч.2 ст.73 Закону України «Про
виконавче провадження обумовлено, що
стягнення не може здійснюватися за
рахунок неоподатковуваного розміру
матеріальної допомоги, до якої
віднесено і аліменти, вказує про
неправомірність зазначеної постанови
державного виконавця.

Державний виконавець у судовому
засіданні проти задоволення скарги
заперечував, посилаючись на те, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у т.ч. накладати арешт на
кошти та інші цінності боржника,
зокрема на кошти, які перебувають на
рахунках і вкладах у банках. Таким
чином, вказуючи на те, що в ході
здійснення виконавчих дій у
виконавчому провадженні ВП№41886105, йому
стало відомо про відкритий рахунок на
ім'я борєника ОСОБА_1, що стало
підставою для накладення арешту на
вказаний рахунок з метою примусового
виконання рішення суду про стягнення з
боржника ОСОБА_1 на користь стягувача
ОСОБА_2 боргу в сумі 114302,00 грн.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3
у судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду скарги повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Враховуючи зазначене та те, що згідно
вимог ч. 1 ст. 386 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
- ЦПК України) скарга розглядається у
десятиденний строк у судовому
засіданні за участю заявника і
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, рішення, дія чи бездіяльність
якої оскаржуються, суд дійшов висновку
про можливість розгляду скарги за
відсутності заінтересованої особи
ОСОБА_2 (стягувача у виконавчому
провадженні) та ОСОБА_3

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, вивчивши матеріали
справи за скаргою, які містять, зокрема,
копії матеріалів виконавчого
провадження ВП№41886105, судом
встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

06.02.2014 р. постановою державного
виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у
м.Києві Байрамова Т.Р. було відкрито
виконавче провадження ВП№41886105 щодо
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суми боргу в розмірі 114302,00 грн. на
підставі виконавчого листа №761/15506/14-ц
від 04.02.2014 р. Цією постановою боржнику
надано десятиденний строк для
добровільного виконання рішення суду.

В подальшому, оскаржуваною постановою
державного виконавця від 23.04.2014 р. було
накладено арешт на кошти, що
знаходяться на рахунку НОМЕР_1 у ПАТ
«Старокиївський банк», а також на
кошти, що містяться на всіх інших
рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту, та належать боржнику.

У відповідності до положень ч.ч. 1-3 ст. 57
Закону України «Про виконавче
провадження» арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. При цьому,
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.
Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Судом установлено, що Шевченківським
районним судом м.Києва 17.04.2012 р. було
видано виконавчий лист №2-11567/11 про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання дітей ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у
розмірі 20% на кожну дитину з заробітку,
починаючи з вересня 2011 р. та до
повноліття дітей.

Приймаючи до уваги, що зазначений вище
рахунок у ПАТ «Старокиївський банк»
було відкрито саме ОСОБА_2, і заявник
ОСОБА_1, за її словами, не надавала своєї
згоди на зміну способу сплати їй
аліментів, тобто не має наміру
користуватися зазначеним рахунком, суд
дійшов висновку, що доводи заявника про
порушення її прав у виконавчому
провадженні є безпідставними. При
цьому, з огляду на те, що відповідно до
п.п.165.1.14 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу
України аліменти, що виплачуються
платнику податку згідно з рішенням
суду, не включаються до розрахунку
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу, тобто є
такими, що підпадають під визначення п.1
ч.2 ст. 73 Закону України «Про виконавче
провадження», на які не може бути
звернено стягнення, суд дійшов
висновку, що зарахування коштів з
рахунку НОМЕР_1 у ПАТ «Старокиївський
банк», призначенням яких є сплата
згідно виконавчого листа №2-11567/11, на
погашення заборгованості у
виконавчому провадженні ВП№41886105 є
неможливим.

За таких обставин, постанова про арешт
коштів від 23.04.2014 р. не порушує права
боржника у виконавчому провадженні
ВП№41886105, тому скарга задоволенню не
підлягає.

Виходячи з наведеного, керуючись 383, 387
ЦПК України, Законом України «Про
виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1,
заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Відділ державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м.Києві на дії державного
виконавця - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
в разі закінчення вищезазначених
строків, або якщо її не скасовано після
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

Суддя