Справа № 456/2095/13
Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/904/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, пр.ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 01
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог
Реєстраційної служби Стрийського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області, приватного
нотаріуса Стрийського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 про
визнання договору дарування
неукладеним та таким, що не набув
правових наслідків,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 01 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог Реєстраційної
служби Стрийського міськрайонного
управління юстиції Львівської області,
приватного нотаріуса Стрийського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання договору дарування
неукладеним та таким, що не набув
правових наслідків відмовлено за
безпідставністю.

Рішення суду оскаржила представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_6. В апеляційній скарзі
покликається на те, що оскаржуване
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що житловий будинок з
господарськими спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1, який належав на
праві приватної власності ОСОБА_8.
Після його смерті ОСОБА_9 (батько
позивача) фактично прийняв спадщину
оскільки був зареєстрований та
періодично проживав у спірному
будинку. Після його смерті позивач теж
фактично прийняв спадщину оскільки був
зареєстрований в даному будинку,
постійно там проживав та сплачував
комунальні послуги. Однак, 1 вересня 2012
року йому стало відомо, що 18 червня 2007
року ОСОБА_2 зареєстрував договір
дарування, що укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_8. Вважає, що договір дарування не
набув правових наслідків. Відповідач
дарунок не прийняв, будинок на себе не
переоформив, до нього не заїхав,
комунальні послуги не сплачував.
Просить рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 01 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, з»ясувавши
обставини справи та перевіривши доводи
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно
визначено характер правовідносин та
застосовано закон, який їх регулює,
повно та всебічно встановлено
обставини справи, що свідчить про
правильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом, на підставі
договору дарування, посвідченого
нотаріусом 05.08.2005року (а.с. 11), ОСОБА_8
подарував ОСОБА_2 житловий будинок з
господарськими спорудами в АДРЕСА_1,
який ОСОБА_2 прийняв у дар. Вимоги до
форми договору, передбачені ст.719 ЦК
України, дотримано.

Прийняття обдарованим документів, які
посвідчують право власності на річ, або
символів речі (ключів тощо) є
прийняттям дарунка, відповідно до
ч.4ст.722 ЦК України.

Договором у п.6 передбачено, що даритель
передав обдарованому ключі від будинку
на сторони підтвердили прийняття
будинку обдарованим. Таким чином суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про вчинення
договору дарування та відповідність
вимогам закону.

Чинне законодавство розрізняє поняття
державної реєстрації правочину та
державної реєстрації права власності
нерухомого майна. У доводах
апеляційної скарги апелянт плутає ці
два поняття, зазначаючи, що державну
реєстрацію договору було проведено
лише у 2007 році, після смерті
дарувальника та після відкриття
спадщини на спірне нерухоме майно.

Однак, згідно реєстру права власності
на нерухоме майно 18.06.2007 року було
проведено державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1,
а підставою виникнення права власності
вказано договорі дарування,
реєстраційний номер 2178 від 05.08.2005 року.
Цей номер свідчить про державну
реєстрацію правочину нотаріусом при
нотаріальному посвідченні договору
дарування, яка була вчинена відповідно
до вимог діючого на той час Тимчасового
порядку державної реєстрації
правочинів, затвердженого постановою
КМУ №671.

Відтак колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
набуття у власність відповідачем
спірного будинковолодіння на підставі
договору дарування 2005 року та
прийняття ним дарунку при укладенні та
нотаріальному посвідченні договору, та
відсутність законних підстав для
задоволення позову.

Колегія суддів визнає
необґрунтованими доводи скарги,
зокрема щодо не укладення правочину у
зв»язку з відсутністю державної
реєстрації права власності до дня
смерті дарувальника, оскільки державна
реєстрація права власності є відмінною
від державної реєстрації правочину і
термін такої державної реєстрації за
новим власником після набуття права
власності на майно законом не
визначено. Відтак здійснення державної
реєстрації права власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1 за
відповідачем ОСОБА_2 у 2007 році не
суперечить закону та не стверджує
незаконність набуття у власність
подарованого нерухомого майна.

Згідно ч.2 ст.213 ЦПК України, законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим, на
підставі ч.3ст.213 ЦПК України, є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з»ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції в порядку апеляційного
провадження, колегія суддів дійшла
висновку про законність та
обгрунтованість рішення. Рішення суду
ухвалене в межах заявлених вимог, з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляції не ставлять під сумнів його
законність.

На підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду першої інстанції без змін,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 01
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра