У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого: Макарчука М.А.,

Суддів: Леванчука А.О.,
Писаної Т.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - Печерська районна
державна адміністрація в м. Києві про
позбавлення батьківських прав,

за касаційною скаргою ОСОБА_6 в
інтересах та за довіреністю ОСОБА_7 на
рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 13 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому просила
позбавити ОСОБА_5 батьківських прав
відносно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказала, що ОСОБА_5 від народження сина
і до теперішнього часу не цікавиться
дитиною, уникає виконання покладених
на нього обов'язків, а саме: не надає
матеріальної допомоги на утримання
сина, не займається його вихованням, не
цікавиться і не займається його
освітою, фізичним розвитком та
здоров'ям, не цікавиться його долею та
бажаннями. Всі витрати на утримання
сина несе вона самостійно.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 18 вересня 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено. Позбавлено ОСОБА_5
батьківських прав щодо малолітнього
сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
міста Кам'янця-Подільського. Вирішено
питання про розподіл судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 13 листопада

2013 року рішення міськрайонного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі позивачка просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свої доводи порушенням апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до абз. 2 п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Місцевим судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі з 26 червня
2004 року по 19 травня 2009 року. У шлюбі
мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з матірю.

Місцевим судом також встановлено, що
відповідач не виконує своїх обов'язків
перед сином: не спілкується із сином в
обсязі, необхідному для його
нормального самоусвідомлення, не
піклується про нього (з 2007 року бачився
із сином лише декілька разів), не дбає
про його фізичний і духовний розвиток,
навчання, не забезпечує дитину
необхідним харчуванням, медичним
доглядом та лікуванням, ураховуючи
хворобливий стан здоров'я дитини, що
негативно впливає на її фізичний
розвиток як складову виховання, не
створює умов для отримання нею освіти й
не сплачує навчання та відвідування
басейну відповідно до рекомендацій
лікарів.

Обставини про ухилення відповідача від
виконання свого обов'язку по вихованню
дитини підтверджені належними та
допустимими доказами, яким місцевий
суд дав правильну правову оцінку, і,
зокрема, рішенням
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 23 грудня
2011 року, в якому встановлені
обставинами перешкоджання
відповідачем у виїзді дитини на
лікування за межі держави.

Встановивши такі
обставини, місцевий суд прийшов до
правильного висновку про наявність
правових підстав для застосування до
відповідача крайнього заходу впливу і
обґрунтовано задовольнив заявлені
вимоги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку,
або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
позові, апеляційний суд вдався до
безпідставної переоцінки доказів у
справі, які місцевим судом досліджені з
додержанням норм процесуального права.
Внаслідок переоцінки доказів
апеляційний суд зробив взаємовиключні
висновки, а саме, про щотижневе з 2007
року по 2011 рік відвідування
відповідачем із сином богослужінь на
які навіть не посилався відповідач у
своїх запереченнях проти позову, та про
перешкоджання позивачкою у цей же
період у виконанні ОСОБА_5 обов'язку по
вихованню дитини. При цьому в
оскаржуваному рішенні апеляційний суд
посилався на докази, які не містять
інформації про обставини, які суд
вважав встановленими.

Внаслідок порушень
норм процесуального права апеляційний
суд помилкового скасував законне та
обґрунтоване рішення місцевого суду.

З огляду на викладені
обставини рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах та
за довіреністю ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 13 листопада
2013 року скасувати, а рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 18
вересня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Писана Т.О.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.