Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/168/14-ц

Провадження №2/377/113/14

21 березня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі:

головуючої - судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарі Прядко Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно,-

УСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року до суду
звернулась представник позивача з
позовом до ОСОБА_3, в якому просила
визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на спадкове майно - земельну
ділянку площею 0,0553 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, що належала за життя
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, на
праві приватної власності у
відповідності до Державного акту на
право приватної власності на землю
серії 1-КВ № 028449, виданого 2 липня 2001
року на підставі рішення виконкому
Славутицької міської Ради народних
депутатів Київської області № 836 від
30.12.1997 року.

В обгрунтування позову представник
позивача посилалася на те, що після
смерті ОСОБА_4, який є ОСОБА_2 чоловіком,
відкрилась спадщина на належне йому
майно у вигляді частки житлового
приміщення та земельної ділянки. Проте,
позивач позбавлена можливості
оформити своє право на спадщину у
встановленому законом порядку через
нотаріуса на спадкове майно у вигляді
земельної ділянки площею 0,0553 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що
належала за життя ОСОБА_4, оскільки
відповідно до п.п. 4.20 п.4 глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом МЮУ №
296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтв про
право на спадщину на земельну ділянку
нотаріусом проводиться на підставі
документів, оформлених відповідно до
ст. 19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» і витягу з
Державного земельного кадастру. На
запит нотаріуса до Відділу
Держкомземагенства у м. Славутичі
Київської області щодо видачі витягів
надійшов лист, з якого вбачається, що
витяг з Державного земельного кадастру
видати не можливо, оскільки земельній
ділянці не було присвоєно кадастровий
номер та технічна документація на
померлу людину не виготовляється.
Таким чином, іншим шляхом ніж в
судовому порядку, вона не має
можливості захистити право на спадщину
у вигляді вищевказаної ділянки.

Представник позивача в судовому
засіданні свої позовні вимоги
підтримала та просила їх задовольнити,
посилаючись на те, що позивач, як
спадкоємець першої черги прийняла
спадщину шляхом звернення до
нотаріальної контори з заявою про її
прийняття. Однак позивач позбавлена
можливості оформити своє право на
спадщину у встановленому законом
порядку через нотаріуса на спадкове
майно у вигляді земельної ділянки,
оскільки Відділ Держземагенства у м.
Славутичі Київської області відмовив у
видачі витягу з Державного земельного
кадастру з підстав не присвоєння
кадастрового номеру земельній ділянці.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надавши суду заяву про
розгляд справи за його відсутності та
визнанні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про смерть серія НОМЕР_2, виданого 12
червня 2013 року юридичним відділом
адміністрації самоврядування
Висагинаса, ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Висагинас
Литва помер ОСОБА_4, чоловік позивача.

З свідоцтва про укладення шлюбу серії
НОМЕР_1, виданого 23.02.1978 року,
вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб 23.02.1978 року у
Будинку реєстрації шлюбів м.Томська,
про що було здійснено актовий запис №
433, після реєстрації шлюбу дружині
присвоєно прізвище ОСОБА_2.

Під час шлюбу в них народився син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого є
ОСОБА_4, що підтверджується копією
свідоцтва про його народження, яке
міститься в спадковій справі, копія
якої долучена до матеріалів справи.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

10 грудня 2013 року від імені позивача
була подана заява про прийняття
спадщини до державного нотаріуса
Славутицької міської державної
нотаріальної контори Київської
області, на підставі якої відкрито
спадкову справу № 55456664.

8 жовтня 2013 року сином спадкодавця
ОСОБА_3 було подано заяву про відмову
від прийняття спадщини батька ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося
спадкове майно у вигляді належної йому
разом з позивачем та його сином на
праві спільної сумісної власності
частки житлового приміщення- квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та
земельної ділянки площею 0,0553 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, на праві приватної
власності у відповідності до
Державного акту на право приватної
власності на землю серії 1-КВ № 028449,
виданого 2 липня 2001 року на підставі
рішення виконкому Славутицької
міської Ради народних депутатів
Київської області № 836 від 30.12.1997 року.

28 лютого 2014 року Славутицькою міською
державною нотаріальною конторою
Київської області видано ОСОБА_2
свідоцтво про право на спадщину за
законом у вигляді 1/3 частки житлового
приміщення - квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4,
та свідоцтво про право на спадщину, яка
складається з грошових вкладів, що
належали померлому ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до
спадкоємців житлового будинку, інших
будівель та споруд переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені.

02.07.2001 року ОСОБА_4 видано державний
акт на право приватної власності на
землю серії 1-КВ № 028449, з якого
вбачається, що останньому передана у
приватну власність земельна ділянка
площею 0,0553 га для обслуговування і
будівництва житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

Із звіту про оцінку майна, а саме
земельної ділянки загальною площею 553,0
кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 , вбачається, що
експертно-грошова оцінка земельної
ділянки складає 13034 гривень без
урахування ПДВ.

Згідно п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 296/5 від
22.02.2012 року видача свідоцтва про право
на спадщину на земельну ділянку
нотаріусом проводиться на підставі
документів, оформлених відповідно до
статті 19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» і витягу з
Державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 4.18 Розділу 4 Глави 10
Порядку якщо до складу спадкового
майна входить нерухоме майно, що
підлягає реєстрації (за винятком
земельної ділянки), нотаріус
виготовляє витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно. За
відсутності у спадкоємця необхідних
для видачі свідоцтва про право на
спадщину документів нотаріус роз'яснює
йому процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що на запит
нотаріуса до Відділу
Держкомземагенства у м. Славутичі
Київської області щодо видачі витягів
надійшов лист № 42 від 25.12.2013 року, з
якого вбачається, що витяг з Державного
земельного кадастру видати не можливо,
оскільки земельній ділянці не було
присвоєно кадастровий номер та
технічна документація на померлу
людину не виготовляється.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК України,
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

За ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч.4 ст.3 зазначеного Закону права
на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Зазначені обставини свідчать, що
спадкодавцем за життя було отримано у
порядку, визначеному законодавством
України, що діяло на момент отримання
нерухомого майна у власність,
вищевказану земельну ділянку, але їй не
було присвоєно кадастрового номеру,
внаслідок чого відсутня можливість
отримання витягу з Державного
земельного кадастру, подання якого для
оформлення спадщини є обов'язковим. Це
позбавляє можливості посвідчити право
власності на спадкове майно у вигляді
земельної ділянки в нотаріальному
порядку.

В зв'язку з чим на виконання вимог п.
4.18 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року,
нотаріусом було направлено
спадкоємцям листа, в якому роз'яснено
процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
законними і обґрунтованими, а доводи
представника позивача такими, що
ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати
по оплаті судового збору.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд-

ВИРІІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
право власності на спадкове майно -
земельну ділянку площею 0,0553 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що
належала за життя ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, на праві приватної
власності у відповідності до
Державного акту на право приватної
власності на землю серії 1-КВ № 028449,
виданого 2 липня 2001 року на підставі
рішення виконкому Славутицької
міської Ради народних депутатів
Київської області № 836 від 30.12.1997 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судові витрати по оплаті
судового збору сумі 243 гривні 60
копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 25
березня 2014 року.

Суддя
Н. Ф. Теремецька