УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Крижанівської Г.В.,

суддів
Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.

при секретарі Пацалі
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Генеральної
прокуратури України про захист честі,
гідності та ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
за апеляційною скаргою Генеральної
прокуратури України на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
15 серпня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернувся до
суду із позовом до Генеральної
прокуратури України про захист честі,
гідності та ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
та просив визнати недостовірною та
такою, що порушує особисті немайнові
права, інформацію про те, що ОСОБА_1
причетний до вчинення кримінального
правопорушення та у зв'язку з цим
розшукується правоохоронними
органами, оприлюднену та поширену
28.02.2014 р. на офіційному веб-сайті
Генеральної прокуратури України в
інформаційному повідомленні
«Генпрокуратура вимагає від МВС та СБУ
негайно затримати
екс-високопосадовців», зобов'язати
відповідача спростувати вказану
інформацію та розмістити на головній
сторінці офіційного веб-сайту
Генеральної прокуратури України
повідомлення про ухвалене по справі
судове рішення та публікацію його
резолютивної частини.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що
28.02.2014 р. в мережі Інтернет на
офіційному веб-сайті Генеральної
прокуратури України було розміщене
інформаційне повідомлення про те, що
«Генеральна прокуратура України
вимагає від нових очільників
Міністерства внутрішніх справ та
Служби безпеки України негайно
затримати осіб, які причетні до масових
вбивств активістів у центрі міста
Києва в період з 18 по 22 лютого поточного
року. Термін виконання вказаного
доручення - 10 діб». У переліку осіб, які
розшукуються, було вказано, у тому
числі, ОСОБА_1

Зазначив, що розповсюджена інформація
є негативною, оскільки створює у
читачів враження причетності позивача
до масових вбивств, у зв'язку з чим його
нібито оголошено в розшук.

Позивач вказував, що у відповідь на
адвокатські запити отримано листи
Генеральної прокуратури України та
Укрбюро Інтерполу МВС України, якими
повідомлено, що ГСУ ГПУ не
розслідуються кримінальні
провадження, у яких гр. ОСОБА_1
повідомлено про підозру, у розшук
останнього не оголошено, в
міжнародному розшуку вказана особа
також не перебуває.

Враховуючи, що оголошення особи у
розшук є слідчою дією, яка проводиться
в рамках певного кримінального
провадження, та з огляду на відсутність
відкритого кримінального провадження
щодо ОСОБА_1 за фактом участі у масових
вбивствах, позивач зазначив, що
поширена відповідачем інформація є
твердженням про факти, яких не
існувало.

Справа № 757/20828/14-ц
Т.О.
Невідома № апеляційного провадження:
22-ц/796/13122/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Бортницька В.В. Доповідач у
суді апеляційної інстанції:
Крижанівська Г.В. . Рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
15 серпня 2014 року позов ОСОБА_1 до
Генеральної прокуратури України
задоволено частково. Визнано
недостовірною, такою, що порушує честь,
гідність та ділову репутацію ОСОБА_1,
розповсюджену 28.02.2014 р. Генеральною
прокуратурою України, шляхом
розміщення на офіційному веб-сайті
Генеральної прокуратури України,
інформацію наступного змісту:
«Генеральна прокуратура України
вимагає від нових очільників
Міністерства внутрішніх справ та
Служби безпеки України негайно
затримати осіб, які причетні до масових
вбивств активістів у центрі міста
Києва в період з 18 по 22 лютого поточного
року. Серед осіб, які розшукуються -
колишній заступник голови
Адміністрації Президента України -
ОСОБА_1». Зобов'язано відповідача
повідомити на офіційному сайті
Генеральної прокуратури України про
ухвалене у вказаній справі рішення
суду протягом місяця з дня набрання
рішенням законної сили. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, Генеральна прокуратура
України звернулася із апеляційною
скаргою, в якій просила рішення
Печерського районного суду м. Києва від
15 серпня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволені
позову.

Свої доводи апелянт мотивував тим, що
оскаржуване рішення суду ухвалене з
порушенням норм процесуального права
та неправиьним застосуванням норм
матеріального права, висновки суду не
відповідають фактичним осбтавинами
справи. Повідомив, що ГСУ ГПУ
здійснюється досудове розслідування
кримінального провадження № 000228
від 23.01.2014 за фактами умисних вбивств
учасників акцій протестів у м. Києві в
січні-лютому 2014 року за ознаками складу
злочинів, передбачених ст.ст. 115, 194, 384 КК
України. Перша фраза оспорюваного
повідомлення вказує на дії, які
вчиняються в рамках розслідування
Генеральною прокуратурою України
вказаного кримінального провадження
та не містить жодного конкретного
прізвища.

Також в апеляційній скарзі зазначено,
що в ході розслідування 26.02.2014 р.
слідчим винесено постанови про
доручення проведення слідчих
(розшукових) дій, зокрема, Державній
прикордонній службі України та Службі
безпеки України доручено вжити заходів
щодо встановлення місцезнаходження
конкретних осіб, у тому числі ОСОБА_1, та
забезпечити їх явку до Генеральної
прокуратури Укрїни для проведення
сідчих дій. Саме про ці дії йдеться у
другій фразі повідомленя, що є
предметом спору.

Враховуючи викладене, апелянт
стверджував, що Генеральною
прокуратурою України повідомлено
достовірну інформацію, яка
підтверджується витягом з ЄРДР та
копіями постанов слідчого.

В судовому засіданні представник
Генеральної прокуратури України
доводи апеляційної скарги підтримала,
просила скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні просила відмовити в
задоволенні апеляційної скарги,
вказавши на законнність та
обгрунтованість оскаржуваного
рішення.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши наявні в
мателіалах справи докази в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та вбачається з наявних в
матеріалах справи доказів 28 лютого 2014
року на веб-сайті Генеральної
прокуратури України http://www.gp.gov.ua/,
опубліковано інформаційне
повідомлення під назвою
«Генпрокуратура вимагає від МВС та СБУ
негайно затримати
екс-високопосадовців». В
інформаційному повідомленні
Генеральної прокуратури України
вказано: «Генеральна прокуратура
України вимагає від нових очільників
Міністерства внутрішніх справ та
Служби безпеки України негайно
затримати осіб, які причетні до масових
вбивств активістів у центрі міста
Києва в період з 18 по 22 лютого поточного
року. Термін виконання вказаного
доручення - 10 діб. Серед осіб, які
розшукуються: колишній заступник
голови Адміністрації Президента
ОСОБА_1.»

Вказане інформаційне повідомлення
поширене в мережі Інтернет на сайті
http://www.gp.gov.ua/, а відтак стало доступним
необмеженому колу осіб.

Крім того, інформація, що міститься в
повідомленні, стосується особи
позивача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги представник Генеральної
прокуратури України посилалася на те,
що в ході проведення досудового
розслідування кримінального
провадження № 0000228 від 23.01.2014 р.
старшим слідчим в особливо важливих
справах Генеральної прокуратури
України Басовим Д.М. 26.02.2014 р. винесено
постанову про надання Державній
прикордонній службі України доручення
щодо вжиття заходів з метою
встановлення місцезнаходження
заступника Голови Адміністрації
Президента України ОСОБА_1 (а.с. 67-68).

Разом з тим, вказані доводи
обґрунтовано не були прийняті судом
першої інстанції до уваги виходячи з
наступного.

Статтею 281 КПК України визначено, що
якщо під час досудового розслідування
місцезнаходження підозрюваного
невідоме, то слідчий, прокурор оголошує
його розшук. Про оголошення розшуку
виноситься окрема постанова.

Однак у інформаційному повідомленні
відповідача не міститься посилання на
те, що Головним слідчим управлінням
Генеральної прокуратури України в
межах досудового провадження стосовно
масових вбивств активістів у центрі
міста Києва з 18 по 22 лютого поточного
року проводяться слідчі (розшукові) дії
по встановленню місцезнаходження осіб,
причетних до вказаного кримінального
правопорушення. В той час, в
інформаційному повідомленні було
чітко зазначено про вимогу затримати
осіб, причетних до цього кримінального
правопорушення, у зв'язку з чим
наведений перелік осіб, які
розшукуються, а не стосовно яких
встановлюється їх місцезнаходження, як
стверджував представник відповідача
як суді першої, так і в суді апеляційної
інстанції.

Також судом першої інстанції надано
належну критичну оцінку твердженням
представника відповідача про те, що
інформація, повідомлена у першій фразі,
не пов'язана з інформацією про
позивача, повідомленою у другій фразі,
тому є такою, що не порушує особисті
немайнові права позивача, оскільки
обидві фрази розміщені в єдиному
інформаційному повідомленні під
назвою «Генпрокуратура вимагає від МВС
та СБУ негайно затримати
екс-високопосадовців» та стосуються
інформації про дії, які вимагає
здійснити Генеральна прокуратура
України від очільників МВС та СБУ для
розшуку та затримання «осіб, причетних
до масових вбивств активістів у центрі
міста Києва з 18 по 22 лютого поточного
року».

Як вбачається з наданого представником
позивача листа Генеральної
прокуратури України від 29.03.2014 р.
№17/1/2-32773-14 Головним слідчим
управлінням Генеральної прокуратури
України не розслідуються кримінальні
провадження, у яких громадянину ОСОБА_1
повідомлено про підозру та у розшук
останнього не оголошено.

До того ж, на підтвердження
недостовірності інформації, поширеної
відповідачем про перебування позивача
у розшуку, представником позивача
надано лист Робочого апарату Укрбюро
Інтерполу Міністерства внутрішніх
справ України від 02.04.2014 р.
№ІР/1378/14/С55/4088/FF10/A3/3, в якому зазначено,
що станом на 01.04.2014 р. ОСОБА_1 у
міжнародному розшуку не перебуває.

Як вбачається з роз'яснень, які
містяться у п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р.
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що інформація,
поширена відповідачем про перебування
позивача у розшуку у зв'язку з
причетністю до масових вбивств
активістів у центрі міста Києва з 18 по 22
лютого поточного року є недостовірною
та негативною, оскільки створює
уявлення про позивача як особу, яка
розшукується Генеральною прокуратурою
України, у зв'язку з причетністю до
вчинення кримінального
правопорушення.

В скарзі представник апелянта також
посилався на те, що розміщуючи
інформаційне повідомлення під назвою
«Генпрокуратура вимагає від МВС та СБУ
негайно затримати
екс-високопосадовців» відповідач
інформував суспільство про
кримінальні провадження, які
розслідуються слідчими підрозділами
Генеральної прокуратури України.

Судом першої інстанції було надано
належну правову оцінку зазначеному
вище доводу.

Зокрема, у рішенні суд зазначив, що
відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень і використання
практики Європейського суду з прав
людини» Європейська Конвенція та
рішення Європейського суду є джерелом
права в Україні, національні суди мають
використовувати практику
Європейського суду.

Згідно стаття 9 Конституції України
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.
Тому застосування Європейської
конвенції та Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права є
обов'язковим для всіх державних
органів України.

Пунктом 38 рішення Європейського суду з
прав людини у справі Аллене Де Рібемон
проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10
лютого 1995 року, на який посилався у
запереченнях в суді першої інстанції
представник відповідача, встановлено,
що п.2 статті 6 Конвенції про захист прав
та основоположних свобод не може бути
перешкодою для влади щодо інформування
громадськості про розслідування, які
ведуться, але вона зобов'язує, щоб влада
робила це стримано та делікатно, як
того вимагає принцип презумпції
невинуватості.

Також у п.41 рішення Європейського суду
з прав людини у справі Аллене Де
Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France)
від 10 лютого 1995 року відзначено, що «в
даному випадку деякі з найбільш
високопоставлених співробітників
французької поліції назвали пана
Аллене де Рібемона без будь-яких
застережень одним з підбурювачів,
тобто співучасників вбивства. Отже,
очевидна заява про винність, яка, з
одного боку, спонукала громадськість
повірити в неї, а з іншого - випереджало
оцінку фактів справи компетентними
суддями. Отже, порушення статті 6 п. 2
мало місце».

Презумпція невинуватості має
призначення не лише оберігати честь і
гідність особи від необґрунтованих
звинувачень у вчиненні злочину, а й має
запобігати формуванню громадської
думки щодо винуватості/невинуватості
особи за відсутності остаточного
судового рішення, тому свобода
вираження поглядів та переконань (ст.34
Конституції України, ст.10 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод) не є абсолютним правом, а має
межі, окреслені правами інших осіб або
ж законодавчо встановленими
обов'язками (ст.68 Конституції України).

Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
передбачено, що кожен, кого
обвинувачено у вчиненні кримінального
правопорушення, вважається
невинуватим доти, доки його вину не
буде доведено в законному порядку.

Принцип презумпції невинуватості
закріплений ч.2 ст.62 Конституції
України та ч. 2 ст. 2 Кримінального
кодексу України та встановлює, що особа
вважається невинуватою у вчиненні
злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Таким чином, зважаючи на норми ст.62
Конституції України та ст.2
Кримінального кодексу України, з
врахуванням рішення Європейського
суду з прав людини, інформація поширена
відповідачем про розшук позивача як
особи, причетної до масових вбивств,
фактично є твердженням про його
причетність до масових вбивств, чим
створюється у громадськості негативне
уявлення про позивача, як особи
причетної до вчинення кримінального
правопорушення, та порушується принцип
презумпції невинуватості, закріплений
п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

А відтак, суд обґрунтовано визнав
доведеним порушення принципу
презумпції невинуватості, поширенням
інформаційного повідомлення
відповідача про перебування позивача у
розшуку, як особи, причетної до масових
вбивств активістів у центрі міста
Києва у період з 18 по 22 лютого 2014 року.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, не впливають на
правильність прийнятого судом рішення
і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України,
не можуть бути підставою для його
скасування, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314,315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Генеральної
прокуратури України відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 15 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Г.В. Крижанівська

Судді:
М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва