У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Кадєтової О.В., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, товариства
з обмеженою відповідальністю
«Екостатут С», третя особа - ОСОБА_8 про
стягнення коштів, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 03 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_7, ТОВ
«Екостатут С» про стягнення коштів.

В обґрунтування позову посилався на те,
що 11 листопада 2007 року він надав ОСОБА_7
у борг грошові кошти у сумі 197 450 доларів
США з кінцевим терміном повернення до 20
лютого 2009 року, про що останній надав
позивачу відповідну розписку.

З метою забезпечення своєчасного та
повного виконання зобов'язань ОСОБА_7
щодо повернення зазначених коштів між
позивачем та ТОВ «Екостатут С» 05 квітня
2011 року було укладено договір поруки №
1, відповідно до умов якого ТОВ
«Екостатут С» зобов'язувався
відповідати у повному обсязі за
виконання ОСОБА_7 усіх зобов'язань, що
виникли із договору позики, укладеного
між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 11 листопада 2007
року.

Проте, відповідач свого зобов'язання
щодо повернення позичених коштів у
встановлений термін не виконав, у
зв'язку із чим утворилась
заборгованість у сумі 1 719 611 грн 80 коп., у
тому числі 1 577 625 грн 50 коп. -
основний борг, 141 986 грн 30 коп. - 3 % річних
за весь час прострочення виконання
зобов'язання, які позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 18 вересня 2012 року, позов
ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ТОВ
«Екостатут С» на користь ОСОБА_6 борг у
сумі 1 578 217 грн 80 коп., 3 % річних - 140 742 грн
44 коп., а всього 1 718 960 грн 20 коп. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
03 вересня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду м.
Києва від 03 вересня 2013 року та залишити
в силі рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 18 вересня 2013
року, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Судами встановлено, що 11 листопада 2007
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено
договір позики, відповідно якого
ОСОБА_7 отримав у борг кошти у розмірі 197
450 доларів США з терміном повернення до
20 лютого 2009 року, про що ним було надано
розписку.

У вищезазначеній розписці не було
зазначено особу, від якої ОСОБА_7
отримав зазначені грошові кошти та
якій зобов'язувався їх повернути.

Крім того, 05 квітня 2011 року між ОСОБА_6
та ТОВ «Академія здоров'я і краси»,
назву якого змінено на ТОВ «Екостатут
С», було укладено договір поруки № 1.

Відповідно до п. 1.1 та п. 3.1
вищезазначеного договору поруки ТОВ
«Екостатут С» взяло на себе
зобов'язання протягом двох календарних
днів від дати отримання письмової
вимоги ОСОБА_6 про невиконання ОСОБА_7
зобов'язання за розпискою від 11
листопада 2007 року про отримання
грошових коштів у сумі 197 450 доларів США,
виконати його шляхом передачі грошових
коштів кредитору (позивачу).

Згідно із п. 3.1.2 договору поруки ТОВ
«Екостатут С» зобов'язано у разі
невиконання ОСОБА_7 забезпеченого
порукою зобов'язання, відповідати як
солідарний боржник перед позивачем
усім своїм майном, на яке згідно із
чинним законодавством України може
бути звернено стягнення.

Частково задовольняючи позов про
стягнення коштів, встановивши що
оригінал розписки знаходиться у
позивача, а відповідачем не було надано
доказів того, що він повернув суму
позики, або що вищезазначений договір
позики укладався на виконання інших
зобов'язань, суд першої інстанції
виходив із встановленості факту
передачі ОСОБА_6 грошових коштів у сумі
197 450 доларів США в борг ОСОБА_7 та
невиконання останнім своїх зобов'язань
за договором позики.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у позові, апеляційний суд
виходив з того, що спірна розписка не
підтверджує факту передачі саме ОСОБА_6
ОСОБА_7 зазначених у розписці грошових
коштів і тому зазначена розписка не є
підтвердженням виникнення боргового
зобов'язання ОСОБА_7 перед ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Суди попередніх інстанцій не
визначилися, який саме документ
складений відповідачем - договір
позики чи розписка про отримання
грошових коштів, не встановили
справжньої правової природи
зазначеного документа, незалежно від
його найменування, та характер спірних
правовідносин.

За таких обставин, ухвалені у справі
рішення суду не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень з направленням справи
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 18 вересня 2012 року та
рішення апеляційного суду м. Києва від
03 вересня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов О.В.
Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук