Справа № 591/1466/14-ц
Провадження № 2/591/910/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року Зарічний
районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі
судді - Міліціанов Р.В.,

при секретарі - Бузова
Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання дитини та
стягнення аліментів, третя особа
Служба у справах дітей Сумської
міської ради та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця
проживання дитини, третя особа Служба у
справах дітей Шевченківської районної
у м. Києві державної адміністрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка за первісним позовом
ОСОБА_1 звернулася до суду і свої вимоги
мотивує тим, що перебувала у шлюбі з
відповідачем. Від шлюбу мають сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач
постійно проживає в м. Києві та
наполягає щоб позивачка з сином
проживали також в м. Київ. ОСОБА_1
вважає, що дитині краще буде проживати
з нею та для цього в неї є всі необхідні
умови, а саме: у дитини є кімната в
квартирі, їй допомагають батьки, вона
може забезпечити умови для всебічного
розвитку дитини та в даний час син
мешкає з нею. Посилаючись на викладене,
просить визначити місце проживання
дитини з нею. У зв'язку з тим, що на
даний час відповідач коштів на
утримання неповнолітньої дитини не
надає, вона просить суд стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання неповнолітньої дитини в
розмірі 33% частини заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку щомісячно, до
досягнення ним повноліття.

Позивач за зустрічним позовом просить
суд визначити місце проживання сина
ОСОБА_3 з ним та свої вимоги мотивує тим,
що має власний бізнес, його робочий
день та графік роботи залежить цілком
від нього, тому має час відводити
дитину до школи, займатися із ним
вечорами, гуляти та іншим чином
піклуватися про нього. Крім того, до
нього у м. Київ на постійне місце
проживання переїжджає мати, яка має
сили і бажання доглядати за онуком,
коли його немає вдома. Має стабільний
самостійний дохід, яким може у повному
обсязі створити всі необхідні умови
для проживання та нормального розвитку
дитини, задовольнити гармонійний
розвиток її особистості в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості. Проживає у
комфортабельній трьохкімнатній
квартирі у центрі Києва (загальної
площею 118,2 кв.м.), де створені всі умови
для проживання, виховання та утримання
дитини. В цій квартирі також є окрема
кімната для дитини (14,7кв.м.).

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1
в попередніх судових засіданнях позов
підтримала повністю, зустрічний позов
не визнає.

Представник позивачки в судовому
засіданні вимоги первісного позову
підтримав, проти задоволення
зустрічного позову заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 з первісним позовом
не згоден та просить сина залишити йому
на виховання. Вважає, що на відміну від
ОСОБА_1 він має кращі умови для
проживання та виховання дитини,
стабільний заробіток.

Служба у справах дітей Сумської
міської ради вважала за можливе дитину
залишити на вихованні матері. Служба у
справах дітей Шевченківської районної
у м. Києві державної адміністрації в
письмовому висновку при вирішенні
справи покладалася на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали даної
цивільної справи, вважає, що первісний
позов підлягає задоволенню виходячи зі
слідуючого:

В судовому засіданні встановлено,
що сторони з 23.12.2006р. перебували у шлюбі,
який Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 28.01.2014р.
розірвано /а.с.10-11/.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва /а.с.9/, який знаходиться на
утриманні ОСОБА_1

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде
проживати малолітня дитина, спір між
ними може вирішуватися органом опіки
та піклування або судом. При вирішенні
спору щодо місця проживання дитини суд
бере до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особисту прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Як слідує з матеріалів справи та
встановлено судом, обидві сторони
відповідально ставляться до виконання
своїх батьківських обов'язків, мають
позитивні характеристики, належні
матеріально-побутові умови для
забезпечення потреб дитини.

З наданих Спеціалізованою школою №135,
яка розміщена в м. Києві, довідок (а.с.41,
89, 90, 97) судом встановлено, що як батько,
так і мати приймали участь у вихованні
дитини, допомагали батьківському
комітету.

Переїзд до міста Суми був погоджений
подружжям в з зв'язку з нестабільною
ситуацією у м. Києві, позивачка не бажає
повертатися до попереднього місця
мешкання через розірвання шлюбу та
погіршення відносин з чоловіком.

При цьому суд враховує, що за вимогами
принципу №6 Декларації прав дитини від
20 листопада 1959 року, в якій вказано, що
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідач ОСОБА_2 не надав доказів
безвідповідального ставлення матері
до дитини та наявності виключних
обставин, які дають підстави для
розлучення дитини з матір'ю. Позивачка
працює в ГО «Сумський бізнес - клуб
«Прайд», є фізичною особою -
підприємцем (а.с.14), має регулярний
дохід, що підтверджено довідкою ГУ
Міндоходів у Сумській області (а.с.15) та
приймає активну участь у вихованні
дитини, допомагала адаптуватися до
нових умов навчання, що підтверджено
Довідкою КУ СЗОШ №18 від 11.04.2014р. (а.с.91).

Згідно висновку Служби у справах дітей
Сумської міської ради №921 від 16.04.2014р.
(а.с.92) спеціалістами служби було
перевірено умови проживання сім'ї.
З'ясовано, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
перебуває на утриманні матері,
проживає з нею в одній квартирі, де
мешкають також бабуся і дідусь,
стосунки в сім'ї доброзичливі, дитина
забезпечена всім необхідним, при
співбесіді зазначив, що бажає
проживати з матір'ю.

Позивачка є співвласницею житла за
місцем проживання, що підтверджено
відповідним свідоцтвом (а.с.12).

При цьому житло, в якому проживає
відповідач, не є його власністю,
перебуває в довгостроковій оренді, що
підтверджено відповідним договором
(а.с.48-51). В договорі наявні підстави для
його розірвання, що може поставити під
сумнів можливість батька забезпечити
постійне місце проживання дитини в м.
Києві.

Повторний переїзд до м. Києва може
негативно вплинути на емоційний стан
дитини, позбавити її материнського
піклування, що в даному випадку є
неприпустимим.

Тому, дослідивши усі матеріали, суд,
вважає, що необхідно визначити місце
проживання малолітнього ОСОБА_3, з
матір'ю ОСОБА_1

Отже, вимоги первісного позову
відносно визначення проживання дитини
з матір'ю слід задовольнити, відтак
зустрічний позов задоволенню не
підлягає.

З пояснень відповідача та в результаті
допиту свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 судом
встановлено, що позивачка чинить
перешкоди у спілкуванні батька з сином,
однак визначення режиму спілкування з
дитиною виходить за межі предмету
позову по даній справі, ОСОБА_2 має
змогу захистити свої права щодо
спілкування з дитиною шляхом подачі
окремого позову.

Відповідно до ст. 180 Сімейного
Кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. ОСОБА_2 має регулярний
щомісячний дохід на рівні, що перевищує
4000,00грн., працює на посаді директора ТОВ
«Боема Україна», що підтверджується
довідкою про заробітну плату (а.с.52),
тобто має можливість сплачувати
аліменти.

Одночасно, обов'язок з утримання
дитини покладається також на матір, яка
не надала відомостей про необхідність
понесення надмірних витрат на
утримання сина. Підтверджена медичним
висновком необхідність санаторного
лікування не підставою для збільшення
розміру аліментів, може стати
підставою для стягнення додаткових
витрат на утримання дитини.

Таким чином, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивачки аліменти на
утримання дитини в розмірі 1/4 частини
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
щомісячно, до досягнення ним
повноліття.

Позивачкою при подачі позову
сплачено 243,60грн. судового збору, однак
судом вирішено дві немайнові вимоги:
стягнення аліментів та визначення
місця проживання дитини. Отже, слід
було сплатити 487,20грн.

Оскільки, позов задоволено частково, то
відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача необхідно стягнути 243,60
грн. судового збору на користь держави,
решту витрат слід залишити за
сторонами.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст.180 - 183 Сімейного
кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН -
НОМЕР_1, зареєстрованого АДРЕСА_1,
аліменти на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
щомісячно, до досягнення ним
повноліття і аліменти виплачувати
матері ОСОБА_1, починаючи стягнення з 06
березня 2014 року.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовити за
необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
243,60 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо скаргу не було
подано.

Суддя
Р.В. Міліціанов