22-ц/775/496/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Мальцева Є.Є.
е м У к р а ї н и
02 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
захист честі, гідності, стягнення
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 31
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом, в обґрунтування якого
зазначив, що в 1999 році позичив ОСОБА_3
грошові кошти, які вона йому в строк
добровільно не повернула. З 2004 року він
в судовому порядку намагається
стягнути з неї борг. Протягом
тривалого часу з цього приводу була
низка судових процесів, ініціатором
яких є відповідачка ОСОБА_2. Вона
безперервно необгрунтовано
звертається до суду з позовами до
позивача з метою яких є ухилення від
виконання зобов'язань за договором
позики.Всі дії відповідачки несуть
характер неправдивості,
недостовірності інформації про
позивача, які порочать його честь,
гідність, ділову репутацію як людини і
як громадського діяча. Також позивач
зазначив, що шляхом поширення
відвертої цинічної неправди,
відповідачка порушила конституційні
права позивача на честь, гідність,
позитивну репутацію, вважає, що вона
його ганьбить, принижує, дискредитує,
чим завдає останньому моральну шкоду,
що є втратами невідновного
характеру.Позивачу необхідно
докладати зусилля для спростування
інформації, що розповсюджує
відповідачка, виправдовуватися перед
людьми. Так відповідачка завдала
позивачу нервові переживання та
страждання, які він і без того
переживає протягом часу через
безперервні безпідставні судові
процеси. Такими діями відповідачки
позивачу спричинені моральні
страждання, які він оцінює в 80 000
гривень і просить відшкодувати на його
Рішенням Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
31 січня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності, стягнення моральної шкоди
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити його позов. В скарзі
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
необґрунтованість судового рішення,
нез'ясування судом обставин, що мають
істотне значення для справи.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не
явився, надав суду заяву про розгляд
справи без його участі. Відповідачка
ОСОБА_2 та її представник до суду також
не явилися, надали заяву про розгляд
справи без їх участі. Тому у
відповідності до вимог ч.2 ст.305, ч.2 ст.197
ЦПК України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності сторін та без
здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
запису.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
не знайшли свого підтвердження доводи
позивача, що діями та висловлюваннями
відповідачки були порушені його честь
та гідність, та спричинено моральну
шкоду.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 25 грудня 2008 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми
боргу, пені, індексації та
відшкодування моральної шкоди було
задоволено частково. З ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 було стягнуто суму
боргу у розмірі 155 800 гривень, пеню у
розмірі 15 000 гривень на загальну суму 170
800 гривень, в решті відмовлено.(а.с.6-7)

Як вбачається зі змісту касаційної
скарги на рішення Жовтневого районного
суду м.Маріуполя Донецької області від
28.12.2012р. по справі №2-5637/11 та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області
від 25.02.2013р. ОСОБА_2 посилається на те, що
у зв'язку з відмовою в її позові про
визнання договору позики частково
недійсним, вона, яка є особою похилого
віку, залишається без єдиного житла -
двокімнатної квартири, яку ОСОБА_1 може
отримати у зв'язку з виконанням рішення
про стягнення з неї грошового боргу.
Вважає, що ОСОБА_1, як переможець
конкурсу благодійників Донбасу в
номінації фізична - особа благодійник,
яка в 2011році надала благодійну
допомогу з особистих коштів у розмірі 2
800 000, не настільки пригнічена та бідна
людина, якій необхідна квартира
відповідачки, та сума її боргу в
розмірі 170 800 гривень. (а.с.4-5)

Згідно з роздрукуванням
інтернет-видання, за результатами
конкурсу «Благодійник року - 2011»
переможцем став ОСОБА_1 - голова
Всеукраїнської громадської
організації інвалідів
«Чорнобиль-допомога», також
повідомлено, що на благодійність було
виділено понад три мільйони гривень. До
справи долучено роздрукування з інших
статей, які висвітлюють активну
громадську діяльність ОСОБА_1 (а.с.28-31).

Ухвалою Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 14.12.2009
р. було відмовлено в задоволенні заяви
ОСОБА_2 про розстрочку виконання
рішення суду від 25.12.2008р. про стягнення
суми боргу на користь ОСОБА_1 (а.с.32).

Посвідченням особи, що постраждала
внаслідок чорнобильської катастрофи,
підтверджується, що ОСОБА_1, є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
інвалідом 2 групи безстроково (а.с.3).

Частиною 4 ст.32 Конституції України
встановлено, що кожному гарантується
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням і
поширенням такої недостовірної
інформації.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що
відповідно до Конституції України
фізична особа, зокрема, має право на
повагу до гідності та честі.

Згідно положень статті 277 ЦК України та
роз'яснень, які містяться в п. 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.
Суди ж при вирішенні справ про захист
гідності, честі та ділової репутації
повинні забезпечувати баланс між
конституційним правом на свободу
думки і слова, правом на вільне
вираження своїх поглядів та
переконань, з одного боку, та правом на
повагу до людської гідності,
конституційними гарантіями
невтручання в особисте і сімейне життя,
судовим захистом права на спростування
недостовірної інформації про особу, з
іншого боку.

Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного. Негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначити характер такої
інформації та з'ясувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Згідно із ч. 2 ст. 47 1 Закону України "Про
інформацію" оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема: критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема: гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
України, не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

У відповідності до положень статті 10
ЦПК України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Згідно з вимогами
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підстави своїх вимог
та заперечень.

З встановлених судом обставини не має
підстав вважати, що інформація,
наведена відповідачкою щодо позивача,
носила негативний характер в розумінні
закону, тому вона не підлягає
спростуванню. Як встановлено судом,
ОСОБА_2 в межах процесуального права
користується своїм конституційним
правом на захист в суді, при цьому
використовує поширену інформацію, про
яку немає відомостей про її
недостовірність. Таким чином, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно відмовив у позові про захист
честі і гідності ОСОБА_1 до ОСОБА_2.

Нормами ст.ст 23, 1167 ЦК України визначені
загальні підстави відшкодування
моральної шкоди, яка відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, передбачених
законом.

Як встановлено ст.23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку
із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Як роз'яснено в п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 25.05.2001 року
№ 5 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачу моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні вимог про захист
честі та гідності позивача у зв'язку з
діями відповідачки, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до правильного висновку про відмову в
позовних вимогах про відшкодування
моральної шкоди також.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції норм
ст.ст.57,10 ЦК України при розгляді
справи, оскільки зі справи вбачається,
що на виконання вимог зазначених норм
процесуального права суд першої
інстанції з достатньою всебічністю,
повнотою та об'єктивністю дослідив
безпосередньо у судовому засіданні всі
наявні у справі докази в їх сукупності,
дав їм належну оцінку, а тому дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачем не
наведено доводів та фактів, які б не
були предметом дослідження суду першої
інстанції, або вплинули б на
правильність його висновків та
належали б до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
прийняття апеляційним судом рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
31 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :