Провадження № 22-ц/779/802/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів: Меленко О.Є.,
Фединяка В.Д.,

секретаря Яковин
М.Я.,

з участю: апелянта
- ОСОБА_2,

позивача -
ОСОБА_3,

представника КП
"Івано-Франківськводоекотехпром"-

Яковійчука С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
07 лютого 2014 року-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 пред'явила
позов до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
КП «Івано-Франківськводоекотехпром»
про відшкодування майнової та
моральної шкоди, заподіяної залиттям
квартири. Позовні вимоги мотивувала
тим, що з вини ОСОБА_2, який проживає
поверхом вище в квартирі АДРЕСА_1,
сталося затоплення її квартири
АДРЕСА_2, внаслідок чого були
пошкоджені стеля, стіни та підлога на
кухні, в коридорі та у ванній кімнаті.
Згідно експертного висновку №В-102 від
28.05.2013 року вартість відновлювального
ремонту її квартири становить 22973,93 грн.
Посилаючись на те, що відповідач у
добровільному порядку відмовляється
відшкодувати спричинені їй збитки,
просила стягнути з нього 22973,93 грн
матеріальної шкоди, 2000 грн завданої
моральної шкоди, 550 грн витрат на
правову допомогу, 260,99 грн судового
збору та 576 грн витрат за проведення
експертної оцінки.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 07 лютого 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на її користь 22973,93
грн матеріальної шкоди, 576 грн витрат на
проведення експертної оцінки, 550 грн
витрат на правову допомогу та 229,73 грн
судового збору.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій не
погоджується із висновком суду про
його причетність до залиття квартири
позивачки ОСОБА_3 Апелянт вказує, що
його вини в залитті квартири немає,
оскільки за справність водопровідних
мереж та їх належний стан несе
відповідальність КП
«Івано-Франківськводоекотехпром», яке,
на його думку, і повинно було б виявити
сміття та будівельні відходи в
водопровідному стояку, які стали
причиною затоплення. Крім того,
зазначає ОСОБА_2, його квартиру також
було затоплено. Посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення, просив його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав з мотивів, наведених у
ній. Крім того, пояснив, що власником
квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_5, яка
померла. Він ні на час залиття водою
квартири позивачки, ні в даний час не
являється наймачем названої квартири.
Права власності на цю квартиру у нього
теж немає. Зазначив, що 16 квітня 2013 року
та декілька днів до цієї дати його у
названому жилому приміщенні не було,
ніяких дій, які могли б призвести до
затоплення квартири ОСОБА_3 він не
вчиняв. Зауважив, що 16 квітня 2013 року
була затоплена не тільки квартира
ОСОБА_3, а й квартира АДРЕСА_1, тимчасово
займана ним, розташована над квартирою
позивачки. Рішення в даній справі
вважає незаконним і необґрунтованим.
Тому просить оскаржене рішення
скасувати, а в позові до нього
відмовити.

ОСОБА_3 та представник КП
«Івано-Франківськводоекотехпром»
доводи апеляційної скарги заперечили.
ОСОБА_3, зокрема, пояснила, що її
квартиру заливало водою та
каналізаційними стоками з 13 по 16 квітня
2013 року, хоч вона зверталась у
відповідні комунальні підприємства.
Зазначила, що залиття припинилось, коли
на її прохання працівниками КП
«Івано-Франківськводоекотехпром» була
прочищена від сміття каналізаційна
труба і знята заглушка з
каналізаційної системи квартири
АДРЕСА_1, яка була встановлена по
причині істотної заборгованості
власника цієї квартири по оплаті
наданих раніше послуг водовідведення.
Вважає, що вина ОСОБА_2 у залитті її
квартири доведена матеріалами справи.

На думку представника КП
«Івано-Франківськводоекотехпром»,
затоплення квартири ОСОБА_3 могло
відбутись внаслідок блокування
сміттям стічної труби будинку між
другим і третім поверхом. Зазначив, що
це сміття могло попасти в трубу з
квартир, розташованих на верхніх
поверхах, або й з незаблокованого з
вини КП "ЄРЦ" верхнього кінця труби на
даху. Вину КП
"Івано-Франківськводоекотехпром" у
затопленні квартири ОСОБА_3
представник цього підприємства
заперечив.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги з
таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1)чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, 3) які правовідносини
випливають із встановлених обставин, 4)
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Судом встановлено і з матеріалів
справи вбачається, що 13.04.2013року - 16.04.2013
року відбулось затоплення квартири
АДРЕСА_2, належної на праві власності
ОСОБА_3 (а.с.6, 43). Експертним висновком
підтверджено, що внаслідок такої події
ОСОБА_3 була спричинена істотна
матеріальна шкода.

В п.2 постанови Пленуму Верховного суду
України №6 від 27.03.1992 року з наступними
змінами "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" вказано, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
відповідно до відповідних норм
Цивільного Кодексу України шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Дослідивши дійсні обставини справи,
колегія суддів вважає, що висновок суду
першої інстанції про вину ОСОБА_2 у
залитті квартири позивачки і
спричинення їй шкоди є помилковим,
таким, що ґрунтується на припущеннях, а
не на об'єктивних і безсумнівних
доказах.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
06.03.2013 року у зв'язку із заборгованістю
за послуги водопостачання та
водовідведення перед КП
«Івано-Франківськводоекотехпром» у
квартирі АДРЕСА_1 було припинено
надання послуги водовідведення
(довідка - а.с.42).

В своїх поясненнях позивачка ОСОБА_3
зауважила, що залиття її квартири з
верхнього поверху періодично
продовжувалось декілька днів,
починаючи з 13.04.2013року, і воно остаточно
припинилось не після перекриття
аварійною бригадою стояку гарячої
води, виконаного 13.04.2013 року, а після
очистки каналізаційної будинкової
труби від сміття, будівельних відходів
та відновлення 16.04.2013 року на її
прохання послуги водовідведення у
квартирі АДРЕСА_1. Зазначені обставини
підтверджені довідками КП
«Івано-Франківськводоекотехпром» та
КП «Аварійна служба ЄРЦ» (а.с.42, 43).

В акті обстеження будинку
АДРЕСА_3, складеного представниками КП
«Івано-Франківськводоекотехпром»,
зазначено, що між 2 та 3 поверхом в
стояку названого будинку виявлено
сміття, будівельні відходи, які
перешкоджали проходженню по трубі
каналізаційних стоків, що призвело до
затоплення квартири АДРЕСА_2 (акт - а.с.8).
Однак, припущення працівників, які, не
відкриваючи квартиру АДРЕСА_1, складали
названий акт, про те, що сміття в трубу
попало саме з квартири АДРЕСА_1, ніякими
належними доказами не підтверджено.
Більш того, воно спростовується
наведеними вище поясненнями
відповідача та представника КП
«Івано-Франківськводоекотехпром» щодо
можливості попадання сміття в
каналізаційну будинкову трубу,
зокрема, з квартир, розташованих на
вищих поверхах.

Колегія суддів також зауважує,
що залиття квартири ОСОБА_3 тривало не
один день, і не зважаючи на це, аварійні
бригади відповідних комунальних
підприємств у встановленому чинним
законодавством порядку для
встановлення дійсних причин залиття не
відчинило квартиру АДРЕСА_1 у
відсутності відповідача. Тому
висловлені у згаданих вище довідках
підприємств твердження про можливі
причини залиття квартири ОСОБА_3 та про
вину у цьому відповідача не можуть бути
прийняті судом до уваги.

Приймаючи до уваги вище
наведене, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції про
обґрунтованість позову ОСОБА_3 не
відповідають обставинам справи. Це
згідно ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою
для скасування оскарженого рішення і
ухвалення в даній справі нового
рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 218, 307, 309, 313, 314, 319, 324, 325 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського
суду від 07 лютого 2014 року в даній справі
скасувати.

Ухвалити нове рішення. В задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної залиттям
квартири, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
В.А. Девляшевський

Судді:
О.Є. Меленко В.Д. Фединяк