Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О., Хопти
С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 19 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 7 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, в якому просило
стягнути із відповідача
заборгованість за кредитним договором
від 12 травня 2008 року у розмірі 27 483 грн 55
коп.

Свої вимоги мотивувало тим, що 2 травня
2008 року між закритим акціонерним
товариством комерційним банком
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем
було укладено договір карткового
рахунку, відповідно до умов якого
відповідачу було відкрито кредитну
лінію з лімітом у розмірі 2 тис. грн під
22,08 % річних від залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії платіжної карки.
Кредитний договір було укладено шляхом
приєднання відповідача на підставі
поданої заяви до умов, запропонованих
банком в умовах та правилах надання
банківських послуг та правилах
користування платіжною карткою.
Зобов'язання з повернення отриманих у
кредит коштів відповідач належним
чином не виконувала, а тому станом на 7
січня 2013 року утворилась
заборгованість, яка складається з:
заборгованості за кредитом у розмірі 3
916 грн 74 коп.; заборгованості за
відсотками у розмірі 12 919 грн 97 коп.;
заборгованості за комісією у розмірі 9
100 грн; штрафу - 250 грн (фіксована
частина); штрафу - 1 296 грн 84 грн.
(процентна складова).

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 19 серпня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 7 листопада 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивач пропустив строк
позовної давності, встановлений ст. 257
ЦК України; відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Проте повністю погодитись з таким
висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 12 травня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого остання отримала кредит у
розмірі 2 тис. грн зі сплатою 22,08 %
річних.

З матеріалів справи убачається, що
станом на 7 січня 2013 року ОСОБА_1 мала
заборгованість у розмірі 27 483 грн 55 коп.,
яка складалася з наступного: 3 916 грн 74
коп. - заборгованість за кредитом; 12 919
грн 97 коп. - заборгованість за
відсотками; 9 100 грн - заборгованість по
комісії за користування кредитом; 250
грн - штраф (фіксована частина) та 1 296
грн 84 коп. - штраф (процентна складова).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов᾽?язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов᾽?язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов᾽?язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобовязання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною договору, договір
діє до моменту належного виконання
сторонами зобов'язань.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком (у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати банк про це
протягом 35 днів з моменту списання.

З наведеного убачається, що сторони,
укладаючи зазначений договір, досягли
згоди, що по закінченню строку його дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступило письмової заяви держателя
про закриття картрахунку, а відтак
продовжується строк дії кредитного
договору, тобто, момент досягнення
домовленості вважається таким, що
настав.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії картки
та строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
терміну дії карти.

Із матеріалів справи убачається, що з
моменту укладання кредитного договору,
12 травня 2008 року, ніхто зі сторін до
цього часу не заявив про намір його
припинити. У свою чергу, відповідачка
не надала банку письмової заяви про
закриття картрахунку.

За таких обставин строк дії картки, у
тому числі і строк дії кредитного
договору, пролонгувався з кожним роком.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи
спір, не визначились з характером
спірних правовідносин та нормою права,
що підлягає застосуванню, на
вищевказане уваги не звернули та за
наявності пролонгованого кредитного
договору дійшли до передчасного
висновку про застосування строку
позовної давності.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою доводів сторін та оцінкою
доказів, наданих сторонами, характеру
спірних правовідносин та норми права,
яка підлягає застосуванню, судом
з'ясовувались неналежним чином, чим
порушено норми процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179, 303, 307 ЦПК України) і таке
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 19 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 7 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко