АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В.,
Бреславського О.Г.

секретаря Скрипник С.В.

з участю представника відповідача
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» Безбородько Ірини
Ярославівни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання договору недійсним за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Садгірського районного суду м.Чернівці
від 14 березня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_2 у грудні 2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання договору недійсним.

Зазначала, що між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено
договір споживчого кредиту та застави
майна від 23 листопада 2006 року №0,
відповідно якого акціонерний
комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк» зобов»язався надати
ОСОБА_3 кредит в сумі 36853 швейцарських
франки.

У забезпечення виконання зобов»язання
ОСОБА_3 передає в заставу транспортний
засіб марки HONDA модель ACCORD з номерним
знаком НОМЕР_1.

Вказувала на заміну кредитора на
підставі договору між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк»
купівлі-продажу прав за кредитами 8
грудня 2011 року.

Посилалася на право спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на
транспортний засіб марки HONDA модель ACCORD
з

№22ц-745 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Проскурняк І.Г.

Категорія: 19/27
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

номерним знаком НОМЕР_1, укладення
договору між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 споживчого кредиту та застави
майна від 23 листопада 2006 року №0
без її згоди всупереч положенням

Просила визнати договір між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3
споживчого кредиту та застави майна
від 23 листопада 2006 року №0
недійсним та скасувати заборону на
відчуження транспортного засобу марки
HONDA модель ACCORD з номерним знаком НОМЕР_1.

Рішенням Садгірського районного суду
м.Чернівці від 14 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
рішення Садгірського районного суду
м.Чернівці від 14 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
вважав встановленим, що договір між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3
споживчого кредиту та застави майна
від 23 листопада 2006 року №0
відповідає вимогам чинного
законодавства.

При цьому суд першої інстанції
послався на додержання в момент
вчинення правочину акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 вимог,
встановлених частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК
України.

На обґрунтування таких висновків суд
першої інстанції зазначив, що п.1.4
договору між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 споживчого кредиту та застави
майна від 23 листопада 2006 року №0
передбачено надання кредиту на
придбання транспортного засобу марки
HONDA модель ACCORD з номерним знаком НОМЕР_1,
який відповідно до п.2.1 договору
переданий в заставу.

Проте погодитися з такими висновками
суду першої інстанції не можна
повністю.

За змістом ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ч.1 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом,
підстави недійсності договору між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3
споживчого кредиту та застави майна
від 23 листопада 2006 року №0
пов»язувала із тим, що правочин
укладений без її згоди.

Частиною 2 ст.628 ЦК України визначено, що
сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов»язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 572 ЦК України встановлено, що в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов»язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншим кредиторами цього боржника, якщо
інше не встановленому законом (право
застави).

З матеріалів справи вбачається, що між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено
договір споживчого кредиту та застави
майна від 23 листопада 2006 року №0,
відповідно якого акціонерний
комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк» зобов»язався надати
ОСОБА_3 кредит в сумі 36853 швейцарських
франки.

У забезпечення виконання зобов»язання
ОСОБА_3 передає в заставу транспортний
засіб марки HONDA модель ACCORD з номерним
знаком НОМЕР_1.

Отже оспорюваний правочин містить
елементи кредитного договору та
договору застави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України
кредитор у зобов»язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

Встановлено, що між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» укладено
договір купівлі-продажу прав за
кредитами від 8 грудня 2011 року, за яким
публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк» набуло прав нового
кредитора за договором між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 споживчого
кредиту та застави майна від 23
листопада 2006 року №0.

За змістом ч.3 ст.65 СК України для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово.

Статтею 578 ЦК України передбачено, що
майно, що є у спільній власності, може
бути передане у заставу лише за згодою
усіх співвласників.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону
України «Про заставу» майно, що
перебуває у спільній власності, може
бути передано в заставу тільки за
згодою всіх співвласників.

Частиною 1 та 2 ст.13 наведеного Закону, в
редакції чинній на час виникнення
правовідносин, встановлено, що договір
застави повинен бути укладений у
письмовій формі. У випадках, коли
предметом застави є нерухоме майно,
космічні об»єкти договір застави
повинен бути нотаріально посвідчений
на підставі відповідних право
установчих документів.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в
п.25 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
положення статті 65 Сімейного кодексу
України щодо порядку розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів.

При оспоренні договору застави
(іпотеки) суд має враховувати положення
статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у
спільній власності, може бути передане
у заставу лише за згодою іншого з
подружжя, який у разі пред'явлення
позову про звернення стягнення на таке
майно має бути залучений до участі у
справі.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.578 ЦК
України згода співвласників за
договором застави може бути виражена у
будь-який спосіб.

Згідно із ч.2 ст.65 СК України дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Відповідно наведеного згода іншого з
подружжя на передавання майна, що є у
спільній власності, у заставу є
предметом доказування.

На підставі ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Проте, у матеріалах справи відсутні
будь-які докази, що згода ОСОБА_2 на
передавання транспортного засобу
марки HONDA модель ACCORD з номерним знаком
НОМЕР_1, що є у спільній власності, була
надана, в тому числі і усна.

Представник відповідача Безбородько
І.Я. під час апеляційного розгляду
зазначила, що ОСОБА_2 не повідомлялася
про укладення між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 договору
споживчого кредиту та застави майна
від 23 листопада 2006 року №0.

Аналізуючи положення ч.3 ст.65 СК України
у системному зв»язку зі ст.578 ЦК
України, є підстави для висновку, що
наведені норми регулюють відносини, що
стосуються розпорядження спільним
майном, і не стосуються права одного з
подружжя на отримання кредиту.

Таким чином договір між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 споживчого
кредиту та застави майна від 23
листопада 2006 року №0 укладений
всупереч вимогам ст.6 Закону України
«Про заставу», ст.578 ЦК України щодо
наявності згоди усіх співвласників
лише в частині розділу 2 та розділу 9,
які містять елементи договору застави.

Згідно із п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

На підставі ст.217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

У такому разі договір між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 споживчого
кредиту та застави майна від 23
листопада 2006 року №0 слід визнати
недійсним в частині розділу 2 та
розділу 9, які містять елементи
договору застави.

Відповідно до ч.5 ст.43 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
відомості про припинення обтяження
реєструються держателем або
реєстратором Державного реєстру на
підставі рішення суду або заяви
обтяжувача, в якій зазначаються
реєстраційний номер запису,
найменування боржника,
ідентифікаційний код боржника в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України
чи індивідуальний ідентифікаційний
номер боржника в Державному реєстрі
фізичних осіб - платників податків та
інших обов'язкових платежів та
інформація про припинення обтяження.
Записи щодо обтяжень, які втратили
свою чинність, підлягають вилученню
з Державного реєстру через шість
місяців після реєстрації відомостей
про припинення обтяження.

Заперечуючи проти позову,
публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк» посилалося на сплив
позовної давності.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

На підставі ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом,
посилалася на те, що дізналась про
порушення свого права у травні 2013 року
у зв»язку із звернення публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до суду з позовом.

Не заслуговують на увагу доводи
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про те, що ОСОБА_2 була
обізнана про укладення правочину на
час його вчинення.

Само по собі подання ОСОБА_3 документів
акціонерному комерційному
інноваційному банку «УкрСиббанк» про
доходи не дає підстав для висновку про
те, що ОСОБА_2 повинна була дізнатися
про зміст договору між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 споживчого
кредиту та застави майна від 23
листопада 2006 року №0, зокрема,
передачу майна у заставу.

Представник відповідача ОСОБА_4 під час
розгляду справи визнав, що ОСОБА_3 не
було повідомлено ОСОБА_2 про зміст
оспорюваного правочину щодо передання
транспортного засобу у заставу.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Садгірського районного суду
м.Чернівці від 14 березня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання договору недійсним
задовольнити частково.

Визнати договір між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 про надання
споживчого кредиту та заставу майна
від 23 листопада 2006 року №0 в
частині розділу 2 та розділу 9
недійсним.

Скасувати заборону на відчуження
транспортного засобу марки HONDA модель
Accord з номерним знаком НОМЕР_1

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: