Справа №: 343/437/14-ц
Провадження №: 2/0343/288/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді -
Монташевич С. М.,

секретаря -
Менделяк А. І.,

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в залі Долинського районного
суду Івано-Франківської області справу
за позовом ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Долинського
районного управління юстиції,
Головного управління Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальних та
моральних збитків,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з
позовом до ВДВС Долинського районного
управління юстиції, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області, в якому просить стягнути з
держави на його користь 20000,00 грн.
заподіяної моральної шкоди та 8789,27 грн.
матеріальної шкоди, 443,60 грн. сплаченого
судового збору та 300,00 грн. витрат на
правову допомогу шляхом списання
коштів зі спеціально визначеного
рахунку Головного управління
Державної казначейської служби
України в Івано-Франківській області
для відшкодування шкоди, завданої
органами державної влади чи їх
службовими особами.

Свої вимоги мотивує тим, що 01 березня 2005
року Долинським районним судом
Івано-Франківської області прийнято
рішення у справі № 2-147/2005 р., яким його
позов до ОСОБА_3, ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні житловим
будинком та вселення задоволено
повністю. Долинським районним судом
Івано-Франківськівської області
зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_3 не чинити
йому перешкод у користуванні житловим
будинком АДРЕСА_1, та вселити його в
даний житловий будинок.

Після набрання рішенням Долинського
районного суду від 01.03.2005 року законної
сили, 10 листопада 2010 року він отримав
виконавчий лист, який пред'явив до
виконання відділу Державної
виконавчої служби Долинського
районного управління юстиції
Івано-Франківської області.

12 листопада 2010 року державним
виконавцем ДВС Долинського РУЮ Івано-
Франківської області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження та надано ОСОБА_3, ОСОБА_3
термін для добровільного виконання
рішення суду, тобто до 19 листопада 2010
року. У зв'язку з тим, що у вказаний
термін рішення суду добровільно не
було виконано, 24 листопада 2010 року
державним виконавцем винесено
постанову про призначення виконання та
залучення представників органів УМВС
до проведення виконавчих дій на 29
листопада 2010 року.

В ході проведення виконавчих дій 29
листопада 2010 року державним виконавцем
складено акт, яким встановлено, що
рішення Долинського районного суду від
01.03.2005 року не виконано, у зв'язку з тим,
що боржники не відчиняють двері
будинку, погрожуючи ОСОБА_1 фізичною
розправою.

07 грудня 2010 року державним виконавцем
повторно здійснено виконавчі дії, за
результатами яких складено акт про те,
що рішення суду не виконано.

18 січня 2011 року виконавчі дії вчинялись
в присутності працівників органів
УМВС, проте і цього разу державним
виконавцем рішення суду не було
виконано.

Після цього, 01 лютого 2011 року державним
виконавцем внесено подання Голові
Долинського районного суду
Івано-Франківської області та
Долинському міжрайонному прокурору з
приводу притягнення до кримінальної
відповідальності боржників ОСОБА_3 та
ОСОБА_3 за ст. 382 КК України, яка
передбачає відповідальність за
невиконання рішення суду.

24 лютого 2011 року Долинською
міжрайонною прокуратурою подання
державного виконавця повернуто без
розгляду у зв'язку з недостатністю
приводів та підстав для порушення
кримінальної справи. Крім того, 28
лютого 2011 року Долинським районним
судом Івано-Франківської області
подання державного виконавця
повернуто без розгляду, оскільки ст. 382
КК України передбачено, що суб'єктом
даного злочину може бути лише службова
особа, яка відповідно до своїх
повноважень повинна була вчиняти дії
по виконанню рішення суду.

03 березня 2011 року було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, у зв'язку з тим, що рішення
суду неможливо виконати без участі
боржника. З цього приводу він звернувся
зі скаргою до прокурора
Івано-Франківської області і тільки
після цього 19 квітня 2011 року
начальником відділу ДВС Григорським
З.М. було скасовано постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 03.03.2011 року.

27 квітня 2011 року державним виконавцем
Чулупин О.Я. було винесено постанову
про призначення виконання та залучення
представників УМВС до проведення
виконання 05 травня 2011 року. Проте, і
цього разу рішення суду не було
виконано, про що складено відповідний
акт. Такий же акт про невиконання
боржниками рішення суду було складено
17 травня 2011 року.

03 червня 2011 року державним виконавцем
Пилипишин О.З. було винесено постанову
про примусове виконання рішення суду
на 08 червня 2011 року. Цього ж дня було
складено акт, яким встановлено, що у
зв'язку з тим, що боржником добровільно
рішення суду не виконано, державним
виконавцем здійснено примусове
входження в житловий будинок шляхом
демонтування дверної планки, боржник
від підписання даного акту відмовився.
В іншому акті, в якому зазначено, що
рішення суду виконано, від підпису
відмовився і ОСОБА_1, оскільки вважав,
що реального виконання рішення суду не
було, адже ключі від житлового будинку
йому не передали, і ще в присутності
державного виконавця боржник почав
виганяти ОСОБА_1 з будинку.

08 червня 2011 року було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, при цьому знову не
виконане рішення Долинського
районного суду від 01.03.2005 року.

Не погоджуючись з неправомірними діями
державного виконавця, які полягають у
неналежному проведенні виконавчих дій
та винесенні необгрунтованої та
безпідставної постанови про
закінчення виконавчого провадження,
він звернувся до Долинського районного
суду зі скаргою на дії державного
виконавця.

11 липня 2011 року Долинський районний суд
виніс ухвалу, якою дії державного
виконавця Пилипишина О.З. визнано
неправомірними та зобов'язано
відновити виконавче провадження. З
даною ухвалою Долинського районного
суду також погодився в своїй ухвалі від
01 вересня 2011 року Апеляційний суд
Івано-Франківської області та 03
листопада 2011 року Вищий
спеціалізований суд з розгляду
цивільних та кримінальних справ виніс
ухвалу, якою залишив в законній силі
ухвалу Долинського районного суду від
11.07.2011 року.

Рішенням Долинського районного суду
від 29 березня 2011 року боржника ОСОБА_3
визнано недієздатною.

23 грудня 2011 року державним виконавцем
Пилипишиним О.З. було зроблено спробу
виконання рішення суду і вселення його
в будинок. Однак дії виконавця
обмежились виключно тим, що ним було
виламано двері і складено акт, згідно
якого здійснено примусове виконання
рішення Долинського районного суду від
01.03.2005 року, але не проведено ніякої
роботи із боржником ОСОБА_3 і не
зобов'язано його не вчиняти перешкод
щодо його проживання в даному будинку.
Більше того, вже через кілька годин
після того боржник поміняв вхідні
двері і він знову не мав доступу до
будинку. Про цей інцидент і фактичне
невиконання рішення суду він повідомив
державного виконавця Пилипишина О.З.,
проте останній його пояснень взагалі
не врахував та все ж таки виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження.

У зв'язку з тим, що рішення Долинського
районного суду від 01.03.2005 року фактично
виконано не було, бо боржник не впустив
його проживати в будинок, він був
змушений надалі відстоювати своє
конституційне право на житло. 12 червня
2012 року, коли він в черговий раз
намагався потрапити до будинку, в
присутності двох свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, боржник ОСОБА_3 чинив йому
перешкоди і, погрожуючи дерев'яною
саморобною сокирою, не впустив його до
будинку.

Оскільки в даний житловий будинок він
так і не вселився через перешкоджання з
боку боржника, 31 серпня 2012 року він
звернувся до відділу ДВС Долинського
РУЮ із заявою про відновлення
виконавчого провадження відповідно до
п. 6 ст. 79 Закону України «Про виконавче
провадження».

Після цього він звернувся із скаргою до
Долинського районного суду. 23 квітня 2013
року Долинський районний суд виніс
ухвалу, якою визнано протиправною
бездіяльність державного виконавця
ВДВС Долинського РУЮ Пилипишина О.З. з
приводу невідновлення виконавчого
провадження по виконанню рішення
Долинського районного суду від 01.03.2005
року та зобов'язано його відновити дане
провадження. Такого ж висновку дійшов в
своїй ухвалі від 12.06.2013 року
Апеляційний суд Івано-Франківської
області та Вищий спеціалізований суд з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 12 липня 2013 року,
якими ухвалу Долинського районного
суду від 23.04.2013 року залишено без змін.

08 липня 2013 року державним виконавцем
відділу ДВС Долинського РУЮ
Пилипишиним О.З . було винесено
постанову про відновлення виконавчого
провадження.

Проте 16 жовтня 2013 року цей же державний
виконавець виніс ухвалу про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
тим, що у ВДВС Долинського РУЮ не
пред'явлено виконавчий лист. В той же
час згідно довідки Долинського
районного суду № 4406 від 24.09.2013 року
виконавчий лист по справі № 2-147/2005 року
державним виконавцем відділу ДВС
Долинського РУЮ Пилипишиним О.З. в суд
не повертався. Більше того, сам
державний виконавець визнав, що даний
виконавчий лист до канцелярії суду не
надходив, а тому є всі законні підстави
вважати, що виконавчий лист втрачено з
вини державного виконавця, на
виконанні в якого він знаходився.

Державний виконавець відділу ДВС
Долинського РУЮ Пилипишин О.З. вкотре
своєю бездіяльністю створює перешкоди
для належного виконання рішення
Долинського районного суду від 01.03.2005
року.

Такі дії (бездіяльність) державного
виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ
Пилипишина О.З. вважає незаконними та
такими, що завдали йому моральну шкоду,
оскільки вже більше трьох років він не
може реалізувати своє право на житло,
гарантоване ст. 47 Конституції України,
ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України,
вселитись у житло, в якому має право
проживати, а змушений перебиватись по
вокзалах і знайомих.

У результаті протиправних дій
державного виконавця відділу ДВС
Долинського РУЮ Пилипишина О.З. різко
погіршився стан його здоров'я. Постійне
нервове напруження позбавляє його
нормальної роботи та відпочинку. За
захистом своїх прав він змушений
звертатись до суду, що потребує
фінансових затрат на судовий збір, на
консультації та правову допомогу
юриста, на проїзд та інше, витрачається
його особистий вільний час, через що
порушується його усталений спосіб
життя. А тому невиконанням своїх
посадових обов'язків та бездіяльністю
державний виконавець відділу ДВС
Долинського РУЮ Пилипишин О.З. заподіяв
йому моральну шкоду, яку він оцінює у
розмірі 20000,00 гривень.

Крім того, своїми неправомірними діями
(бездіяльністю) державний виконавець
відділу ДВС Долинського РУЮ Пилипишин
О.З. завдав йому матеріальних збитків,
розмір яких підтверджується наявними
документами (чеками, квитками,
квитанціями про оплату). Відсутність
постійного місця проживання призвела
до погіршення стану його здоров'я, тому
він систематично змушений був їздити
на консультації, обстеження та
лікування в Івано-Франківську обласну
клінічну лікарню та в м. Моршин
(санаторій «Моршинський»), для чого
затратив кошти на придбання проїзних
квитків на загальну суму : 2723 грн. 94 коп.
За період з червня 2011 року на
проведення обстежень, аналізів і
придбання медичних препаратів, на
лікування ним витрачено кошти в сумі 6065
грн. 33 коп., підтвердженням чого є чеки
та квитанції.

В зв'язку з тим, що Пилипишин О.З. працює
на посаді головного державного
виконавця відділу ДВС Долинського
районного управління юстиції в
Івано-Франківській області, який є
органом державної влади, тому за
будь-яку завдану ним шкоду під час
виконання службових обов'язків повинна
відповідати держава.

Саме ці вищезазначені обставини й
змусили його звернутись за правовою
допомогою до юриста з метою захисту
свої законних прав та інтересів та
укласти із ним Договір №1 про надання
послуг правового характеру від 15.01.2014
року .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги, зіславшись
на вищевикладені обставини, додатково
пояснив, що формально його вселяли в
будинок, але, коли виконавці йшли,
батько, якому 80 років, далі його
виганяв, і він йшов з будинку. Які ще дії
повинні були вчинити представники
виконавчої служби при його вселенні,
він не знає. Проте вважає, що державний
виконавець повинен був здійснювати
контроль за виконанням рішення,
перевірити, чи не міняються замки, чи
дійсно рішення виконане. Матерільна
шкода - це витрати на лікування, дорога
до лікарні. Моральна шкода - це його
страждання, 3,5 річне знущання з нього,
відсутність можливості проживати у
будинку, нормально харчуватися,
необхідність їздити по судах та інших
органах. Шкода йому завдана уже давно і
триває до сьогодні. Є рішення суду про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди з ОСОБА_3 Пред"являв у тому позові
в якості доказу частково ті самі
квитанції, оскільки внаслідок як дій
його батька ОСОБА_3, так і неправомірних
дій державного виконавця не
виконується рішення суду, чим йому
завдано матеріальну та моральну шкоду.
Просив позов задоволити.

Представник відповідача ВДВС
Долинського районного управління
юстиції Карбівська Л.М. в судовому
засіданні позов не визнала, пояснила,
що рішенням Долинського районного суду
батьків позивача було зобов"язано не
чинити перешкод останньому у
проживанні та користуванні житловим
будинком. З метою виконання даного
рішення 12.11.2010 року було відкрито
виконавче провадження. У зв"язку з тим,
що ОСОБА_3 чинили перешкоди у виконанні
рішення на них неодноразово
накладалися штрафи, які були сплачені.
Державний виконавець звертався у
міліцію та до суду, щоб порушити
кримінальну справу проти ОСОБА_3 та
ОСОБА_3 за невиконання рішення суду, але
їм було відмовлено.

08.06.2011 року ОСОБА_1 було вслелено у
присутності боржників, представників
ВДВС, міліції. Після вселення було
закрито виконавче провадження. Двічі
після цього воно поновлювалося,
оскільки ОСОБА_1 не залишався проживати
у будинку. Проте у законодавстві не
передбачено, що після вселення
виконавча служба повинна контролювати,
як позивач живе. Вони забезпечили
можливість проживання: зайшли,
відкрили двері, з речами, з якими
прийшов ОСОБА_1, завели до кімнати. У
будинку була кухня, спальні місця,
тобто були всі умови для проживання.
Про це підписались усі присутні.

ОСОБА_1 до відділу про те, що його не
влаштовує виконання рішення суду, не
звертався. Також не звертався зі
заявами про неможливість проживання та
вчинення певних дій. При зверненнях
останнього вони завжди йому давали
письмові обгрунтовані відповіді. При
повторних вселеннях на виконання
ухвали суду вони залучали більше людей.
ОСОБА_1 прийшов на вселення без
особистих речей. Конфліктні ситуації
провокував саме він. Батьки
перестарілого віку. Батьку на даний час
близько 80 років, мати померла. ОСОБА_1
мав можливість проживати у будинку, але
сам того не захотів.

На даний час виконавче провадження
відновлено. Ними вживаються всі
можливі дії для виконання рішення суду,
тому з їхньої вини шкода позивачу не
була завдана.

Просила у задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області Варшавський О.П. в судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що жодних документів про спричинення
моральної шкоди позивач не надав.
Долучені квитанції не доводять, що
спричинені хвороби виникли у зв"язку з
діями ВДВС, а проїзні квитанції - що
проїзд здійснювався саме до
лікувального закладу. Виконавча служба
виконувала рішення суду, вселяла
позивача. Окремі її дії визнавалися
протиправними і скасовувалися у
зв"язку з неповним контролюванням
виконання рішення суду. Після цього
виконавець поновлював виконання та
знову проводив виконавчі дії.
Матеріальна і моральна шкода за таким
же позовом уже стягнута з ОСОБА_3 Крім
того, навіть у разі задоволення позову
кошти повинні стягуватися з Державної
казначейської служби України, а не з
головного управління, оскільки у них
немає спеціально визначеного рахунку
для списання коштів в рахунок
відшкодування шкоди, як про це зазначив
у позовній заяві позивач.
Відшкодування шкоди за рахунок
державного бюджету здійснюється в
порядку, визначеному КМ України.

Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
в задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Згідно рішення Долинського районного
суду від 01.03.2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_3
зобов'язано не чинити ОСОБА_1 перешкод в
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1 та вселити його в даний
будинок. Дане рішення вступило в
законну силу та на його виконання
виписаний виконавчий лист від 10.11.2010
року (а.с. 12, 14).

Державним виконавцем неодноразово
складалися акти від 29.11.2010 року, 07.12.2010
року, 05.05.2011 року, 17.05.2011 року та 12.12.2011
року (а.с. 27-29, 32) про неможливість
виконання рішення суду у зв'язку з тим,
що двері будинку АДРЕСА_1 зачинені, а
ОСОБА_3 добровільно відчинити двері
відмовлявся. Крім того, державний
виконавець звертався з поданням про
порушення кримінальної справи
відносно ОСОБА_3, за наслідками
розгляду якого було прийнято рішення
про відмову в порушенні кримінальної
справи (а.с. 39).

Виконавчі дії з приводу виконання
даного виконавчого листа проводилися
неодноразово із залученням
представників сільської ради с.
Шевченкове та представників органів
Долинського РВ УМВС в
Івано-Франківській області (а.с. 15-26).
При проведенні виконавчих дій ОСОБА_1
було вселено у житловий будинок 08.06.2011
року та 23.12.2011 року (а.с. 30-31, 33-34), проте
ОСОБА_1 після завершення виконавчих дій
не проживав у будинку і не проживає у
ньому на даний час внаслідок
конфліктних відносин, які існують між
ним та його батьком ОСОБА_3

З приводу неповного виконання рішення
суду ОСОБА_1 у 2011 та у 2013 році звертався
до суду зі скаргами на дії державного
виконавця, за наслідками розгляду яких
дії державного виконавця щодо закриття
виконавчого провадження було визнано
неправомірними та зобов"язано
відновити виконавче провадження (а.с.
40-49).

На даний час, як пояснила в судовому
засуданні представник ВДВС, виконавче
провадження відновлене за заявою
стягувача ОСОБА_1

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» зазначено, що, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі
і майну громадянина або заподіяна
майну юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини, крім
випадків, передбачених ст. 456 ЦК
України.

Зі змісту ст. 1166 ЦК України та Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року № 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»
встановлено, що для настання обов'язку
відшкодувати шкоду необхідна
наявність неправомірності дій чи
бездіяльності особи, безпосередній
причинний зв'язок між цими діями та
наслідками у вигляді шкоди, а також
вина особи, яка завдала шкоду. Тільки
наявність усіх цих елементів створює
настання обов'язку відшкодувати
завдану шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів наявності
безпосереднього причинного зв'язку між
його захворюваннями та діями
державного виконавця. Подані позивачем
докази, а саме: виписки з медичних карт,
історій хвороб, заключення,
направлення, скерування, результати
різних обстежень та аналізів (а.с. 85-109),
не доводять, що саме внаслідок дій
відповідача ОСОБА_1, переніс всі
вказані у цих документах захворювання,
та, як наслідок, витратив 6065,33 гривень
на своє обстеження та лікування, а
також поніс витрати на проїзд до
медичних закладів в розмірі 2723,94
гривень.

Представлені суду чеки та товарні чеки
на придбання ліків за 2011-2013 роки (а.с.
55-59, 62-64), квитанція за медичні послуги
(а.с. 62), квитанція за благодійний внесок
у медустанову (а.с. 63) не свідчать, що всі
ці ліки були придбані згідно
призначень лікарів саме для ОСОБА_1 та
для лікування його захворювань, які
виникли внаслідок неправомірних дій
ВДВС Долинського РУЮ.

ОСОБА_1 не подано суду висновків
медичних спеціалістів чи експертів,
які б вказували на дійсні причини його
захворювань, їхнє походження,
взаємозв'язок зі способом його життя,
час їх виникнення, періоди загострень
та інші дані, які б дали суду можливість
встановити причинний зв'язок між
непроживанням позивача у будинку
батька та його хворобами.

Позивач не довів, що всі поїздки до м.
Івано-Франківська за 2011-2013 роки, на
підтвердження яких ним представлені
чеки та квитки, здійснювалися з метою
лікування та обстеження. З наявних у
матеріалах справи заключень,
скерувань, результатів обстежень (а.с.
85-109) вбачається, що основна їх частина
проведена в Долинській ЦРЛ, а ті з них,
що проводилися в м. Івано-Франківську
(а.с. 88, 90-91, 98-100), датовані за серпень,
вересень та грудень 2011 року та лютий,
березнь 2012 року, докази про проходження
обстежень та лікування у 2013 році в м.
Івано-Франківську в матеріалах справи
відсутні. В той час, як більшість чеків
за проїзд до м. Івано-Франківська
передставлена за 2012-2013 роки, поїздки
здійснювалися практично щомісяця, а то
й по декілька разів на місяць чи щодня,
а тому, дослідивши представлені суду
докази, суд не вбачає підстав вважати,
що ці поїздки до м. Івано-Франківська
пов"язані з лікуванням ОСОБА_1

Щодо квитанцій за переклад документів
(а.с. 61), то в судовому засіданні не було
встановлено з якою метою, які саме
документи перекладалися та яке
відношення до цього має ВДВС
Долинського РУЮ.

Таким чином в частині позову про
стягнення з відповідача матеріальної
шкоди в сумі 6065,33 гривень за придбання
медикаментів та лікування ОСОБА_1, а
також 2723,94 гривень за придбання
проїзних квитків на дорогу до медичних
закладів слід відмовити за
недоведеністю позовних вимог.

Згідно п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 Цивільного
кодексу України моральна шкода полягає
у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Як роз"яснено в п.п. 4, 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Рішенням Долинського районного суду
від 09.11.2012 року по справі № 2-509/2012 р., яке
вступило в законну силу, частково
задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 23,95 грн. матеріальної
шкоди та 10000,00 грн. моральної шкоди, 214,70
грн. судового збору (а.с. 146-149).

В обгрунтування заявлених позовних
вимог ОСОБА_1 по справі 2-509/2012 р. долучав
ті ж чеки та квитанції, а також виписки
та результати обстежень, частина з яких
долучена ним і в даній справі. Суд не
вбачав підстав для стягнення
матеріальної шкоди в частині витрат на
лікування та проїзд до медзакладів,
проте, як вказано у вищеописаному
рішенні, судом було встановлено, що
діями ОСОБА_3 ОСОБА_1 була спричинена
моральна шкода, яка полягала у
неможливості позивачем тривалий час
реалізувати свої право на житло,
вселитися у будинок, в якому він має
право проживати, внаслідок чого він
змушений ночувати на вокзалах та у
знайомих, переніс нервові напруження,
порушився нормальний порядок його
життя, роботи та відпочинку.

Аналогічні підстави для відшкодування
моральної шкоди позивач наводив при
розгляді даної справи.

Не є моральною шкодою, як про це
зазначнає ОСОБА_1 у позовній заяві,
витрати на оплату судового збору,
консультації та правову допомогу
юриста, питання про стягнення даних
витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК
України.

В судовому засіданні встановлено, що
неправомірними були визнані дії
державного виконавця тільки щодо
закриття виконавчого провадження. Суд
зобов"язував державного виконавця
відновити дане провадження. Ухвали
суду були виконані. Виконавче
провадження неодноразово
відновлювалося.

Крім того, судом встановлено, що
державним виконавцем постійно
вчиняються виконавчі дії, спрямовані
на виконання рішення суду, про що
складаються відповідні акти.
Вживаються всі заходи для вселення
ОСОБА_1 Накладалися штрафи на боржника
за перешкоджання виконання рішення
суду. Позивача було неодноразово
примусово вселено у будинок.

Після останнього примусового
вселення та винесення постанови про
закриття виконавчого провадження,
ОСОБА_1, скориставшись своїм правом,
передбаченим ч. 6 ст. 79 Закону України
"Про виконавче провадження", згідно
якої у разі подальшого перешкоджання
боржником проживанню (перебуванню)
стягувача у приміщенні, в яке його
вселено, стягувач має право звернутися
до державного виконавця із заявою про
відновлення виконавчого провадження,
звернувся з відповідною заявою до ВДВС
Долинського районного управління
юстиції (а.с. 143-144) та, як ствердила в
судовому засіданні представник
відповідача, виконавче провадження на
підставі вказаної заяви було
відновлено.

Таким чином, враховуючи, що
позивачем не доведено факту заподіяння
йому моральної шкоди діями чи
бездіяльністю відділу Державної
виконавчої служби, факту наявності
причинного зв'язку між моральною
шкодою та протиправними діями
(бездіяльністю) заподіювача шкоди, вину
відповідача у понесених ним моральних
стражданнях, враховуючи, що
невиконання протягом тривалого часу
рішення суду є в причинному зв`язку з
діями боржника ОСОБА_3, а не ВДВС
Долинського РУЮ, який неодноразово
протягом 2011-2013 років проводив
виконавчі дії з метою вслелення ОСОБА_1
у будинок, беручи до уваги той факт, що
за примусовим виконанням рішення суду
про вселенння позивач звернувся з
виконавчим листом тільки в листопаді
2010 року, хоча рішення було винесене ще у
березні 2005 року, суд приходить до
переконання, що позов в частині
стягнення моральної шкоди є
безпідставним, в його задоволенні слід
відмовити.

На підставі викладеного, ст. ст. 11,
23, 1166, 1167, 1174 Цивільного кодексу України,
ст. 60 Цивільного процесуального
кодексу України, керуючись ст.ст. 213, 215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

Р I Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
відділу державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції, Головного управління
Державної казначейської служби
України про відшкодування
матеріальних та моральних збитків
відмовити за недоведеністю.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подачі
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя: