Справа № 755/790/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши справу у відкритому
судовому засіданні, в залі суду, в
приміщенні Дніпровського районного
суду міста Києва, справу за заявою
ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 10
липня 2013 року у справі № 407/13,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся до
Дніпровського районного суду м. Києва
із заявою, в якій просить суд: рішення
постійно діючого Третейського суд при
Асоціації українських банків у складі
третейського судді Ярошовця В.М. від 10
липня 2013 року у справі № 407/13 за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
солідарне стягнення заборгованості у
розмірі 113 836, 31 гривень та солідарне
стягнення витрат сплаченого
третейського збору у сумі 1538,36 гривень -
скасувати.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що
рішенням постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків у складі
третейського судді Ярошовця В.М. від 10
липня 2013 року у справі № 407/13 було
задоволено позов Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до нього ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне
стягнення заборгованості у розмірі 113
836,31 гривень та солідарне стягнення
витрат сплаченого третейського збору у
сумі 1538,36 гривень. Предметом спору у
даній справі було питання стягнення
заборгованості за договором
кредитування та договором поруки.
Розгляд вищезазначеної справи
здійснювався постійно діючим
Третейським судом при Асоціації
українських банків за адресою: м. Київ,
вул. М. Раскової, 15. Дане рішення
Третейського суду йому за місцем його
знаходження надіслано не було, воно
було отримано за місцем його
реєстрації та отримано його дружиною 09
серпня 2013 року, про існування даного
рішення суду він дізнався від своєї
дружини 25 грудня 2013 року під час
побачення з нею в умовах Артемівського
слідчого ізолятора. З даним рішенням
суду він не згоден та вважає, що воно
підлягає скасуванню по наступним
підставам. 11 березня 2011 року набули
чинності зміни до ст. 6 Закону України
«Про третейські суди», згідно яких
частину першу ст. 6 вищезазначеного
закону доповнено пунктом 14, згідно
якого Третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком: справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки). Таким чином норми
матеріального права забороняють
третейським судам розглядати справи за
позовом банків до споживачів
банківських послуг.

В судове засідання заявник не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Відповідно ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України,
неявка осіб, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали даної справи,
оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного
процесуального кодексу України,
провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
третейські суди», спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону.

З матеріалів справи вбачається, що 10
липня 2013 року Постійно діючим
третейським судом при Асоціації
українських банків у справі № 407/13 було
ухвалено рішення за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, відповідно до якого з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було стягнуто
солідарно заборгованість по договору
кредиту в сумі 113 836 гривень 31 копійок
та третейський збір у сумі 1538 гривень 36
копійок.

Судом встановлено, що рішення
третейського суду ухвалено на підставі
укладеного 08 вересня 2011 року між ПАТ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору
кредиту № 150ZSWF112510207 на купівлю
автотранспортних засобів, відповідно
до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав
ОСОБА_1 грошові кошти на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання у сумі 117 040,00
гривень зі сплатою за користування
кредитом протягом першого року від
дати укладення цього договору
фіксованої процентної ставки за
кредитом в розмірі 12,55 річних та зі
сплатою за користування кредитом
протягом другого року від дати
укладення цього договору фіксованої
процентної ставки за кредитом в
розмірі 14,99 річних, а починаючи з
третього року від дати укладення цього
договору - плаваючої процентної ставки
за кредитом, загальний розмір якої за
кожний річний період
встановлюватиметься в порядку,
визначеному п. 2.8. цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України
«Про третейські суди» юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд
Третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам Закону України «Про
третейські суди».

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про третейські суди» третейська угода
може бути укладена у вигляді
третейського застереження в договорі,
контракті або у вигляді окремою
письмової угоди. Третейська угода
укладається у письмовій формі.
Третейська угода вважається укладеною,
якщо вона підписана сторонами чи
укладена шляхом обміну листами,
повідомленнями по телетайпу, телеграфу
або з використанням засобів
електронного чи іншого зв'язку, що
забезпечує фіксацію такої угоди, або
шляхом направлення відзиву на позов, в
якому одна із сторін підтверджує
наявність угоди, а інша сторона проти
цього не заперечує.

Так, згідно зі п. п. 6.2, 6.2. ст. 6 договору
кредиту № 150ZSWF112510207 від 08 вересня 2011
року, сторони домовились про те, що
всі розбіжності щодо укладення,
виконання, розірвання, зміни, визнання
недійсним повністю або частково, а
також з будь-яких інших питань, що
стосуються даного договору, становлять
предмет спору та підлягають розгляду в
постійно діючому Третейському суді при
Асоціації українських банків за
адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15
(свідоцтво про реєстрацію постійно
діючого третейського суду № 007-2005 від 21
червня 2005 року, видане Київським
міським управлінням юстиції). Розгляд
здійснюється одноособово суддею
постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків
Ярошовцем Василем Миколайовичем,
згідно з регламентом зазначеного
третейського суду, який є невід'ємною
частиною даної третейської угоди, і з
яким сторони ознайомились. У випадку
неможливості розгляду спору вказаним
третейським суддею, спір розглядається
одноособово третейським суддею Мороз
Оленою Анатоліївною, а у разі її
відсутності - одноособово третейським
суддею Білоконем Юрієм Миколайовичем.
При неможливості розгляду спору
вказаними в даному пункті суддями,
суддя призначається Головою постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків у
відповідності до регламенту постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків.

Отже, зазначений договір містять
третейське застереження про вирішення
спору між сторонами Постійно діючим
третейським судом при Асоціації
українських банків.

Згідно з положеннями статей 2 та 5
Закону України «Про третейські суди»
третейський суд, як недержавний орган,
має повноваження вирішення спорів лише
тих сторін, якими укладено угоду про
передачу спору на розгляд третейського
суду і ці повноваження третейського
суду не поширюються на спори, в яких
крім цих осіб, сторонами є інші особи,
які не були сторонами третейської
угоди, або спори, які стосуються прав і
обов'язків інших осіб, що не є сторонами
третейської угоди.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про третейські суди» (в
редакції Закону України №2983-VІ від
03.02.2011 року) третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки).

Згідно з п.п. 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України від 10 листопада 2011 року №
15-рп/2011 в аспекті конституційного
звернення положення пунктів 22, 23 статті
1, статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12 травня 1991 року №
1023-XII з наступними змінами у
взаємозв'язку з положеннями частини
четвертої статті 42 Конституції України
треба розуміти так, що їх дія
поширюється на правовідносини
між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Як роз`яснено в п. 3 постанови № 5
Пленуму вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
за наявності у кредитному договорі
третейського застереження (окремої
третейської угоди) при вирішенні спору
суд має враховувати положення пункту 14
частини першої статті 6 Закону України
від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про
третейські суди» про те, що справи щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки), не підлягають розгляду
третейськими судами. Тому за наявності
вказаного третейського застереження
(окремої третейської угоди) залишення
позовної заяви споживача без розгляду
на підставі пункту 6 частини першої
статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі
заяви підлягають вирішенню і за
наявності з цього приводу рішення
третейського суду, прийнятого за
межами його компетенції. При цьому
відповідно до положень Закону України
«Про захист прав споживачів» банк не є
споживачем.

Договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду у випадках,
передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не
є відмовою від права на звернення до
суду за захистом, а одним зі способів
реалізації права на захист своїх прав
та інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Постійно діючий Третейський суд при
Асоціації українських банків,
розглянувши справу 10 липня 2013 року за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
не вийшов за межі своєї компетенції та
розглянув справу в рамках третейської
угоди.

Рішення третейського суду може бути
оскаржено стороною у випадках,
передбачених цим Законом, до
компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та
підсудності справ.

Виключний перелік підстав для
скасування рішення третейського суду
зазначено в ст. 389-5 Цивільного
процесуального кодексу України, яка
кореспондується зі ст. 51 Закону України
«Про третейські суди».

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення третейського суду може бути
скасовано лише у разі якщо: 1) справа, в
якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону; 2) рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди.
Якщо рішенням третейського суду
вирішені питання, які виходять за межі
третейської угоди, то скасовано може
бути лише ту частину рішення, що
стосується питань, які виходять за межі
третейської угоди; 3) третейську угоду
визнано судом недійсною; 4) склад
третейського суду, яким прийнято
рішення, не відповідав вимогам
закону; 5) третейський суд вирішив
питання про права і обов'язки осіб, які
не брали участь у справі.

Як убачається з ч. 4 ст. 389-4 Цивільного
процесуального кодексу України суд не
обмежений доводами заяви про
скасування рішення третейського суду,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено підстави для скасування
рішення третейського суду, визначені
статтею 389-5 цього Кодексу.

Однак, жодної підстави, яка визначена у
ст. 389-5 ЦПК України, для скасування
рішення Постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
від 10 липня 2013 року у справі № 407/13, при
розгляді заяви ОСОБА_1 судом не
встановлено.

З огляду на викладене, аналізуючи
зібрані по справі докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що заява не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 2, 5, 6, 12 Закону України «Про
третейські суди», ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів, ст.ст. 2, 210,
389-1 - 389-6 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1,
заінтересовані особи: Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 10
липня 2013 року у справі № 407/13 -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом п`яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п`яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: