У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 березня
2014 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом прокурора
міста Ірпеня до Коцюбинської селищної
ради Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство» про визнання недійсними
рішення, державного акту на право
власності на земельну ділянку,
визнання права власності держави
Україна на земельну ділянку, за
касаційною скаргою прокурора
Київської області на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 30 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 02 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
звернувся до суду з позовом, в якому
просив визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року №2193/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 та визнати
недійсним державний акт серії ЯЖ №903330
на право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
виданий на ім'я ОСОБА_4

Свої вимоги мотивував тим, що спірна
земельна ділянка знаходиться за межами
смт. Коцюбинське та перебуває в
постійному користуванні Комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство», а її
передача в приватну власність
відповідача відбулася без вилучення
з користування вказаного
підприємства, тобто без відома держави
в особі уповноваженого органу та
постійного землекористувача.

Крім того, зазначав, що при прийнятті
рішення Коцюбинською селищною радою не
було дотримано вимоги ст.ст. 20, 21
Земельного кодексу України, ст. 57
Лісового кодексу України, оскільки
зміна цільового призначення спірної
земельної ділянки з лісового фонду для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд не проводилась, будь-яких рішень
щодо такої зміни не приймалось.

Враховуючи наведене, просив
задовольнити позов.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від
30 липня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від
25 грудня 2008 року №2193/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 903330 виданий на ім'я ОСОБА_4 на
земельну ділянку площею 0,15 га
кадастровий номер :01:040:0023 по
АДРЕСА_1, цільове призначення якої для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_5

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 02 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
визнання недійсним державного акту на
право власності серії ЯЖ №903330,
кадастровий номер :01:040:0023 на
земельну ділянку площею 0,15 га по
АДРЕСА_1 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_5 та скасування його
державної реєстрації скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У решті судове рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі прокурор Київської
області просить виключити з
мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції посилання на
нікчемність договору купівлі-продажу
земельної ділянки та скасувати рішення
апеляційного суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Визнаючи недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради, суд першої
інстанції виходив з того, що селищна
рада вийшла за межі своїх повноважень
та розпорядилася земельною ділянкою,
яка розташована поза межами смт.
Коцюбинське.

При цьому суд зазначив, що оскільки
рішення Коцюбинської селищної ради від
25 грудня 2008 року № 2193/25-5 визнано
недійсним, то і державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
ОСОБА_4 на його підставі, також має бути
визнаним недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання права власності
держави на спірну земельну ділянку суд
першої інстанцій виходив із
відсутності у Комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство»
правовстановлюючих документів на
спірні території.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту на право власності на
зазначену вище земельну ділянку,
виданого ОСОБА_5, апеляційний суд
виходив із положень ст.330 ЦК України,
згідно з якою добросовісний набувач
може набути право власності на майно,
якщо відповідно до норм 388 ЦК України
воно не може бути витребуване в нього.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди
обґрунтовано дійшли висновку про
часткове задоволення позову.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги в цій частині також не можуть
бути визнані як підстава для
призначення справи до судового
розгляду.

Рішення апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції у нескасованій
апеляційним судом його частині
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора Київської
області відхилити, рішення
апеляційного суду Київської області
від 02 грудня 2013 року та рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 30 липня 2013 року у
нескасованій апеляційним судом його
частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова