У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів
: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Корецького районного суду Рівненської
області від 23 грудня 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_1 до Корецького РВ УМВС
України в Рівненській області,
Управління Державної казначейської
служби України у Корецькому районі
Рівненської області про стягнення
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи
і доводи апеляційної скарги, колегія
суддів , -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Корецького районного
суду від 23.12.2013 р. ОСОБА_1 у задоволенні
позову відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач вважає його незаконним,
ухваленим з порушенням матеріального
та процесуального права.

Вказує, що висновок суду про те, що до
нього не застосовувались заходи
адміністративного стягнення,
передбачені законодавством, які могли
бути підставою для відшкодування
моральної шкоди, суперечить ст. 56
Конституції України, ЦК України. Судом
не взято до уваги п.п. 7, 8 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.1995р. Відповідач не довів, що
моральна шкода завдана не з його вини.
Крім того, працівниками Корецького РВ
УМВСУ в Рівненській області
проводилась незаконна відеозйомка, не
зважаючи на його заперечення , що
суперечить ст. 307, 301, 300, 299, 297 ЦК України.
Завдання йому моральної шкоди
підтверджується актом амбулаторної
комплексної судової
психолого-психіатричної експертизи №
349/98 від 20.10.1998 р. та висновком № 2130
судово-психологічної експертизи від
04.05.2005 р.

Просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити повністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про її відхилення, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Корецького районного суду
Рівненської області від 30 грудня 2011 р.
ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні
адмінправопорушення, передбаченого ст.
173 КУпАП України та звільнено його від
адміністративної відповідальності
через малозначність вчиненого ним
адміністративного правопорушення і
постановлено обмежитись усним
зауваженням.

Постановою апеляційного суду
Рівненської області від 26.01.2012 р.
постанову Корецького районного суду
від 30.12.2011 р. скасовано, провадження у
справі закрито за відсутністю у діях
ОСОБА_1 складу адміністративного
правопорушення , передбаченого ст. 173
КУпАП України.

_______________________________________________________________________
_____________________

Справа № 569/1610/13-ц
Головуючий у 1-й інст. -
Загародько Н.А.

Провадження № 22ц/787/371/2014
Доповідач
- Оніпко О.В.

Звернувшись до суду з позовом до
Корецького РВ УМВС України в
Рівненській області, Управління
Державної казначейської служби
України у Корецькому районі
Рівненської області, ОСОБА_1 просив
стягнути з Управління Державної
казначейської служби України у
Корецькому районі Рівненської області
на його користь моральну шкоду ,
завдану незаконним притягненням до
адміністративної відповідальності у
розмірі 20 000 грн., посилаючись на норми
ст. ст. 23, 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1 , 2 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу тримання під вартою або
підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Виходячи з встановлених судом обставин
справи, вищезазначені підстави для
відшкодування моральної шкоди
позивачу відсутні.

Також, ч. 6 цієї ж статті визначено, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої, ніж
передбаченої в ч. ч. 1-5 цієї норми,
незаконної дії або бездіяльність чи
незаконного рішення органу дізнання
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за
завдану моральну шкоду передбачені
нормами ст. 1167 ЦК України , відповідно
до якої шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

У своїй позовній заяві ( а.с. 10-13) ОСОБА_1
посилається на винесення Корецьким
районним судом 30.12.2011 р. незаконної
постанови, яка була скасована
постановою апеляційного суду
Рівненської області від 26.01.2012р.,
зазначає про неправильність даних у
протоколі про адміністративне
правопорушення від 08.12.2011 р. (а.с. 11), у
зв»язку з чим такими незаконними діями
працівників міліції і суду йому
завдано моральну шкоду. Як вказує
позивач, моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, у головних
болях, погіршенні сну та атмосфери у
сім»ї , а також зазначає, що він не міг
нормально займатися підприємницькою
діяльністю та приймати відповідні
рішення. Крім того, притягнення його до
адмінвідповідальності принизило його
ділову репутацію, оскільки крім вищої
економічної освіти, він ще має вищу
юридичну освіту, це принизило його в
очах інших підприємців та призвело до
погіршення відносин з працівниками
міліції, які незаконно склали протокол
та проводили відеозйомку.

Згідно з роз»ясненнями п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України N 4, від
31.03.1995 р. „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Таким чином, згідно з вимогами закону
для покладення відповідальності,
встановленої ст. 1167 ЦК України на
заподіювача шкоди необхідна
сукупність чотирьох умов, а саме :
наявність шкоди, протиправність дій
заподіювача, причинний зв»язок між
протиправною поведінкою заподіювача і
шкодою, вина у заподіянні шкоди.

У відповідності до ст.ст. 10, 57-60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, докази
повинні бути належними і допустимими.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Факт скасування постанови про
адміністративне правопорушення не
може свідчити про заподіяння
позивачеві моральних та фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру. Належних доказів такого, як
і доказів на підтвердження підстав у їх
сукупності, з якими закон пов»язує
покладення на особу відповідальності,
встановленої ст. 1167 ЦК України, ОСОБА_1
суду не надав.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на акт амбулаторної комплексної
судової психолого-психіатричної
експертизи № 349/98 від 20.10.1998 р. та на
висновок № 2130 судово-психологічної
експертизи від 04.05.2005 р., наданими ним
суду апеляційної інстанції, не
заслуговують на увагу та жодним чином
не доводять факт заподіяння позивачу
відповідачем моральної шкоди у грудні
2011р.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що вищенаведені
обставини свідчать про
необґрунтованість і недоведеність
позовних вимог ОСОБА_1 та про
відсутність передбачених законом
підстав для стягнення на користь
останнього з Управління Державної
казначейської служби України у
Корецькому районі Рівненської області
моральної шкоди .

Оскільки рішення суду першої інстанції
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і доводи апеляційної скарги висновків
суду, наведених у ньому, не
спростовують, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Корецького районного суду
Рівненської області від 23 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: