ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 622/1039/13-ц р.
Золочівський районний суд Харківської
головуючого судді Калайда І.С.
секретар Бойко І.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Комітету
захисту прав споживачів та розвитку
малого і середнього бізнесу та ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
«УніКредитБанк» про припинення
протиправних дій та визнання договору
20.08.2013 року представник Комітету
захисту прав споживачів та розвитку
малого і середнього бізнесу Оклей В. М.
та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом,
в якому просять визнати дії ПАТ
«УніКредитБанк» протиправними в
частині застосування нечесної
підприємницької практики у вигляді
прихованого збільшення процентної
ставки по договорах кредитування та
«Кредит на Авто» від 18.02.2008 року з
додатками № 1 та № 2 недійсними з
моменту укладення і такими, що були
вчинені внаслідок введення в оману
позивача ОСОБА_1 відповідачем - ПАТ
«УніКредитБанк». Представник позивача
як Комітету захисту прав споживачів та
розвитку малого і середнього бізнесу
Оклей В. М. так і представник позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 пояснили, що 18.02.2008 року
між ОСОБА_1 та ПАТ «УніКредитБанк» був
укладений кредитний договір №
відповідності до п. 1, п. 2.2, п. 2.5
вказаного кредитного договору
позивач–ОСОБА_1 повинен був отримати
кредит на суму 120 000 грн. під 13,5 %
річних на фактичну заборгованість і
проценти сплачувати за фактичний строк
користування кредитом. Порядок
погашення кредиту обумовлено у п. 3.7
від 18.02.2008 року. У відповідності до умов
кредитування до п. 1, п. 2.2, п. 2.5 договору
року ОСОБА_1 повинен був отримати
кредит на п'ять років в сумі 120 000 грн.
під 13,5 % річних на фактичну
заборгованість, тобто, сплативши 18.02.2008
року суму 11 918,40 грн. та тіло кредиту
18.03.2008 року у сумі 1 468 грн., фактична
заборгованість відповідно становить
на 18.03.2008 року - 106 613 грн., яка
складається: 120 000 грн. - 11 918.40 грн. - 1
468 грн. = 106 613,6 грн., і відповідно
проценти 13.5% річних повинні були
нараховані на відповідну суму - 106 613,6
грн. Тобто, проценти по кредиту повинні
скласти 1 219 грн. за період з 18.03.2008 року
по 18.04.2008 року (31днів) 106 613,6 грн.х13,5% = 14
392,8 грн./366днів (2008рік) = 39,32 грн. в день х
31днів (строк з 18.03.2008 року - 18.04.2008 року) = 1
219 грн., тобто суму, яка відрізняється
від суми 1 377,93 грн. зазначеної в
додатках № 1 та № 2 договору №
Але в дійсності проценти, в зв'язку з
поверненням суми тіла кредиту,
всупереч законам математики
збільшуються, що вказує на введення
ОСОБА_1 в оману банком на стадії
підписання договору кредитування, а
банк установив для ОСОБА_1 як споживача
умови, провівши розрахунок додатків, з
якими позивач не мав реальної
можливості ознайомитись перед
укладенням договору, бо не мав
технічних можливостей перевірити
розрахунки. Таким чином, умови договору
є несправедливими і такими, що
порушують права споживача і,
відповідно, таке положення повинно
бути визнано недійсним.
Представником Комітету захисту прав
споживачів та розвитку малого і
середнього бізнесу Оклей В. М. було
зазначено ще й те, що ПАТ «УніКредит
Банк» було створено схему введення в
оману споживачів, а саме рекламу, в якій
вказується про кредитування під певні
проценти і договір кредитування та
заклав до договору такі умови, які
складають у споживачів враження, що
нібито вони отримують кредит під
проценти, вказані в рекламі і предметі
договору (13.5% для ОСОБА_1) і на певний
строк (п'ять років для ОСОБА_1), а
насправді банком складено розрахунки
таким чином, щоб оманним шляхом
відповідач ПАТ «УніКредит Банк»
заволодів коштами споживачів в сумі
отримання процентів за кредитом
більше, ніж указано в рекламі і навіть в
Таким чином, ПАТ «УніКредит Банк»
вводить в оману споживачів тим, що
рекламує одну процентну ставку, навіть
в договорі її прописує, а потім
виносить додатки, які не відповідають
умовам попередньої домовленості. При
цьому замовчує деякі умови розрахунків
процентів, а споживачі, не будучи
обізнаними в економічних розрахунках,
підписують ці договори, перебуваючи в
омані, і навіть не підозрюють, що до них
застосовується збільшена процентна
Представник Комітету захисту прав
споживачів та розвитку малого і
середнього бізнесу Оклей В. М. зазначив,
що такі особливості введення в оману
споживачів дуже гарно відображаються і
з правовідношень, які склались між
відповідачем і позивачем ОСОБА_1
Позивачі в судовому засіданні позов
підтримали та наполягали на його
задоволенні в повному обсязі.
Представник відповідача в судове
засідання повторно не з'явився, про
дату, час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчать поштові повідомлення про
вручення йому судових повісток на
07.02.2014 року та 18.03.2014 року.
Зі згоди позивачів суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивачів, дослідивши
письмові докази по справі, вважає, що
позов підлягає задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

18.02.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«УніКредитБанк» був укладений
кредитний договір № S11-1320 «Кредит
на Авто».

У відповідності до п. 1, п. 2.2, п. 2.5
вказаного кредитного договору позивач
- ОСОБА_1 повинен був отримати кредит в
розмірі 120 000 грн. під 13,5 % річних на
фактичну заборгованість і повинен
сплачувати проценти за фактичний строк
користування кредитом.

Порядок погашення кредиту обумовлено
у п. 3.7 договору № S11-1320 «Кредит на
Авто» від 18.02.2008 року.

Згідно п. 2.2 Кредитного договору
проценти за користування Кредитом
нараховуються методом факт/360 на
фактичну заборгованість за кредитом,
починаючи з дня надання Кредиту по дату
остаточного погашення Кредиту,
передбачену п. 1.1 цього Договору.

Факт укладання договору кредитування
на 5 (п'ять) років під 13.5% зазначено в п. п.
1 договору № S11-1320 «Кредит на
Авто» від 18.02.2008 року, а із додатків № 1
та № 2 вбачається, що нарахування
процентної ставки є більше ніж 13.5 % і
відповідно таким чином при розрахунку
процентів за кредит банк визначає
кількість днів, меншу ніж фактичну
кількість днів в році, і цим банк
збільшує обманним шляхом процентну
ставку по кредиту, яка на перший погляд
споживачеві, який не обізнано в
банківських справах, не відрізняється
від умов кредитування і таким чином
термін надання кредиту визначено на
менший строк ніж п'ять років.

Так, 18.02.2008 року ОСОБА_1 сплатив Банку
суму в розмірі 11 918 грн. 40 коп. та тіло
кредиту в сумі 1 468 грн.

Таким чином, враховуючи вказані
платежі, фактична заборгованість
станом на 18.03.2008 року повинна складати
106 613 грн. 60 коп. (120 000 грн. - 11 918 грн. 40
коп. - 1 468 грн. = 106 613 грн. 60 коп.). З
приводу цього, відповідно проценти 13.5 %
річних повинні бути нараховані на
відповідну суму 106 613 грн. 60 коп. і
складати 1 219 грн. за період з 18.03.2008 року
по 18.04.2008 року (31 днів) (106 613 грн. 6
коп.х13,5% = 14 392,8 грн./366днів (2008рік) = 39,32
грн. в день х 31 днів (строк з 18.03.2008 року -
18.04.2008 року) = 1 219 грн.

Але в додатках № 1 та № 2 договору №
S11-1320 «Кредит на Авто» від 18.02.2008
року сума процентів складає 1 377 грн. 93
коп., що є більшою за дійсну, і таке
вбачається щомісячно на протязі всього
строку дії кредитного договору.

Суд, дослідивши кредитний договір №
S11-1320 «Кредит на Авто» від 18.02.2008
року та додатки № 1 та № 2, що є
невід'ємною частиною кредитного
договору, встановив, що Банк щомісячно
отримував від позичальника ОСОБА_1
зайві грошові кошти, що в сукупності за
всю дію кредитного договору становить
значну кількість грошових коштів.

Таким чином, позивач ОСОБА_1, підписавши
кредитний договір та додатки до нього,
які були виготовлені і роздруковані
посадовою особою банка, був введений в
оману, так як ОСОБА_1 повинен був
сплачувати та сплачував кредит не в
сумі 13.5 % річних, як було зазначено в
кредитному договорі та з чим саме
погодився позивач, а значно і суттєво
більше. Тобто, банк, використовуючи
свої інструменти роздрукування і
програми банку, завірив позивача в
тому, що вказані додатки до договору
відображають справедливу картину і
відповідають дійсності, що саме й було
підтверджено представником
відповідача в судовому засіданні.

Однак це не відповідає дійсності, а
саме: згідно з загальними умовами
кредитування, кредит ОСОБА_1 було
отримано на 5 (п'ять) років під 13.5%
річних, проценти нараховуються на
фактичний залишок суми боргу (п. 1, п. 2.2,
п. 2.5 договору № S11-1320 «Кредит на
Авто»), однак з огляду на суми, які
зазначені в додатку № 1, № 2, повернути
кредит, як проценти на кредит та суму
кредиту, ОСОБА_1 повинен був внести
18.03.2008 року за тіло кредиту у сумі 1 468,00
грн. та проценти у сумі 1 305,00 грн, а 18.04.2008
року за тіло кредиту у сумі 1 395,07 грн. та
проценти за кредит у сумі 1 377,93 грн. та
інші розрахунки, що неозброєним оком
видно про зростання суми процентів
кожного місяця, коли навпаки сума
процентів при сплаті кожного місяця
тіла кредиту з врахуванням того, що
фактична сума заборгованості
зменшується, повинна кожного місяця
зменшуватися.

Недійсним вважається правочин, який за
своєю суттю не відповідає вимогам, що
висовуються до юридичного факту, який
кваліфікується як правочин, тобто
виникнення для сторін певних
наслідків, хоч і не тих, яких бажали
сторони.

Як вбачається із наведеного вище між
відповідачем і споживачем було
укладено договір з наслідками, яких
сторона споживача не бажала, тобто його
недійсність зумовлюється наявністю
дефекту волі споживача, що банк
нечесно, введенням в оману споживача,
розрахував і оформив додатки (ст. 230 ЦК),
і як результат правочин було оформлено
у невідповідності волі та
волевиявлення, а саме відповідач
пропонував надати кредит під умови
одні і відповідно споживач бажав: -
укласти договір кредитування на п'ять
років під 13.5%, а фактично договір було
укладено на інший, менший строк і зі
збільшеною процентною ставкою.

Відповідно до ч.7 ст.49 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" №
2121-111 від 07.12.2000 року, банк повинен
надавати кредити за умови додержання
економічних нормативів, однак як
вбачається з наведеного - банк, порушив
права споживача на додержання
економічних нормативів, а згідно зі ст.
1051 ЦК України позичальник має право
оспорити договір позики.

Відповідно до статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 18 Закону України "Про захист
прав споживачів"(далі-Закон) у
редакції, чинній на час укладення
оспорюваного кредитного договору,
передбачає визнання недійсними умов
договорів, що обмежують права
споживача, містить перелік умов, які є
несправедливими, однак цей перелік не є
вичерпним, а частина 6 вказує на те, що у
разі коли зміна положення або визнання
його недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, то на вимогу
споживача договір може бути визнаним
недійсним у цілому.

Права споживача в разі придбання ним
продукції у кредит встановлені статтею
11 Закону, частина 5 якого передбачає, що
до договорів із споживачами про
надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими: 1) для
надання кредиту необхідно
передати як забезпечення повну суму
або частину суми кредиту чи
використати її повністю або частково
для покладення на депозит, або викупу
цінних паперів, або інших фінансових
інструментів, крім випадків, коли
споживач одержує за таким депозитом,
такими цінними паперами чи іншими
фінансовими інструментами таку ж або
більшу відсоткову ставку, як і ставка
за його кредитом; 2) споживач
зобов'язаний під час укладення
договору укласти інший договір з
кредитодавцем або третьою особою,
визначеною кредитодавцем, крім
випадків, коли укладення такого
договору вимагається законодавством
та/або коли витрати за таким договором
прямо передбачені у складі
сукупної вартості кредиту для
споживача; 3) передбачаються зміни в
будь-яких витратах за договором, крім
відсоткової ставки; 4) встановлюються
дискримінаційні стосовно споживача
правила зміни відсоткової ставки.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом. Тому
в кожній справі про визнання
правочину недійсним суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання
правочину недійсним і настання певних
юридичних наслідків.

У відповідності до приписів діючого
законодавства ст.19 ЗУ " Про захист прав
споживачів", нечесна підприємницька
практика заборонена. Обман має місце
тоді, коли одна сторона умисно вводить
в оману іншу сторону правочину
стосовно природи правочину, прав та
обов'язків сторін, замовчує інші
обставини правочину, що суттєво змінює
обставини правочину і вводить в оману
іншу сторону на прийняття рішення і
волю правочину. Отже для визнання
правочину не дійсним немає значення,
здійснюється обманні дії в активній
формі (повідомлення неправдивих
відомостей) чи виражаються у
бездіяльності (умисне замовчування
обставин, знання яких може перешкодити
здійсненню правочину).

Умова кредитного договору щодо
нарахування процентів за користування
кредитом за методом факт/360 на фактичну
заборгованість за кредитом, починаючи
з дня надання Кредиту по дату
остаточного погашення Кредиту,
передбачену п. 1.1 цього Договору є
несправедливою та такою, що суперечить
принципам цивільного права, так як
спотворює дійсні умови договору, а саме
збільшує проценту ставку та зменшує
строк взяття кредиту, на який позивач
не погоджувався, вводить споживача в
оману та грубо порушує його майнові
права та інтереси як споживача.
Посилаючись на ч.3 ст. 18 ЗУ "Про захист
прав споживачів" та несправедливі щодо
позивача умови договору порушуються
права останнього як споживача
кредитних коштів.

У відповідності до ч. 3 ст. 203, ст. 215, 230 ЦК
України, ч. 5, 6 ст. 18, ст.. 19 ЗУ «Про захист
прав споживачів» умови такого договору
визнаються не дійсними і весь договір в
цілому, визнається не дійсним з моменту
його укладення.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб в межах заявлених
вимог.

Згідно до ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачені
способи захисту цивільних прав та
інтересів, зокрема шляхом визнання
правочину недійсним.

Справу розглянуто судом у межах
заявлених позовних вимог з урахуванням
обраного позивачем способу захисту
права.

На підставі ст. ст. 11, 16, 202, 203, 215, 233, 626 ЦК
України, ст. 11, 18, 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» та керуючись
ст. ст. 11, 58-60 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Комітету захисту
прав споживачів та розвитку малого і
середнього бізнесу та ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«УніКредитБанк» про припинення
протиправних дій та визнання договору
недійсним задовольнити.

2. Визнати дії відповідача
Публічного акціонерного товариства
«УніКредит Банк» в застосуванні
нечесної підприємницької практики, у
виді приховуваного збільшення
процентної ставки по договорах
кредитування, - противоправними щодо не
визнаного кола споживачів і
зобов'язати припинити ці дії.

3. Зобов'язати відповідача
Публічного акціонерного товариства
«УніКредит Банк» відповідно до п. 9 ч. 1
ст. 25 ЦПК України, довести рішення суду
через засоби масової інформації до
відома споживачів у місячний строк.

4. Визнати кредитний договір №
S11-1320 «Кредит на Авто» від 18.02.2008
року з додатками № 1 та № 2 не дійсними з
моменту укладення і такими, що були
вчинені

внаслідок введення в оману позивача
ОСОБА_1 - відповідачем Публічного
акціонерного товариства
«УніКредитБанк».

5. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«УніКредитБанк» на користь держави
судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп..

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржено відповідачем в апеляційному
порядку.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Золочівський районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення, а особами, що
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні, - з дня
отримання копії рішення. Рішення
набирає законної сили після закінчення
строку подачі апеляційної скарги. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:

.