Справа № 434/7092/13-ц
Провадження № 22ц/782/1268/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року, квітня місяця, 25-го дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Луганської
області у складі : головуючого судді:
Яресько А.В., суддів: Максюти І.О.,
Маляренко І.Б., при секретарі:
Булгаковій М.Е., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Луганську апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 03
березня 2014 року у цивільній справі за
позовом Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
послуги з теплопостачання та гарячого
водопостачання,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач
звернувся до суду із позовною заявою у
якій просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2
на користь Луганського міського
комунального підприємства
"Теплокомуненерго" заборгованість за
послуги теплопостачання та гарячого
водопостачання за період з 01.06.2004 р. по
01.10.2012р. в сумі 4306,10 грн. основного боргу;
2310,41грн. - втрати від інфляційних
процесів; 669,10грн. - 3% річних, в всього
7285,61 грн. та стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь Луганського міського
комунального підприємства
"Теплокомуненерго" витрати по сплаті
судового сбору.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 03 березня 2014 року
позовні вимоги Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» було задоволено
частково, із врахуванням внесених у
рішення змін ухвалою того ж суду від 11
березня 2014 року про усунення описки
(а.с. 60) було з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго»
заборгованість по платі за послуги з
теплопостачання та гарячого
водопостачання з урахуванням 3% річних
і втрат від інфляції за період з 01.10.2010
року по 01.01.2012 року в загальному розмірі
279 гривень 62 копійки та стягнуто з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Луганського
міського комунального підприємства
«Теплокомуненерго» в рівних частках
витрати по сплаті судового збору по 114
грн. 70 коп. з кожного, а всього 229 грн. 40
коп. У задоволені інших вимог було
відмовлено.

Відповідачка ОСОБА_1 не погодилась із
винесеним рішенням суду та подала на
нього апеляційну скаргу, у якій просила
рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 03.03.2014 року змінити та
відмовити у задоволенні позовних вимог
ЛМКП «Теплокомуненерго» у повному
обсязі.

Вислухавши доповідача, пояснення
апелянта, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечень проти
неї, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до наступних
висновків.

Так, статтею 213 ЦПК є встановленим,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, під
час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив із того,
що квартира АДРЕСА_1 є наданою ОСОБА_1 на
підставі ордеру, виданого
Кам'янобрідським райвиконкомом м.
Луганська від 25.07.1996 року, у зазначеній
квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та її
донька ОСОБА_2 Відповідачам щомісячно
нараховувалась плата за послуги з
теплопостачання відповідно до
встановлених тарифів. Відповідачі
сплачували послуги за надані їм
послуги з централізованого опалення не
у повному обсязі, від надання послуг
позивача відповідачі не відмовлялися,
фактично користувалися послугами з
теплопостачання, які їм надавалися
позивачем. За таких обставин через
неналежне виконання відповідачами
взятих на себе зобов'язань у них
виникла заборгованість з оплати послуг
теплопостачання та гарячого
водопостачання в загальній сумі 7285,61
грн., з якої: 4306,10 грн - основний борг,
2310,41 грн. - втрати від інфляційних
процесів, 669,10 грн. - 3% річних. При цьому
суд дійшов до висновків про те, що
заявлені ЛМКП «Теплокомуненерго»
вимоги підлягають задоволенню лише
частково через сплив терміну позовної
давнини, адже з матеріалів справи не
вбачається будь яких фактичних даних
про поважність причин пропуску строку.
Рішення суду не було оскаржено
позивачем - отже предмет апеляційного
розгляду є обмеженим доводами
апеляційної скарги відповідачки.

Аналізуючи рішення суду, відповідно до
правил ст. 303 ЦПК у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені у суді першої інстанції
колегія суддів погоджується із
висновками суду щодо наявності підстав
для стягнення з відповідачки суми
заборгованості за послуги
теплопостачання з урахуванням 3% річних
та витрат від інфляції. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції у цій частині не
спростовують, адже ст. 7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
встановлено, що визначення виконавця
житлово-комунальних послуг є
віднесеним до компетенції органів
місцевого самоврядування, рішенням
виконкому Луганської міської ради №75
від 26.03.2013 року, що не є скасованим чи
оскарженим позивачкою було визначено
виконавцем послуг по опаленню та
горячому водопостачанню ДКП
«Центрожилком», що є
балансоутримувачем житлового фонду.
ДКП «Центрожилком» було укладено
договір із виробником послуг - ЛМКП
«Теплокомуненерго».

Наданий апелянтом акт -претензія є
датований 30.10.2009 року (а.с. 46), тобто
стосується подій, що не є предметом
судового розгляду з огляду на межі
апеляційного оскарження, за той період,
за який було здійснено стягнення
судовим рішенням апелянтом не було
надано належних та допустимих доказів,
що підтверджували б її заперечення, не
надано доказів звернень до виконавця
чи виробника послуг із претензіями чи
актами. Згідно до правил, що є
встановленими ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливості
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу із урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочена а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором і законом.

Що ж до доводів апеляційної скарги про
те, що між сторонами не укладався
письмовий договір, то судом першої
інстанції вірно було зазначено про те,
що «часткова оплата за послуги
свідчить про фактичне прийняття
відповідачами, які є споживачами
послуг, відповідних зобов'язань, і є
підставою для часткового задоволення
позовних вимог». Крім того, колегія
суддів бере тут, у силу правил ч. 1 ст. 360-7
ЦПК до уваги і судову практику з
зазначеного питання, що міститься,
зокрема у такому судовому рішенні , як
постанова судової палати у цивільних
та господарських справах Верховного
суду України від 30 жовтня 2013 року, де
міститься висновок про те, що «за
відсутності оформлених договірних
відносин, але у разі існування
прострочення виконання грошового
зобов'язання зі сплати отриманих
житлово-комунальних послуг
покладається на боржника
відповідальність, передбачена
частиною 2 статті 625 ЦПК». Отже, суд
першої інстанції вірно дійшов до
висновків щодо предмету позову,
правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права.
Надавши належну оцінку доказам по
справі і доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують. Проте,
колегія суддів бере тут до уваги і те,
що при визначенні розміру стягнення
судового збору суд першої інстанції
помилково не застосував положення ч. 1
ст. 88 ЦПК і стягнув судові витрати у
повному обсязі, тоді як повинен був
здійснити це пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, тобто у
розмірі 4 грн. 40 копійок судових витрат
з кожного з відповідачів. За таких
обставин судове рішення у цій його
частині підлягає зміні.

З огляду на наведене вище, та керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 309, 315 - 316 ЦПК України,
судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 03 березня 2014 року
змінити, скасувавши його у частині
стягнення судових витрат та ухвалити в
цій його частині нове рішення, яким
стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго»
судові витрати у розмірі по 4 грн. 40
копійок судових витрат з кожної.

У іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:________________
Судді:________________________