У Х В А Л А

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Дем'яносова М. В.,
Наумчука М. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 17 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 31 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору
від 06 лютого 2007 року № KGXRRX08340193,
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути з відповідача 31 481 грн
23 коп. заборгованості за вказаним
кредитним договором та 314 грн 81 коп.
судового збору.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 17 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 31 жовтня 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, виходив із того, що
позивач пропустив строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що 06 лютого 2007
року між Закритим акціонерним
товариством «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ
КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № KGXRRX08340193,
згідно з умовами якого банк надав
відповідачу споживчий кредит у
розмірі 1 534 грн 80 коп. на строк 12
місяців зі сплатою за користування
кредитом 1 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту в розмірі 37 грн 60 коп. та
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту в розмірі 255
грн 80 коп. в обмін на зобов'язання
позичальника повернути кредит,
сплатити відсотки, винагороду,
зазначені в Заяві та Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (Стандарт) строки.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підставність позову,
ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те,
що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 15 березня 2013
року виникла загальна заборгованість
за кредитом у розмірі 31 481 грн 23 коп., яка
складається із: 1 411 грн 72 коп.
заборгованості за кредитом, 8 569 грн
66 коп. заборгованості за процентами
за користування кредитом, 413 грн
60 коп. заборгованості з комісії за
користування кредитом, 19 110 грн 95 коп.
пені, 500 грн штрафу (фіксована частина)
та 1 475 грн 30 коп. штрафу (процентна
складова), яку позивач і просив
стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов᾽?язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобовязання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до п. 5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (Стандарт) терміни
позовної давності за вимогами про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором сторонами встановлено
тривалістю 5 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

У той же час, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Вирішуючи спір по суті, на порушення
приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України суди
на зазначене уваги не звернули та за
відсутності в матеріалах справи заяви
відповідача про застосування строків
позовної давності, дійшли помилкового
висновку про відмову в задоволенні
позову у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Зазначені порушення процесуального
закону унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, та є
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 17 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 31 жовтня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
М. В. Дем'яносов

В. І. Мартинюк

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук