№2/760/1234/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року Солом'янський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Зінченко С.В.

при секретарі
Гайдайчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю фірма
«Консоль ЛТД» про визнання недійсним
договору,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив визнати
недійсним договір №3042/340/467 від 31.07.2008
року про пайову участь у будівництві,
який був укладений між сторонами, та
предметом якого є спільна діяльність з
метою досягнення спільних цілей, що
пов'язані з: проектуванням,
будівництвом та введенням в
експлуатацію гаражного комплексу по
АДРЕСА_1

В обґрунтування вимог позивач вказує,
договором №3042/340/467 від 31.07.2008 року про
пайову участь у будівництві визначено
несправедливі умови щодо позивача, як
споживача робіт і послуг, що
ґрунтуються на обмеженні
відповідальності відповідача та
обмеженні прав позивача, як споживача
послуг і робіт (статті 2 та 6 Договору).

Також, договором надано право
відповідачу, як виконавцю робіт і
послуг, в односторонньому порядку
змінювати характеристики об'єкту
будівництва, що є предметом договору (п.
3.6.1, 4.1, 9.6 Договору), а крім того позивач
вважає, що спірний договір вчинено
відповідачем з перевищенням
правосуб'єктності, оскільки згідно
його умов відповідачем було отримано у
довірче управління грошові кошти
(майно) позивача.

Таким чином позивача вважає, що договір
№3042/340/467 від 31.07.2008 року про пайову
участь у будівництві суперечить
положенням Закону України «Про захист
прав споживача» та згідно ст. 18 цього
закону (п. 2, 3, 16 ч. 3) вказані вище умови
договору є несправедливими, на
підставі чого позивач вимагає визнання
такого договору недійсним.

В судовому засіданні позивача позовні
вимоги підтримав та просив про їх
задоволення, посилаючись на обставини
та підстави, що викладені в позові.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про розгляд справи
повідомлений належним чином, у зв'язку
з чим суд за згодою позивача ухвалив
провести заочний розгляд справи на
підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 31.07.2008 року між ОСОБА_1
та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укладено
договір №3042/340/467 про пайову участь у
будівництві, який був укладений між
сторонами, та предметом якого є спільна
діяльність з метою досягнення спільних
цілей, що пов'язані з: проектуванням,
будівництвом та введенням в
експлуатацію гаражного комплексу по
АДРЕСА_1

Плановим строком виділення із
спільного майна частки, що належить
позивачу, є 4 квартал 2009 року (до 31.12.2009
року), плановий строк же завершення
будівництва, яким вважають дату
затвердження Акта державної
приймальної комісії є 1 квартал 2010 року
(до 31.03.2010 року).

Внеском позивача у спільну діяльність
є грошові кошти, що фактично внесені на
рахунок відповідача у національній
валюті у сумі еквівалентній 25000 доларів
США за курсом національного банку
України на дату оплати (п. 3.1, 3.4
Договору). Внеском відповідача у
спільну діяльність є завершення
будівництва об'єкту будівництва, що є
спільною діяльністю, із залученням
власних і сторонніх сил, трудових
ресурсів, що мають професійні навички,
кваліфікацію, ділову репутацію і
ділові зв'язки, на підставі ліцензій,
дозвільних документів, з використанням
власних механізмів, обладнання, а також
пайових та позичкових коштів юридичних
і фізичних осіб, залучених
відповідачем (п. 3.2 Договору).

На виконання вказаних положень
Договору позивач вніс до каси
відповідача грошові кошти в сумі 121546,50
гривень (квитанції від 31.07.2088 року на
суму 85218,00 та 36328,50 гривень).

Натомість власні зобов'язання
відповідач не виконав до цього часу.

В обґрунтування вимог позивач
посилається на те, що договором
№3042/340/467 від 31.07.2008 року про пайову
участь у будівництві визначено
несправедливі умови щодо позивача, як
споживача робіт і послуг, що
ґрунтуються на обмеженні
відповідальності відповідача та
обмеженні прав позивача, як споживача
послуг і робіт, а саме статтею 6
договору визначено, що ведення
спільних справ учасників спільної
діяльності здійснює відповідач, у
зв'язку з чим, без довіреності і
додаткових угод із позивачем здійснює
представництво позивача перед третіми
особами, веде бухгалтерський облік,
укладає договори і вчиняє інші
правочини, здійснює закупівлю
матеріальних цінностей та вчиняє інші
дії, та статтею 6 договору передбачена
лише відповідальність позивача за
порушення договірних зобов'язань, що
пов'язані із внесенням грошових коштів
у спільну діяльність, в той час як
взагалі не передбачено
відповідальності відповідача за
невиконання чин неналежне виконання
договірних зобов'язань, у тому числі,
але не виключно щодо строків виконання
умов договору та якості результатів
спільної діяльності.

Також, позивач вказує, що договором
надано право відповідачу, як виконавцю
робіт і послуг, в односторонньому
порядку змінювати характеристики
об'єкту будівництва, що є предметом
договору (п. 3.6.1, 4.1, 9.6 Договору), в той
час як жодні якісні і кількісні
характеристики результатів спільної
діяльності не визначено за оспорюваним
правочином, з посиланням відповідач на
типові та незмінні умови договору, а
крім того позивач вважає, що спірний
договір вчинено відповідачем з
перевищенням правосуб'єктності,
оскільки згідно його умов відповідачем
було отримано у довірче управління
грошові кошти (майно) позивача.

Згідно частини 1 та 2 статті 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Статтею 3 Цивільного кодексу України
встановлено, що загальними засадами
цивільного законодавства є:
неприпустимість свавільного втручання
у сферу особистого життя людини;
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом;
свобода договору; свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом; судовий захист
цивільного права та інтересу;
справедливість, добросовісність та
розумність.

Частиною 1 та 2 статті 18 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
встановлено, що продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначено, що
несправедливими є умови договору про:
виключення або обмеження прав
споживача стосовно продавця
(виконавця, виробника) або третьої
особи у разі повного або часткового
невиконання чи неналежного виконання
продавцем (виконавцем, виробником)
договірних зобов'язань, включаючи
умови про взаємозалік, зобов'язання
споживача з оплати та його вимог у разі
порушення договору з боку продавця
(виконавця, виробника); встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця;
встановлення обов'язку споживача
виконати всі зобов'язання, навіть якщо
продавець (виконавець, виробник) не
виконає своїх.

Частиною 6 статті 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначено, що у
разі коли зміна положення або визнання
його недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, на вимогу споживача
такий договір може бути визнаний
недійсним в цілому.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу; способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема, визнання правочину
недійсним.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що досліджені
судом умови кредитного №3042/340/467 від
31.07.2008 року про пайову участь у
будівництві є несправедливими, а отже
можуть бути визнані недійсними, що в
свою чергу зумовлює зміну інших
положень договору, а тому суд,
враховуючи вимоги позивача щодо
такого, приходить до висновку про
необхідність визнання такого договору
недійсним в цілому.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу; а згідно
ст. 216 ЦК України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч. 2 ст. 216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Відповідно до статті 236 Цивільного
кодексу України правочин, визнаний
судом недійсним, є недійсним з моменту
його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, суд,
заслухавши пояснення позивача, надавши
їм належну оцінку, оцінивши належність,
допустимість та значення кожного
доказу окремо та в їх сукупності,
приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими,
підтверджуються нормами чинного
законодавства, а тому є такими, що
підлягають задоволенню, а отже договір
№3042/340/467 від 31.07.2008 року про пайову
участь у будівництві, який був
укладений між сторонами, та предметом
якого є спільна діяльність з метою
досягнення спільних цілей, що пов'язані
з: проектуванням, будівництвом та
введенням в експлуатацію гаражного
комплексу по вул. В.Коробкова (6-ої
черги) в м. Феодосії, слід визнати
недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до статті 88 ЦПК України
судові витрати понесені позивачем
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 546, 549, 629, 632, 651 ЦК України, Законом
України «Про захист прав споживачів»,
постановою Пленуму Верховного суду
України №5 від 12.04.1996 року «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів»,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України,
суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
«Консоль ЛТД» про визнання недійсним
договору - задовольнити.

Визнати недійсним договір №3042/340/467 від
31.07.2008 року про пайову участь у
будівництві, укладений між Товариством
з обмеженою відповідальністю фірма
«Консоль ЛТД» та ОСОБА_1, з моменту його
укладення.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Консоль ЛТД»
на користь ОСОБА_1 229 гривень 40 копійок
судових витрат.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: Зінченко С.В.