________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/3644/13-ц
Провадження № 2/520/2542/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Салтан Л.В.

при секретарі
Мельничуковській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_2, в якому просить повернути
грошові кошти в розмірі 400,00 Дол. США, що
за курсом НБУ еквівалентно 3197,20 грн.,
відсотки в розмірі 2880,00 Дол. США, що за
курсом НБУ еквівалентно 23019,84 грн., пеню
в розмірі 270,95 грн., моральну шкоду в
розмірі 26487,99 грн.

Позивач посилається на те, що 8 березня
2010 року він позичив відповідачу
грошову суму в розмірі 400,00 Дол. США,
строком до 20 березня 2010 року.

В судове засідання позивач не з'явився,
повідомлявся належним чином, до суду
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином,
до суду надав заяву про часткове
визнання позову, а саме визнання
завданої матеріальної шкоди в розмірі
26487,99 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Аналогічне міститься в п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі» відповідно до
якого за змістом частини четвертої
статті 174 ЦПК у разі визнання
відповідачем позову, яке не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, суд у
мотивувальній частині рішення може
вказати лише про визнання позову та
прийняття його судом.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, 8
березня 2010 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 400,00
Дол. США, строком до 20 березня 2010 року.

Свої зобов'язання позикодавець щодо
передачі грошей виконав. Відповідач до
теперішнього часу своє зобов'язання
щодо повернення грошей не виконав та
ухиляється від його виконання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір
позики - це угода, за якою одна особа
(позикодавець) передає іншій особі
(позичальникові) безоплатно або за
певну винагороду у власність гроші або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або рівну кількість речей того ж
роду і якості.

Борговим документом, що підтверджує
укладання договору позики між
відповідачем та позивачем є розписка,
яка посвідчує передання відповідачу
визначеної грошової суми. Таким чином,
так як договір позики це односторонній
договір, то у відповідача виник
обов'язок повернути позикодавцю
грошові кошти у такій самій сумі,
відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин
вважається укладеним у письмовій
формі, якщо його зміст зафіксовано в
листах, телеграмах, або за допомогою
електронного або іншого засобу зв'язку.

Розписка підписана відповідачем
(позичальником), є документом, що
стверджує про вчинення правочину між
позивачем та відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 207 та 1047 ЦК України
правочин укладений між позивачем та
відповідачем є договором позики на
вказаних у розписці умовах. Наявність у
позивача розписки свідчить про
неповернення відповідачем боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України
встановлено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня, що встановлено ст.ст. 192 ч.1, 524 ч.1,
533 ч.1 ЦК України.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18
грудня 2009 року при задоволенні позову
про стягнення грошових сум суди
повинні зазначати в резолютивній
частині рішення розмір суми, що
підлягає стягненню, цифрами і словами у
грошовій одиниці України - гривні.

Стосовно стягнення моральної шкоди,
суд вважає, що слід відмовити в
задоволенні зазначеної вимоги,
оскільки позивачем не надано доказів
моральних страждань.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
з'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слудством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, поушенні стосунків
з оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
шкоди» відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

При викладених обставинах суд вважає,
що слід задовольнити частково
зазначений позов.

Вирішуючи даний позов, суд враховує
вимоги ст. 88 ЦПК України, а саме,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 213, 215, 294
ЦПК України, ст.ст. 192, 524, 533, 525, 526, 530, 1046,
1047, 1049 1050 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу в розмірі 400,00 Дол. США, що за
курсом НБУ еквівалентно 3197 (три тисячі
сто дев'яносто сім) грн. 20 коп., відсотки
в розмірі 2880,00 Дол. США, що за курсом НБУ
еквівалентно 23019 (двадцять три тисячі
дев'ятнадцять) грн. 84 коп., пеню в
розмірі 270 (двісті сімдесят) грн. 95 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 529 (п'ятсот
двадцять дев'ять) грн. 75 коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий
Салтан Л. В.