Справа № 153/1956/13-ц Провадження №
22-ц/772/1041/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Головін В. А.Категорія: 23
Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Вінницької
області у складі головуючого судді
Сала Т.Б., суддів Денишенко Т.О., Зайцева
А.Ю., при секретарі Торбасюк О.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ямпільського районного суду
Вінницької області від 30 січня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
СФГ «Оріон» про визнання договору
оренди землі недійсним та про
зобов'язання не чинити перешкод в
користуванні земельною ділянкою, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним
позовом, в якому з урахуванням
змінених позовних вимог просила
визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки укладений 05 січня 2006
року між нею та СФГ «Оріон», площею 1,87
га., що належить їй на праві особистої
приватної власності, яка розташована
на території Борівської сільської ради
Чернівецького району Вінницької
області, та зобов'язати відповідача не
чинити перешкод в користуванні даною
земельною ділянкою.

Рішенням Ямпільського районного суду
Вінницької області від 30 січня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги,
при цьому посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 відповідно до Державного акту
на право приватної власності на землю
серія ВН №24050143 від 24.01.2001р., є власником
земельної ділянки площею 1,87 га на
території Борівської сільської ради,
Чернівецького району, Вінницької
області (а. с. 5).

Відповідно до договору оренди
земельної ділянки укладеного між
позивачем та СФГ «Оріон» 05.01.2006 року,
позивач надала, а відповідач прийняв в
строкове платне користування земельну
ділянку загальною площею 1,87 га,
терміном на 10 років для
сільськогосподарського використання.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що
вона не підписувала договору оренди
земельної ділянки з СФГ «Оріон»;
зазначає, що вона не передавала по акту
приймання-передачі земельну ділянку в
2006 р., так як її земельна ділянка вже
перебувала в оренді з СФГ «Дружба» і
даний договір не було розірвано чи
змінено.

Крім цього вищевказаний договір не
відповідає Типовій формі договору
оренди землі, яка затверджена
постановою КМУ від 03.03.2004 року №220 та
суперечить її окремим положенням; в
порушення вимог ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» в договорі відсутні
такі істотні умови як індексація
орендної плати, порядок її внесення,
перегляду та відповідальність за її
несплату; збереження стану об'єкта
оренди; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки,
договір не містить інформації про
об'єкт оренди, відсутні план або
схема земельної ділянки, яка
передавалась в оренду, кадастровий
план, акт визначення меж земельної
ділянки в натурі, акт
приймання-передачі об'єкта.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції зробив висновки, що
недоліки, які були допущені при
укладанні договору оренди землі не
вплинули на виконання вимог договору
оренди землі і на права позивача.

З таким висновком колегія суддів
погоджується частково, однак, суд
першої інстанції не мотивував свій
висновок нормами чинного
законодавства, чим порушив вимоги п. 3 ч.
1 ст. 215 ЦПК України.

Так, ОСОБА_2 на момент укладення
спірного договору мала усі права та
обов'язки відносно розпорядження
земельною ділянкою, яка належить їй на
праві приватної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
"Про оренду землі" договір оренди землі
підлягає державній реєстрації та на
підставі ч. 1 ст. 210, ч. З ст. 640 ЦК України,
ч. 2 ст. 125 ЗК України, ст. 18 Закону
України "Про оренду землі" є укладеним
із моменту його державної реєстрації.

Спірний договір зареєстровано в книзі
записів договорів на право тимчасового
користування землею Борівською
сільською радою Чернівецького району
Вінницької області.

Відповідно до п. 3 «Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі»,
затвердженого Постановою КМ України
від 25 грудня 1998 року № 2073, який
втратив чинність 05.08.2011 року на
підставі Постанови КМУ від 20 липня 2011
р.791, державна реєстрація
договорів оренди проводиться
виконавчим комітетом сільської,
селищної та міської ради,
Київською та Севастопольською
міськими державними адміністраціями
за місцем розташування земельної
ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» (в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) істотними умовами
договору є: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або
знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін.

Згідно з ч. 2 цієї статті відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов передбачених цією
статтею, а також порушення вимог статей
4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

При підписанні, договір оренди землі за
формою і змістом в основному
відповідав Типовій формі оренди землі,
зокрема: був визначений порядок
орендної плати та її перегляду (пункти
2.1,2.2,2.3 названого договору), збереження
об'єкту оренди землі та умови її
повернення (пункти 3.1-3.4.3; 5.5), наданий
план орендованої земельної ділянки та
опис її меж, (а. с. 4). Договір містить
інформацію щодо об'єкта оренди, в
обсязі, визначеному ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» (в редакції,
чинній на час його підписання).

В оспорюваному договорі відсутні такі
умови як індексація орендної плати,
перегляд та відповідальність за
несплату орендної плати, відсутній акт
приймання-передачі земельної ділянки
в оренду, існуючі обтяження щодо
використання земельної ділянки.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого, вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Виходячи з аналізу зазначених норм в
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право.

Відсутність в спірному договорі оренди
зазначених умов не свідчить про
порушення прав орендодавця, такі
порушення є неістотними і не звужують
обсягу прав позивача.

Тобто, орендодавець своєчасно
отримував орендну плату, орендарем
виконувалися умови договору, земельна
ділянка використовувалась за цільовим
призначенням.

Такий висновок відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України по справі №6-94цс13 від 25
грудня 2013 року. Відповідно до положень
статті 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України є
обов'язковим для всіх судів України за
умов вказаних у цій статті

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання договору оренди земельної
ділянки не підлягають задоволенню
через безпідставність заявлених
матеріально - правових вимог, а отже,
підстав розглядати заяву позивача про
поновлення строку позовної давності
немає.

Суд першої інстанції також
безпідставно відмовив в задоволенні
вимоги про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою через
пропуск строку звернення до суду,
оскільки дана вимога є похідною від
основної вимоги (про визнання договору
недійсним), яка не підлягає задоволенню
у зв'язку з недоведеністю.

Слід зазначити, що посилання позивача
на те, що лише у 2011 році ним було
підписано бланк договору, не
підтверджені належними та допустимими
доказами у справі.

Також позивачем не доведено, що її
земельна ділянка перебувала в оренді
СТОВ «Дружба» і саме по цьому договору
ним отримувалась орендна плата.

Суд першої інстанції, вірно встановив
обставини справи, належним чином
дослідив наявні у справі докази, але не
обґрунтував своє рішення нормами права
та застосував норму права, яка не
підлягала застосуванню (щодо строку
позовної давності).

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Судом першої інстанції було порушено
вимоги п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України,
відповідно до якої суд повинен
вирішити питання, яка правова норма
підлягає застосуванню до даних
правовідносин.

Керуючись, ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду
Вінницької області від 30 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до СФГ
«Оріон» відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:
/підпис/ Т.Б. Сало

Судді:
/підписи/ Т.О. Денишенко А.Ю.
Зайцев

Згідно з оригіналом: