Єдиний унікальний номер 219/8928/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2157/2014
Головуючий в 1 інстанції Шевченко Л.В.
Доповідач Будулуца М.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого - судді Санікової О.С.,

суддів:
Будулуци М.С., Космачевської Т.В.,

при
секретарі Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Артемівської міської ради про визнання
права власності за набувальною
давністю на ? частину жилого будинку

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 22 січня 2014
року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 22 січня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до Артемівської міської
ради про визнання права власності за
набувальною давністю на ? частину
жилого будинку АДРЕСА_1 відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився
позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє
його представник ОСОБА_2, та подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування доводів скарги апелянт
зазначив, що суд не дав належну оцінку
тім обставинам, що його батько -
спадкодавець ОСОБА_3 постійно проживав
в будинку, що розташований в АДРЕСА_1, та
у вересні 1981 року успадкував за
заповітом 1/2 частину будинку після
смерті - ОСОБА_4, але фактично він займав
увесь будинок, оскільки 14 липня 1949 року
1/2 частина будинку була описана та
конфіскована за вироком суду, а потім
рішенням виконкому Артемівської
міської ради від 10 травня 1978 року була
списана з балансу ЖЕКу Артемівського
міськжилуправління та передана для
користування, як підсобне приміщення,
ОСОБА_5 - прадіду позивача, який був
первісним власником будинку. Спірна ж
частина жилого будинку, що складає ?
частину загальної площі, нікому іншому
- не належить. Посилаючись на це,
апелянт зазначив, що у жовтні 2013 року
після смерті ОСОБА_3 він успадкував 1/2
частину будинку і продовжує відкрито,
безперервно володіти іншою частиною
нерухомого майна, яким раніше протягом
десяти років відкрито володів його
батько (ОСОБА_3), а тому набував право
власності на це майно за набувальною
давністю. Окрім цього позивач зазначив,
що Артемівська міська рада на протязі
цього строку не пред'явила позов до
суду про повернення майна і просила
розглянути справу на розсуд суду.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача
ОСОБА_1, доводи апеляційної скарги
підтримав, просив скаргу задовольнити,
а рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов - задовольнити.

Артемівська міська рада про час та
місце розгляду справи повідомлена
судовою повісткою (а.с. 76).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін, виходячи з наступних підстав.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
постановив ухвалу з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майно
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Частиною 2 цієї ж статті
передбачено, що особа, яка заявляє про
давність володіння, може приєднати до
часу свого володіння увесь час,
протягом якого цим майном володіє
особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

У відповідності до п.8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, правила ст.344 ЦК України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом, що видане 10 жовтня 2013 року
Державним нотаріусом Першої державної
нотаріальної контори, ОСОБА_1 є
власником ? частини жилого будинку з
надвірними спорудами, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному
свідоцтві зазначається, що за вказаною
адресою розташований дерев'яний жилий
будинок, загальною площею 25, 93 кв. м., в
тому числі жилою площею 8,61 кв. м,
означений в плані літерою А-1а, що
належав спадкодавцю - ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, що видано Другою
Артемівською державною нотаріальною
конторою 04 вересня 1981 року за
реєстровим № 3669, зареєстрованого
Артемівським бюро технічної
інвентаризації 08 вересня 1981 року за №
48-137-4637 (а.с. 6, 7).

З технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) жилий будинок АДРЕСА_1
м. Артемівська Донецької області,
виготовленого 30 серпня 2013 року
Комунальним підприємством
«Артемівське бюро технічної
інвентаризації», вбачається, що станом
на 27 серпня 2013 року одноквартирний
житловий будинок складається з
коридору площею 5,72 кв. м, передпокою - 5,6
кв. м, кухні - житлової загальною площею
- 14,61 кв. м, у тому числі житлової площею -
8,61 кв. м та допоміжною - 6 кв. м. Житловий
будинок та тамбур побудовані у 1945 році
(а.с. 8 - 10).

Згідно договору купівлі-продажу
домобудівлі від 14 вересня 1936 року,
ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 купив один
дерев'яний будинок, вкритий черепицею,
який знаходився в АДРЕСА_1 на садибі
мірою в 148,53 кв. м, який не
націоналізовано і по акту, наданому 20
квітня 1929 року Артмісцгоспом,
повернуто у власність ОСОБА_6. Цей
договір був посвідчений Артемівським
міськнарсудом 14 вересня 1936 року,
зареєстрований у реєстраційному
відділі при Артемівському окружному
Місцгоспі та внесено до реєстру
приватно - власницьких будівель по
місту Артемівську під № 228 (а.с. 15).

Згідно акту опису та оцінки майна від 14
липня 1949 року, у засудженого, в
присутності хазяйки ОСОБА_4 (рос.
ОСОБА_4), комісією на підставі ст. 1
Положення про порядок обліку та
використання націоналізованого,
конфіскованого, відумерлого і
безхазяйного майна, затвердженого
постановою РНК СРСР від 17квітня 1943 року
№ 404, здійснено опис майна: половини
будинку, який складається з 2-х кімнат:
розміром 14 кв.м. та 10 кв.м., відповідно,
вкритий черепицею за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 16).

Пунктом 1 вищевказаного Положення було
передбачено, що воно поширюється на
наступне майно, цінності та грошові
кошти: а) націоналізовані за
розпорядженням Уряду Союзу РСР або
урядів союзних республік; б)
конфісковані за вироками судів або за
постановами інших уповноважених на те
державних органів; в) визнані
безхазяйними і відумерлими в порядку,
встановленими відповідними законами;
г) майно, цінності та грошові кошти
ліквідованих установ, підприємств та
організацій за відсутності в момент
ліквідації правонаступників або
розпоряджень відповідних органів про
інший порядок використання цього
майна, цінностей та грошових коштів; д)
майно бюджетних установ, якщо
використання його є господарсько
недоцільним, не відповідає завданням
даної установи або прийшло в
непридатність.

Згідно довідки від 14 березня 1957 року,
частина будинку по АДРЕСА_1 знаходилась
на балансі будинкоуправління № 8
Артемівського міськкомунгоспу (а.с. 18).

04 березня 1977 року листом начальника
міськжилуправління ОСОБА_5
повідомлено, що Артемівське міське
житлове управління з метою недопущення
самовільного зайняття та її збереження
дозволяє зайняти звільнену частину
будинку, що знаходилась на балансі ЖЕК
№ 2, до виготовлення кошторисної
документації на продаж цієї частини
будинку (а.с. 17).

Згідно архівного витягу з протоколу №
10 засідання виконкому Артемівської
міської Ради народних депутатів від 10
травня 1978 року, вирішено списати з
балансу ЖЕКів Артемівського
міськжилуправління жилі будинки, сараї
та вбиральні, які є непридатні та
визнані міжвідомчою комісією
аварійними, у тому числі, і по АДРЕСА_1
(а.с. 37, 38).

22 травня 1978 року Артемівське
міськжилуправління повідомило ОСОБА_5
про те, що відповідно до рішення
виконкому міської Ради народних
депутатів № 166 від 10 травня 1978 року, ?
частину домобудівлі АДРЕСА_1 списано та
йому дозволено використовувати під
підсобне приміщення (а.с. 17).

04 вересня 1981 року ОСОБА_3 на підставі
заповіту, посвідченого у Другій
Артемівській нотаріальній конторі 05
жовтня 1980 року та зареєстрованого під
№ 2658, Першою Артемівською
нотаріальною конторою видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спадкове майно, що
складається з ? частини жилого будинку
з відповідною частиною надвірних
споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 800 кв.м та належало
спадкодавцю ОСОБА_4 на праві приватної
власності на підставі свідоцтва про
право власності на будівлю, що видане
Артемівським міськомунгоспом 21
вересня 1951 року та зареєстроване в
Артемівському бюро технічної
інвентаризації 21 вересня 1951 року №
13-4637.На цій земельній ділянці
знаходиться один одноповерховий
будинок загальної площею 28,42 кв.м. та
надвірні споруди: чотири сараї,
вбиральня, паркан (а.с. 19).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3,
який є спадкодавцем 1/2 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 та
батьком позивача - ОСОБА_1 (останній до
реєстрації шлюбу мав прізвище ОСОБА_1),
з 22 жовтня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день
смерті) мешкав в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 20,
21, 11-14, 44).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивач не довів, що
його батько добросовісно, відкрито та
безперервно володів майном, як своїм,
що він як володілець не знав і не міг
знати про те, що володіє чужою річчю,
оскільки непригодне до застосування
майно було дозволено використовувати
під підсобне приміщення, яке було
списано.

Також позивач не надав доказів того, що
він, в свою чергу, добросовісно,
відкрито та безперервно володів ?
частиною спірного будинку по АДРЕСА_1
та не знав і не міг знати, що володіє
чужою річчю.

Як вбачається з матеріалів
справи, суд правильно встановив
правовідносини, які виникли між
сторонами, дав їм належну оцінку і
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову ОСОБА_1

Всупереч доводів апеляційної
скарги суд при вирішенні справи повно
та всебічно з'ясував всі фактичні
обставини справи, належно оцінивши
надані позивачем докази, та врахував
вимоги діючого цивільного
законодавства.

Наведені доводи апеляційної
скарги були предметом ретельної
перевірки судом першої інстанції при
розгляді справи. Свої правові висновки
суд належним чином мотивував та виклав
у рішенні.

Апеляційний суд відхиляє твердження
апелянта про те, що суд не врахував час
постійного проживання в будинку
ОСОБА_3, який успадкував ? частину
будинку від своєї бабці ОСОБА_4, а також
ті обставини, що інша частина будинку
була передана у користування сім'ї
ОСОБА_4 у 1978 році, оскільки цим
обставинам суд дав належну оцінку,
виклавши свої правові висновки у
рішенні, з посиланням на письмові
докази, з яких вбачається, що 1/ 2 частина
житлового будинку, що раніше була
описана за вироком суду, перебувала на
балансі Артемівського
міськжилуправління, а потім була
списана відповідно до рішення
виконкому Артемівської міської ради
від 10 травня 1978 року.

Це свідчить про те, що вказана частина
житлового будинку була виключена із
житлового фонду та раніше була списана,
відповідно до рішення виконкому
міської ради, право власності на яку
просив встановити позивач за
набувальною давністю, що виключає
можливість для задоволення заявленого
позову.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
приходе до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильних по суті висновків суду та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду є законним і
обгрнутованим та підстав для його
скасування немає.

Оскільки рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування в межах доводів скарги
не має, а з формальних міркувань не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення, апеляційний суд
оскаржуване рішення залишає без змін, а
апеляційну скаргу позивача відхиляє.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 22 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: