Справа № 456/2001/13
Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/2878/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді- Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача-
Романової Н.В., представника
відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Львівського обласного управління АТ
«Ощадбанк», ОСОБА_3 на рішення
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 30 січня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на заставлене
майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ «
10013/0188 філії - Львівського обласного
управління АТ «Ощадбанк» звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на заставлене майно. З
посиланням на ст.ст. 16, 526, 572, 589, 612, 1048, 1050,
1054 ЦК України ст.ст. 19, 20 Закону України
«Про заставу», ст.ст. 22,24 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» - просив звернути
стягнення на транспортний засіб марки
«SKODA» д.н.з. НОМЕР_1, належний на праві
власності ОСОБА_3 та переданий в
заставу ПАТ «Державний ощадний банк
України» ТВБВ №10013/0188 філії - Львівське
обласне управління за договором
застави №975 від 30.10.2006 року в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №252 від 30.10.2006 року в сумі 3 833
євро 26 центів та стягнути судовий збір
у розмірі 514 грн.24 коп.

Рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 30 січня 2014 року позов
задоволено частково. Вирішено про
стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» 3 833
євро 26 центів, що становить 39 942 грн. 57
коп. заборгованості за кредитним
договором та 514 грн. 24 коп. судових
витрат.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду оскаржили сторони.

АТ «Ощадбанк» особі філії -
Львівське обласне управління АТ
«Ощадбанк» вважає рішення незаконним,
прийнятим з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та з порушенням норм
процесуального права. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити повністю та в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором звернути
стягнення на транспортний засіб марки
«SKODA», модель Fabsa Classik 1.2, 2006 р.в., чорного
кольору, шасі (кузов) НОМЕР_2, д.н.з.
НОМЕР_1. Мотивує тим, що звернення
стягнення на предмет застави
відповідно до закону пов'язується саме
з фактом невиконання забезпеченого
заставою зобов»язання в момент
настання терміну виконання, висновки
суду першої інстанції щодо відмови
Банку в задоволенні позовних вимог в
частині звернення стягнення на предмет
застави є помилковим, необґрунтованим
та таким, що не відповідають вимогам
ст.ст. 572, 590 ЦК України, ст.ст. 19,20 ЗУ «Про
заставу», ст. 22 ЗУ «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень». Окрім цього звертає увагу на
те, що задовольняючи частково позов про
стягнення кредитної заборгованості з
відповідача в грошовому порядку, суд
першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог, оскільки з позовом про
стягнення кредитної заборгованості у
грошовому порядку позивач не
звертався, просив лише звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль, шляхом продажу його на
прилюдних торгах та направленням
коштів, отриманих від реалізації
предмета застави, в рахунок погашення
заборгованості відповідача перед
Банком.

Висновок суду про те, що суд не
звертає стягнення на автомобіль з тих
підстав, що несплачене тіло кредиту
становить лише 42,59 євро не відповідає
фактичним обставинам, оскільки в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суд сам вказує, що розрахунком
позивача доведено, та не спростовано
відповідачем, що сума несплачених
платежів по кредиту становить 1 984,59
євро.

Висновок суду про те, що судом
неможливо встановити місце та
відповідний стан заставленого
транспортного засобу, а звертати
стягнення на запасні частини від
автомобіля не передбачено договором,
зроблений виключно на припущеннях. При
цьому, технічний стан автомобіля, його
кількісні чи якісні характеристики, не
можуть вплинути на передбачене законом
та договором право заставодержателя
звернути стягнення на предмет застави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на незаконність судового
рішення, ухвалення його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити повністю.

Свої вимоги мотивує тим, що
аналогічні позовні вимоги уже були
предметом судового розгляду у справі
№2-98/11, по якій існують судові рішення
всіх судових інстанцій, а тому судом
безпідставно відхилено клопотання про
залишення позову без розгляду і
ухвалено рішення по суті позовних
вимог. Крім того, задовольняючи
частково позов банку, судом не наведено
висновків по суті позовних вимог.
Висновки суду не відповідають
мотивувальній частині судового
рішення щодо складових боргу, які суд
вважав встановленими.

Не відповідають вимогам закону як
мотиви у позовній заяві банку, так і в
рішенні суду від 30.01.2014 року висновки
щодо наявністю боргу по нарахованій
пені 1 806, 08 євро. Оглядом розрахунку
нарахування пені, поданого банком
вбачається, що пеня нарахована з 06.04.2009
року по 09.04.2013 року, тобто за п»ять
років, тоді як згідно ст.235 ЦК України
позовна давність щодо стягнення пені
становить один рік, про що заявляв у
суді першої інстанції.

Судом всупереч вимогам
законодавства України в т.ч. ст. 11ЗУ
«Про захист прав споживачів»
відмовлено в судовому засіданні
встановити сукупну вартість платежів
по оплаті тіла кредиту та відсотків.

При розгляді справи в суді
апеляційної інстанції представники
сторін підтримали апеляційні скарги
довірителів та заперечили проти
апеляційних скарг протилежної сторони.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог заявлених у
суді першої інстанції, заслухавши
учасників процесу, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
особі філії - Львівського обласного
управління АТ «Ощадбанк» підлягає до
задоволення частково, а апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам в повній мірі не
відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Перевіряючи обґрунтованість мотивів
апеляційної скарги відповідача в
частині відсутності правових підстав
для розгляду справи по суті з мотивів
ухвалення та набрання чинності рішення
суду між тими самими сторонами про той
самий предмет та з тих же підстав, то в
цій частині доводи апелянта не є
обґрунтовані. З долучених до справи
копій судових рішень вбачається про
наступне.

Рішенням колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 17 грудня 2012 року за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 07. 11.2011 року в частині
позовних вимог банку про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 8 412 євро та 94 центи за
рахунок звернення стягнення на
предмет застави - автомобіль марки
«SKODA», модель Fabsa Classik 1.2, 2006 р.в., чорного
кольору, шасі (кузов) НОМЕР_2, д.н.з.
НОМЕР_1 - скасовано та в цій частині
ухвалено нове рішення про відмову у
позові.

З врахуванням мотивувальної частини
рішення суду апеляційної інстанції,
такий висновок базувався на тому, що
оскільки банк звернувшись з позовом
визначився з позовними вимогами,
однією з яких є вимога про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 8 412 євро 94 центи саме за
рахунок звернення стягнення на
предмет застави / зазначений вище
автомобіль/, у поданій ним позовній
заяві не зазначив спосіб реалізації
заставленого майна - колегія суддів не
знайшла підстав для задоволення позову
в цій частині та ухвалила про відмову у
позові банку. /а.с. 67-69/

Звертаючись до суду з позовом 17.04. 2013
року банком наведено дещо інші мотиви
вимог та інші вимоги, зокрема щодо
способу реалізації заставленого майна.
Крім того, банком лише 12.04.2013 р.
зареєстровано в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна відомості про
звернення стягнення на предмет застави
згідно договору застави № 975 від 30.10.2006
р., що підтверджується витягом № 40407521
від 12.04.2013 р. За таких обставин суд
повинен був вирішити спір по суті цих
вимог.

Задовольняючи частково вимоги банку,
суд мотивував своє рішення тим, що 30
жовтня 2006 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та відповідачем
ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 252
відповідно до якого відповідач отримав
кредит в сумі 10 500 євро зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 11% річних із кінцевим терміном
повернення не пізніше 30 жовтня 2012 року
шляхом погашення щомісячних
платежів./а.с. 9/.

Сума кредиту відповідачем отримана
та даний факт підтверджено
розпорядженням, квитанцією та
платіжним дорученням. З метою
належного виконання зобов'язання, що
випливає з кредитного договору
позичальник ОСОБА_3 на підставі
договору застави № 975 від 30 жовтня 2006
року передав у заставу банку
автомобіль марки «Шкода Фабія», 2006 року
випуску, для придбання якого отримав
кредит.

Вказані обставини підтверджено
матеріалами справи.

З мотивів неналежного виконання умов
кредитного договору, виникнення
заборгованості станом на 10 квітня 2013
року в сумі 3 833 євро 26 центів в тому
числі 1984,59 євро - сума прострочених
(несплачених) платежів по кредиту, 42,59
євро сума прострочених платежів по
процентах, а також 1 806,08 євро сума
нарахованої пені за несплату платежів
по даному кредиту - банк просив
задовольнити його вимоги у спосіб
звернення стягнення на транспортний
засіб марки «SKODA» д.н.з. НОМЕР_1, належний
на праві власності ОСОБА_3 та переданий
в заставу ПАТ «Державний ощадний банк
України» ТВБВ №10013/0188 філії - Львівське
обласне управління за договором
застави №975 від 30.10.2006 року в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №252 від 30.10.2006 року/а .с.17/

Задовольняючи частково
позовні вимоги банку та ухвалюючи
рішення про стягнення з відповідача
на користь банку 3 833 євро 26 центів, що
становить 39942 гр. 57 коп. - суд першої
інстанції вийшов за межі позову та
ухвалив рішення по вимогам, які не
заявлялись позивачем, чим допустив
порушення ч. 1 ст. 11 ЦПК України. За
змістом цієї норми - суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Аналіз
означеної норми дає підстави для
висновку про обґрунтованість в цій
частині мотивів апеляційної скарги
банку, оскільки таким не заявлялась
вимога про стягнення коштів за умовами
договору, а з врахуванням договору
застави, про який вказано вище -
звернути стягнення на заставлене майно
в рахунок погашення боргового
зобов»язання.

Аналізуючи інші мотиви
апеляційної скарги відповідача, з
якими колегія суддів частково
погоджується, необхідно врахувати
наступні обставини.

Банком 12.04.2013 р. зареєстровано в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна відомості про звернення
стягнення на предмет застави згідно
договору застави № 975 від 30.10.2006 р., що
підтверджується витягом № 40407521 від
12.04.2013 р. З наведеного випливає, що інших
зареєстрованих обтяжувачів на
автомобіль марки «Шкода Фабія», 2006 року
випуску немає. Згідно укладеного
договору та Закону України «Про
заставу» банк має право звернути
стягнення на предмет застави
відповідача, передане останнім в
заставу в якості забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 252 від 30.10.2006 року.

За договором застави від
30.10.2006 року, зокрема згідно п. 1.4 -
договірна вартість предмету застави
за погодженням сторін становить 66800
гривен. Згідно умов цього договору
заставодавець взяв на себе
зобов»язання, що випливає з Кредитного
договору, а саме повернути
заставодержателю кредит у розмірі 10 500
євро та інші передбачені договором
платежі / відсотки, комісійні, суми
штрафних санкцій / ./а.с. 17-19/.

За умовами Кредитного договору
сторонами визначено кінцеву дату
повернення кредиту 30.10. 2012 року. / а.с. 9/ .

З врахуванням пояснень
представників сторін при розгляді
справи в суді апеляційної інстанції -
представник банку вважає
обґрунтованою суму позову, яка складає
станом на 10 квітня 2013 року - 3 833 євро 26
центів, в тому числі 1984,59 євро - сума
прострочених (несплачених) платежів по
кредиту, 42,59 євро - сума прострочених
платежів по процентах, а також 1 806,08
євро сума нарахованої пені за несплату
платежів, яка по тілу кредиту
обрахована з 06.04.2009 року і на відсотки
з 05.05.2009 року, що підтверджено даними,
які банк подав, як розрахунок суми
боргу. / а.с. 26-27/.

Представник відповідача стверджує
про сплату його довірителем біля 13 000
євро за Кредитним договором і
заперечує наявність в його довірителя
такої суми заборгованості, котра
зазначена у позові, в тому числі з
врахуванням нарахування суми пені за
період, що поза межами позовної
давності, зазначаючи про розмір такої
в межах строку передбаченого законом
становить 286 євро та 43 центи, що могла
бути нарахована на суму, яку позивач
вважає боргом по тілу кредиту та 6 євро
78 центів - пеня, яка могла бути
нарахована на суму несплачених
відсотків за користування кредитними
коштами, що відповідає вимогам ч.2 ст. 268
ЦК.

Тому висновки суду першої
інстанції про виконання банком в цій
частині вимог ст. 256 ч. 2 ЦК України /
хоча означена норма не містить частини
другої / та про нарахування пені у
річні строки, а фактично шість місяців
після спливу строку договору, тобто рік
після завершення строку договору,
який закінчився 30 жовтня 2012 року, а пеня
згідно розрахунку долученого до справи
нарахована до 09.04.2013 року, тобто в
межах строків, передбачених зазначеною
нормою права, - не спростовує
посилання представника відповідача
про порушення банком вимог ч. 2 ст. 268 ЦК
з врахуванням того, що згідно вимог ч. 1
ст. 259 ЦК - договором сторонами позовна
давність не збільшувалась.

Представник відповідача вважає, що
станом на 30.10.2012 р. його довіритель
повністю погасив борг по тілу кредиту
-10 500 євро. В позові не вказано за які
місяці нарахована сума 1 984,59 євро як
сума прострочених платежів по кредиту,
не вказано суми щомісячних нарахувань
та внесених платежів і їх розподіл
банком.

Згідно вимог ст. 20 Закону України «Про
заставу» , п.6.1 Договору право на
пред'явлення вимоги про звернення
стягнення на предмет застави виникає у
випадку, якщо зобов'язання не буде
виконано.

Як зазначалось вище, заперечення
представника відповідача проти
позову ґрунтуються на тому, що на його
і довірителя неодноразові звернення,
банк не надає розрахунку сум, які
вважає боргом та не надає даних про
віднесення сплачених боржником сум
платежів за договором, що
унеможливлює вирішення боржником
питання щодо остаточного розрахунку з
банком, з врахуванням того, що не
виключає обов»язку сплати деяких сум
за користування кредитними коштами чи
за несвоєчасну оплату деяких платежів.

З врахуванням наведених вище обставин,
а також заявлених позивачем вимог про
звернення стягнення на заставлене
майно в рахунок погашення
заборгованості за Кредитним договором,
котра зазначена у позові, з
врахуванням обумовленої сторонами
Кредитного договору та договору
застави суми вартості предмета
застави для придбання якого брався
кредит, вирішення питання про
звернення стягнення на предмет застави
не буде співмірним не виконаному
зобов»язанню. Боржником сплачено за
умовами договору значну суму
платежів, що свідчить про вчинення ним
дій спрямованих на виконання взятого
на себе зобов»язання.

Висновки суду про бажання відповідача
уникнути відповідальності за
невиконання умов кредитного договору
не ґрунтуються на матеріалах справи.
Тому з врахуванням балансу
інтересів сторін даного позову,
позиції представника відповідача про
готовність його довірителя вирішити
питання припинення його зобов»язання
внесенням платежів за наданням банку
розрахунку заборгованості по платежам,
у задоволенні вимог банку про
звернення стягнення на предмет застави
- вказаний у договорі ТЗ з метою
погашення зазначених у позові
платежів та за відсутності
розрахунку щодо їх походження -
позовні вимоги не підлягають до
задоволення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
суд першої інстанції фактично
встановив безпідставність позовних
вимог, заявлених у зазначений в позові
спосіб, оскільки у своєму рішенні
вказав, що звернення стягнення на
предмет застави - на транспортний
засіб марки «Шкода Фабія» 2006 року
випуску, що належить ОСОБА_3 суд вважає
за необхідність відмовити в
задоволенні позовних вимог виходячи з
тих міркувань, що сума кредитного
договору становила 10 500 євро, як
вбачається з довідки про погашення
кредиту сума боргу станом на 10 квітня
2013 року становить 3833,26 євро, що
свідчить, що більша сума кредитного
договору погашена, а тому прийшов до
висновку про стягнення суму
нарахованої заборгованості, що
становить 3833,26 євро, що згідно довідки
від 15 квітня 2013 року курс євро до
української гривні станом на 10 квітня
2013 року становить 1042,29 за 100 євро.

Отже, задовольняючи позовні вимоги у
спосіб не заявлений позивачем, суд
першої інстанції водночас взяв до
уваги твердження сторін, що також
підтверджено матеріалами справи, що
станом на 30 жовтня 2012 року, тобто на
дату кінцевого повернення боргу
відповідачем сплачено в рахунок
погашення боргу понад 13 000 євро, тобто
в межах тіла кредиту, що становило 10 500
євро, тому не звернув стягнення на
транспортний засіб марки Шкода, 2006 року
випуску, з тих підстав, що несплачене
тіло кредиту становить тільки 42, 59 євро,
боржником в цілому сплачено понад 13 000
євро, що близько, на 3 000 євро більше від
отриманого тіла кредиту. Отже банк
збитків, як таких, не зазнав.

Крім того, суд не врахував, що по
причині зверненням ОСОБА_3 до банку
про зміну умов договору боржника,
судом 25.05.2009 року в порядку
забезпечення позову винесено ухвалу
про зупинення дії п. 3.3.4 даного
кредитного договору до вирішення
позову по суті. Така ухвала скасована
районним судом за заявою банку лише
15.06. 2011 року /а.с. 64/ . Отже до часу
скасувань заходів забезпечення позову
такі діяли. Підстава нарахування
передбачених кредитним договором
платежів за порушення зобов»язанння
по сплаті тіла кредиту та відсотків за
користування таким у цей період часу
вимагає відповідної правової оцінки.
Відсутність даних про направлення
копії ухвали про забезпечення позову
для виконання до ДВС Стрийського МРУЮ
чи інші виконавчі органи, не свідчить
про те, що така ухвала до скасування
заходів забезпечення позову не діяла.
За змістом п. 9 ст. 153 ЦПК України - ухвала
про забезпечення позову виконуються
негайно, а не з часу звернення такої
ухвали до виконання чи направлення
стороні.

За наведених вище обставин, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги
позивача частково та задоволення
апеляційної скарги відповідача,
скасування судового рішення з
ухваленням у справі нового рішення по
суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч. 1 ст. 307,
п. 3 ч.1 ст. 309, 313 , ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Львівського обласного
управління АТ «Ощадбанк» задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 30 січня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі ТВБВ №10013/0188 філії Львівського
обласного управління АТ «Ощадбанк» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
заставлене майно - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий

Судді