справа № 666/7266/13-ц
27.03.2014 року Дніпровський районний
суд м. Херсона в складі:
судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в
якому зазначає, що у серпні 2011 року її
дочка -' ОСОБА_3 запропонувала їй свої
послуги по забезпеченню її доглядом,
харчуванням, утриманням її житлового
будинку і присадибної ділянки в
належному стані. Замість цього вона
попросила відписати її чоловікові -
ОСОБА_2 належний їй будинок АДРЕСА_1 для
подальшого продажу та поділу суми
коштів, сплачених за будинок, на три
частини, тобто їй та її двом дочкам -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вона погодилась і
23.09.2011 року уклала з ОСОБА_2 договір,
тексту якого вона не читала, вважаючи
що в ньому передбачені всі права та
обов'язки, про які вони домовилися.
Стверджує, що після укладення
вказаного договору відповідач разом із
її дочкою ОСОБА_3 вивезли її за межі
України, а саме: до Чеської республіки,
у м. Прага. Вона одразу сприйняла такі
дії з боку її рідної дочки та її
чоловіка, як виконання умов договору,
який було між ними укладено. Але через
декілька місяців відповідач перестав
виконувати свої зобов'язання. Крім
того, викрав у неї усі її документи, а її
було замкнено на ключ у будинку в м.
Прага, тобто незаконно утримували її,
відключаючи електрику та забирали всі
засоби зв'язку з зовнішнім світом.
Вказує, що її обманювали постійно, що
робляться документи на виїзд. ЇЇ дочка -
ОСОБА_3 разом з відповідачем спричиняли
стосовно неї морально-психічний тиск,
на її думку, з однією метою - довести до
інфаркту, так як знали про її проблеми з
Після того, як її другій дочці - ОСОБА_4
стало відомо про вказані вище
обставини, вона забрала її з Чехії на
Україну, вона вирішила переукласти
договір з відповідачем та написати
заповіт. Під час отримання документів в
бюро технічної інвентаризації м.
Херсона документів на будинок вона
дізналися, що фактично між нею та
відповідачем був укладений договір
дарування, чого вона не бажала.
Просила суд визнати недійсним договір
дарування 35/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений 23.09.2011 року між нею
та відповідачем ОСОБА_2, посвідчений
нотаріусом Херсонського нотаріального
В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві.
Представник позивача пояснив суду, що
позивач ОСОБА_1 , будучи особою, якій
виповнилося 85 років, вважала, що
підписує договір довічного утримання
(догляду), вважала, що її будинок буде
здаватися в оренду, а її дочка - ОСОБА_3
буде її доглядати в Чехії.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про день та час слухання
справи повідомлений своєчасно,
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив. Зі згоди позивача та
представника позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
її представника ОСОБА_6, свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_1, вивчивши матеріали
справи та дослідивши письмові докази,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню, враховуючи
наступне.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23 вересня 2011 року
між ОСОБА_1 - позивачем по справі та
ОСОБА_2 - відповідачем по справі, який є
громадянином Чеської республіки, було
укладено договір дарування 35/100 частин
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд,
що знаходиться в АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстровий № 1886. В п. 10. вказаного
договору Дарування було зазначено, що
всі зміни та доповнення до цього
договору, що зроблені за узгодженням
сторін, повинні бути нотаріально
посвідчені.

Згідно п. 11 цього договору Дарування,
право власності ОСОБА_2 на дарунок
виникає з моменту його прийняття.
Сторони домовилися, що під передачею
35/100 частин житлового будинку за цим
договором слід вважати символічну
передачу речі. Прийняття
«Обдаровуваним» примірника цього
договору дарування, свідчить про те, що
передача речі відбулась.

На підставі ч.1 ст. 722 ЦК України, право
власності обдаровуваного на дарунок
виникає з моменту його прийняття.

Разом з тим, допитана у судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_1
пояснила суду, що в будинку АДРЕСА_1 у
неї залишилися усі її цінні речі, меблі,
бібліотека. Будинок продавати вона не
хотіла. Своєї згоди на такий продаж не
давала, вважала, що її будинок здається
в оренду. ЇЇ дочка - ОСОБА_3 обіцяла
доглядати її до самої смерті. Дочка
умовила її укласти договір, як вона
зрозуміла, оренди, обіцяла її доглядати
після укладення договору. Вона виїхала
з дочкою до Чехії, для чого остання
відкрила їй візу на три місяці та
обіцяла зробити їй документи на
постійне проживання у Чехії. Потім
дочка викрала у неї закордонний
паспорт та пенсійне посвідчення, а саму
її зачинили в кімнаті будинку та нікуди
не випускали тривалий час. В один з
таких днів, знаходячись одна взаперті,
вона умовила сусіда - чеха, щоб той
подзвонив по номеру телефону,
записаному на аркуші паперу, її дочці -
ОСОБА_4 Потім приїхала поліція і
звільнила її, а друга її дочка - ОСОБА_4
відвезла її назад в Україну.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7
пояснив суду, що ОСОБА_1 має двох дочок,
одна із яких, а саме ОСОБА_3 проживає за
кордоном, у Чехії. Остання збиралась
доглядати свою мати - ОСОБА_1, позивача
по справі. Тому ОСОБА_1 подарувала
частину свого будинку чоловіку дочки -
ОСОБА_2 Іншого житла вона не має. Йому
відомо, що у ОСОБА_1 дочкою ОСОБА_3 було
вилучено закордонний паспорт. Для
повернення ОСОБА_1 з Чехії додому, в
консульстві України в Чехії було
видано посвідчення особи на повернення
в Україну.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8
пояснив суду, що він є онуком позивача
ОСОБА_1 Його тітка - ОСОБА_3 - дочка
позивача, зобов'язалась доглядати його
бабусю - ОСОБА_1, для чого вивезла
останню з України до Чехії, при цьому
відкрила їй візу туристичну, строком на
90 днів. У Чехії його тітка - ОСОБА_3 своєю
матір'ю - ОСОБА_1 не займалась, не
здійснювала за нею догляд, натомість
забрала у неї закордонний паспорт та
чинила на неї психологічний тиск разом
із своїм співмешканцем ОСОБА_2 Одного
разу, скориставшись відсутністю вдома
дочки та її чоловіка, його бабуся
ОСОБА_1 попросила у незнайомого чеха
мобільний телефон, з допомогою якого
зателефонувала до України своїй доньці
- ОСОБА_4, його матері. Остання
звернулась за допомогою до чеської
поліції, яка визволила ОСОБА_1, яка
повернулась до України, де їй ніде
проживати.

На підставі службового запису № КТТ
1254/12-09КО-2012-5873 поліції Чеської
Республіки, перекладеного
перекладачем мови чеської, російської
та української ОСОБА_9 у м. Прага 14.03.2014
року, завіреному нотаріусом у м. Прага
ОСОБА_10 20.03.2014 року, встановлено, що 18
вересня 2012 року було проведено
поліцейську акцію міською поліцією
Колін Чеської Республіки за адресою
АДРЕСА_2 з метою визволення ОСОБА_1

На місті поліцією було встановлено, що
потерпіла ОСОБА_1 була зачинена в
указаному будинку, як було видно, що і
фізично і психічно страждає у зв'язку з
тортурами, застосованими до неї і
замиканням - позбавленням волі,
запобіганням контакту з громадкістю
дочкою - ОСОБА_3.

Після злому та проникнення у будинок
потерпілій була надана необхідна
допомога, їжа, вода і можливість
особистої гігієни, після 19.09.2012 року
заявниця (ОСОБА_4) відвезла потерпілу в
Посольство України з метою оформлення
необхідних формальностей і подальшого
розгляду вже під контролем
компетентних органів України.

На підставі ч.1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд вважає, що ОСОБА_1 по-перше, мала
намір залишити свій будинок дочці та її
мужу за умови догляду за нею з їхнього
боку, без права продажу її житла. ОСОБА_3
вдалося вмовити свою мати подарувати
її співмешканцю ОСОБА_2 частину
належного їй будинку. Обставини справи
засвідчили, що як тільки співмешканець
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 став власником будинку
ОСОБА_1, вона зірвала свої домовленості
щодо догляду за матір'ю, сподіваючись
на безкарність своїх дій.

По-друге, ОСОБА_3 за домовленістю зі
своєю матір'ю ОСОБА_1, повинна була
виїхати з останньою з України для
постійного її проживання у Чехії.
Натомість, вона шляхом обману вивезла
матір до Чехії тільки на деякий час,
оскільки оформила їй гостеву візу
строком на три місяці, а виготовляти
документи на постійне її проживання у
Чехії не збиралась. Крім того, забрала у
матері закордонний паспорт та паспорт
громадянина України, останній
використала для виписки її матері
ОСОБА_1 з її помешкання (будинку) в
Україні. Без наявності закордонного
паспорту її мати взагалі була
позбавлена можливості повернутись в
Україну. До того ж вона зачинила свою
матір у будинку в Чехії, фактично
позбавивши її волі.

По-третє, суд вважає, що ОСОБА_3, своїми
діями стосовно своєї матері ОСОБА_1, яки
виразилися у позбавленні останньої її
власного житла без відповідного
догляду за нею з її боку (ОСОБА_3) як
дочки, порушила принцип справедливості
та розумності, викладений у п. 6 ч.1 ст.3
ЦК України, який стимулює до
добросовісності у відносинах між
людьми.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним

Таким чином, суд вважає, що договір
дарування 35/100 частин житлового будинку
з відповідною частиною надвірних
будівель та споруд, що знаходиться у
АДРЕСА_1, укладений 23 вересня 2011 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі № 1886,
належить до оспорюваних правочинів,
оскільки був вчинений ОСОБА_1 під
впливом помилки щодо природи цього
правочину, прав та обов'язків сторін.
Тобто цей правочин, вчинений під
впливом помилки, що має істотне
значення, є недійсним, оскільки не
відповідає загальним підставам
дійсності правочинів, зокрема ч.3 ст. 203
ЦК України, тому що внутрішня воля
учасника правочину не відповідає її
зовнішньому прояву - волевиявленню
учасника, яке було сформоване під
впливом помилки.

Таким чином, аналізуючи зібрані по
справі докази в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212 - 215, 224-226 ЦПК
України, ст.ст. 3, 15, 16, 203, 204, 215, 229 ЦК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір
дарування 35/100 частин житлового будинку
з відповідною частиною надвірних
будівель та споруд, що знаходиться у
АДРЕСА_1, укладений 23 вересня 2011 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованому в реєстрі № 1886.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Херсонської області через
Дніпровський районний суд м. Херсона в
десятиденний строк з дня винесення
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий
Полив'яний В.М.