Справа № 127/4208/14-ц
Вінницький міський суд Вінницької
в складі головуючого Бар'яка А.С.,
за участі секретарі Сивенюк
представника позивача Руснака В.О.,
представника третьої особи Марценюк
розглянувши у відкритому судовому
засідання в залі судових засідань № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» в особі Вінницького
центрального регіонального відділення
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Орган
опіки та піклування Вінницької міської
ради, про виселення та зняття з
реєстраційного обліку,-
Єрмаков О.М. в інтересах ПАТ «Мегабанк»
в особі Вінницького центрального
регіонального відділення звернувся до
суду з позовом, предмет якого в
послідуючому був змінений (а.с. 59), до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки
та піклування Вінницької міської ради,
про виселення та зняття з
реєстраційного обліку, зазначивши, що у
зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх
зобов'язань по кредитному договору
Ленінський районний суд м. Вінниці
ухвалив рішення про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки, а саме: квартира
АДРЕСА_1, однак виконати дане судове
рішення не має можливості, так як в
даній квартирі боржниця, після
укладення договору іпотеки,
зареєструвала свою малолітню доньку:
ОСОБА_4, на виселення якої потрібен
дозвіл органу опіки та піклування, в
результаті чого, державний виконавець
повернув без виконання відповідний
виконавчий лист, в силу чого позивач
змушений звернутись до суду та просить
висилити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації
проживання осіб, які зареєстровані в
АДРЕСА_1: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідачі, будучи належним чином
повідомлені про місце та час розгляду
справи, в судове засідання повторно не
з'явилися, повідомлення про причини
своєї неявки та заяву про розгляд
справи за їх відсутності суду не
надіслали, в силу чого, суд не вбачає
підстав для відкладення розгляду
справи та вважає за можливим вирішити
справу на підставі наявних у ній даних
та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169
ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України,
взявши до уваги відсутність
заперечення з боку позивача про
можливий заочний розгляд справи та
ухвалення заочного рішення на підставі
наявних у справі доказів, суд
постановив ухвалу про заочний розгляд
справи.

Представник позивача, Руснак В.О., в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечував.

Представник третьої особи: Органу
опіки та піклування Вінницької міської
ради - Марценюк Л.Є. в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала, пояснивши, що дитина не
може відповідати за дії матері,
матеріали справи не містять доказів
належності матері іншого житла,
доказів проживання відповідача в
даному житлі - немає. Вважає, що, у
зв'язку з захистом інтересів дитини,
позов не може бути задоволений.

Дослідивши матеріали справи, суд
визначив, встановив та дослідив
наступні докази, обставини та
відповідні правовідносини:

Іпотечний договір № 83-01ПВ/2008-з,
укладений 05.09.2008 року між ОСОБА_3 як
Іпотекодавцем та Відкритим
акціонерним товариством «Мегабанк» як
Іпотекодержателем, вказує, що даний
договір забезпечує виконання
Іпотекодавцем зобов'язання за
кредитним договором № 83-01ПВ/2008 від
05.09.2008 року, предметом іпотеки є
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 30,3
кв.м., житловою площею 17,1 кв.м.(а.с. 9,10).

Згідно копії рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці, ухваленого
15.04.2010 року по справі № 2-1707/10, яке
набрало законної сили 26.04.2010 року, було
звернуто стягнення з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» в особі Вінницького
центрального регіонального відділення
ПАТ «Мегабанк» на предмет іпотеки за
іпотечним договором від 05.09.2008 р., а
саме: житлову квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 30,3 кв.м., житловою
площею 17,1 кв.м.(а.с. 11,12).

Зміст постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП № 27933439 від
02.08.2011 року вказує, що державним
виконавцем Вишенського ВДВС
Вінницького МУЮ Гордієнком Андрієм
Володимировичем було відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-1770-2010, виданого
01.10.2010 року Ленінським районним судом м.
Вінниці про звернення стягнення з
ОСОБА_3 на користь публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» в
особі Вінницького центрального
регіонального відділення ПАТ
«Мегабанк» на предмет іпотеки за
іпотечним договором від 05.09.2008 р., а
саме: житлову квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 30,3 кв.м., житловою
площею 17,1 кв.м. ( а.с. 13,14).

Постанова про повернення
виконавчого документа стягувачу ВП №
27933439 від 30.12.2013 року, винесена державним
виконавцем Вишенського ВДВС
Вінницького МУЮ Покиньчередою Н.Г.,
вказує, що виконавчий лист № 2-1770-2010,
виданий 01.10.2010 року Ленінським районним
судом м. Вінниці про звернення
стягнення з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» в особі Вінницького
центрального регіонального відділення
ПАТ «Мегабанк» на предмет іпотеки за
іпотечним договором від 05.09.2008 р., а
саме: житлову квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 30,3 кв.м., житловою
площею 17,1 кв.м. - повернуто стягувачу,
оскільки згідно п. 4.5.9. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень у разі передачі на реалізацію
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
неповнолітні, необхідний попередній
дозвіл органу опіки та піклування,
якого не було надано, при цьому суд не
встановив (змінив) спосіб і порядок
виконання такого рішення.(а.с. 15).

Копія довідка № 3429 від 19.08.2008 року,
видана МКП Житлово-експлуатаційна
контора № 12 паспортний відділ, вказує,
що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована
одна особа: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
починаючи з 08.05.2001 року ( а.с. 17).

Вимоги про виселення № 76-13/1217 від
09.09.13 та № 7614/51 від 11.01.2014 р. вказують, що
Вінницьке ЦРВ ПАТ «Мегабанк»
зверталось до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
вимогою про виселення.(а.с. 18,19).

Акт, складений 28.04.2014 року
комісією МКП «ЖЕК-12», зазначає, що зі
слів сусідів за адресою: АДРЕСА_1,
проживає ОСОБА_3 разом з дочкою ОСОБА_4
(а.с. 56).

Довідка форма № 3 від 28.04.2014 року №
3708, видана МКП Житлово-експлуатаційна
контора № 12 паспортний відділ, вказує,
що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 01.04.2001
року та зареєстрована ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 21.08.2001 року(а.с.
57).

Акти працівників ЦРВ ПАТ
«Мегабанк» від 15.10.2013 року та 20.02.2014 року
вказують, що вимоги про виселення не
були вручені ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки
двері квартири ніхто не відкрив.

Норма ч.4 ст. 29 ЦК України прописує, що
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Стаття ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» зазначає, що діти -
члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним
у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, проживала з її матір'ю
ОСОБА_3 і на момент укладання
відповідного іпотечного договору їй
було лише сім років - то місцем
проживання малолітньої ОСОБА_4 було
місце проживання її матері, яка була
власником такого майна, а саме:
квартира АДРЕСА_1, тобто ОСОБА_4
належало та належить речове право на
таке майно: право проживання та
користування.

Суд, враховуючи неможливість
малолітньої дитини самостійно
захистити свої речові права під час
укладення її батьками відповідних
правочинів, що стосуються нерухомого
майна, в якому проживає дитина, та з
огляду на відсутність жодних перешкод
в суб'єктів вчинення правочину, з метою
унеможливити різного роду зловживань
матір'ю правами своїх дітей, щодо
об'єктивного встановлення обставин
наявності в ОСОБА_3 дітей при укладанні
з нею 05.09.2008 року відповідного договору
іпотеки, в силу чого суд не враховує та
відхиляє як доказ при ухваленні
рішення довідку № 3429 від 19.08.2008 року,
видану МКП Житлово-експлуатаційна
контора № 12 паспортний відділ, про
реєстрацію в іпотечному майні лише
однієї особи: ОСОБА_3, оскільки зміст
такої довідки суперечить змісту
довідки форми № 3 від 28.04.2014 року № 3708,
виданої МКП Житлово-експлуатаційна
контора № 12 паспортний відділ, де
зазначається про реєстрацію в такому
майні малолітньої ОСОБА_4, починаючи з
21.08.2001 року, при цьому суд надає
перевагу відомостям, відображеним в
довідці форми № 3 від 28.04.2014 року № 3708,
так як вони повністю відповідають
вимогам законодавства щодо місця
проживання малолітньої особи та
узгоджуються із встановленими в суду
обставинами щодо дійсного місця
проживання малолітньої ОСОБА_4 з своєю
матір'ю ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до норм ч.3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.
Виселення проводиться у порядку,
встановленому законом. Після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення шляхом
позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Особи, які проживають у зазначених
приміщеннях на умовах договору найму
(оренди), не підлягають виселенню, якщо:
договір найму (оренди) був укладений
до моменту укладення іпотечного
договору і про наявність такого
договору було доведено до відома
іпотекодержателя або такий договір був
зареєстрований у встановленому
законом порядку.

Зміст ст. 109 ЖК України зазначає, що
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Громадянам, яких виселяють з
жилих приміщень, одночасно надається
інше постійне жиле приміщення, за
винятком виселення громадян при
зверненні стягнення на жилі
приміщення, що були придбані ними за
рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення. Постійне жиле
приміщення, що надається особі, яку
виселяють, повинно бути зазначено в
рішенні суду. Звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги, якщо
сторонами не погоджено більший строк.
Якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що
були придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення, є підставою для надання
цим громадянам жилих приміщень з
фондів житла для тимчасового
проживання відповідно до статті 132-2
цього Кодексу. Відсутність жилих
приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

Норма ст. 132-2 ЖК України прописує, що до
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відносяться
жилі приміщення, пристосовані для
тимчасового проживання громадян, які
не мають або втратили постійне місце
проживання. Жилі приміщення з фондів
житла для тимчасового проживання
надаються громадянам, які втратили
житло внаслідок звернення стягнення
на жилі приміщення, що були придбані
ними за рахунок кредиту (позики)
банку чи іншої особи, повернення
якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення, у
порядку ( 422-2004-п ), встановленому цим
Кодексом.

За даних обставин, враховуючи, що
позивач має достатньо правових підстав
для реалізації свого права на
звернення стягнення на передану в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що є
підставою для виселення всіх
мешканців, проте, з огляду на
реєстрацію в такому майні малолітньої
дитини: ОСОБА_4, яка була зареєстрована
згідно довідки форми № 3 (а.с. 57) - з 21.08.2001
року, а відповідний іпотечний договір
був укладений 05.09.2008 року, тобто дитина
ОСОБА_4 набула речових прав, в тому
числі права проживання, на таке майно
до укладення іпотечного договору, при
цьому перешкод в об'єктивному
встановленні обставини наявності в
ОСОБА_3 дітей станом на день укладення
іпотечного договору, які проживають з
матір'ю та мають речові права на
відповідне майно в розумінні ч.4 ст. 29 ЦК
України та ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства», з метою
унеможливити різного роду зловживань
матір'ю правами своїх дітей - суду не
надано, а тому позиція позивача щодо
відсутності доказів реєстрації в
такому майні дітей на момент укладання
договору іпотеки і як в послідуючому
підставу правомірності виселення
такої дитини - на думку суду є
неспівмірним із захистом прав дитини,
що гарантується та захищається
державою, оскільки дитина не здатна
самостійно захистити свої права та
інтереси, з огляду на норму ч.3 ст. 4 СК
України щодо гарантування дитині її
права проживати в сім'ї, що
унеможливлює застосувати механізм
виселення матері та залишити малолітню
дитину одну проживати в такому житлі,
беручи до уваги не надання суду доказів
наявності чи відсутності у
відповідачів іншого житла, а вразі
неможливості надання таких доказів - не
заявлено відповідних клопотань про їх
витребування, при цьому суду також не
надано доказів наявності жилих
приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відповідачів
відповідно до статті 132-2 ЖК України, що
також унеможливлює суд прийняти
законне та обгрунтоване рішення по
даним спірним правовідносинам,
додержуючи прав та інтересів
відповідних осіб, в силу чого, суд
вважає, що в задоволенні позовних вимог
про виселення слід відмовити повністю.

Щодо позовних вимог про зняття
відповідачів з реєстрації місця
проживання, то такі вимоги також не
підлягають задоволенню, оскільки такий
спосіб захисту не передбачений ч.2 ст. 16
ЦК України, при цьому суд не наділений
повноваженнями щодо прийняття рішення
про зняття осіб з реєстраційного
обліку місця проживання, так як
законодавець наділяє такими
повноваженнями відповідний державний
орган, а саме: Державну міграційну
службу України, чітко прописуючи в ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» підстави зняття
з реєстрації місця проживання особи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 29 ЦК України, ст. 18 Закону України
«Про охорону дитинства», ст. 40 Закону
України «Про іпотеку», ст.ст. 109, 132-2, 156
ЖК України ст.ст. 61, 212, 215, 224-226 ЦПК
України , суд ,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в позові Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» в
особі Вінницького центрального
регіонального відділення до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та
піклування Вінницької міської ради,
про виселення та зняття з
реєстраційного обліку.

Копію заочного рішення відправити
відповідачу рекомендованим листом з
повідомленням не пізніше трьох днів з
дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії з додержанням вимог ст. 229
ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя