Справа № 203/6578/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року
Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю : представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Бессонової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
треті особи - Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Кіровський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2013 року позивач
звернувся до Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», треті особи - Приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Кіровський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню. (а.с. 2-7 т. 1).

В ході розгляду справи
представником позивача неодноразово
на адресу суду подавались уточненні
позовні заяви, у зв'язку з чим, 05 лютого
2014 року під час судового засідання
судом було ухвалено рішення про
долучення до матеріалів справи
останньої уточненої позовної заяви.
(а.с. 163- 172 т. 1)

Позивач у позовній заяві та
представник позивача у судовому
засіданні, в обґрунтування позовних
вимог, посилались на те, що 29.11.2007 року
між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» було
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до якого позичальник
отримав кредит у сумі 130 000 доларів США.
В забезпечення зобов'язань за вказаним
кредитним договором, між
вищезазначеними особами було укладено
договір іпотеки № 0/0/0/З
від 29.11.2007 року, згідно якого предметом
іпотеки стала квартира АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу
квартири від 29.11.2007 року. В подальшому, 21
квітня 2009 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 було
вчинено виконавчий напис,
зареєстрований в реєстрі за № 249, яким
було запропоновано звернути стягнення
на предмет іпотеки у рахунок погашення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 29.11.2007 року. Внаслідок чого, 04.06.2009
року за вказаним виконавчим написом
Кіровським ВДВС ДМУЮ було відкрито
виконавче провадження та на теперішній
час виконавчою службою здійснюється
примусове виконання виконавчого
напису. Проте, позивач вважає, що
вищезазначений виконавчий напис був
вчинений без наявності достатніх на
його вчинення правових підстав, з
порушенням норм чинного законодавства,
оскільки заборгованість, яка зазначена
у виконавчому написі є спірною та не
відповідає дійсності, нотаріус не
отримував документів, які б могли
підтвердити безспірність виниклої
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 29.11.2007 року, крім того, звернення
стягнення на квартиру порушує право
власності позивача на це майно,
оскільки квартира є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
однак позивачу стало відомо про факт
продажу квартири та про наявність
вчинення виконавчого напису лише 30.09.2013
року, враховуючи також інші зазначені
позивачем підстави для визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, позивач просив суд
позовні вимоги задовольнити. (а.с. 164-172,
т. 1)

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та наполягав на
задоволенні позову. (а.с. 20, т.2)

Представник відповідача ПАТ
«УкрСиббанк» в судовому засіданні
заперечуючи проти позову посилалась на
те, що виконавчий напис нотаріус вчинив
на законних підставах та за умов
дотримання норм діючого законодавства,
оскільки ОСОБА_5 неналежно виконувала
взяті на себе грошові зобов'язання та
не усунула порушення, які були
зазначені в направленій відповідачем
досудовій вимоги в строк, у зв'язку з
чим банк змушений був звернутися до
нотаріуса із заявою про вчинення
виконавчого напису. Окрім того, чинне
законодавство не містить вимог щодо
обов'язкової рівності суми
заборгованості у виконавчому написі та
надісланій іпотекодавцю вимозі, при
цьому такі суми (проценти та пеня)
нараховуються в силу обов'язковості і
умов договору для сторін та вимог
закону. Також посилалась на те, що
ОСОБА_5 вже подавався позов до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, який був
розглянутий та по даній справі було
винесено заочне рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було
відмовлено в повному обсязі, та яке
ухвалою апеляційного суду було
залишено без змін, враховуючи
зазначене представник відповідача
просила суд відмовити у задоволенні
позову. (а.с. 207-211 т.1, а.с. 20 т.2)

Відповідач ОСОБА_5 у судове
засідання не з'явилась, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином, про причини неявки у
судові засідання не повідомила. (а.с. 53,
90, 93, 95, 105, 115, 203, 234-235 - т. 1)

Представник приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 у судове
засідання не з'явилась, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином, але надіслала на адресу
суду заяву в якій просила суд у зв'язку
з виробничою необхідністю та внаслідок
того, що рішення по даній справі не може
вплинути на права та обов'язки
нотаріуса по відношенні до однієї із
сторін, просила суд розглянути дану
справу без її присутності. (а.с. 53, 91,106,
120, 202, 205, 234, 236 - т. 1)

Представник третьої особи
Кіровського ВДВС ДМУЮ у судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, але надіслав на адресу
суду заяву в якій просив суд розглянути
дану справу без участі представника
відділу. (а.с. 107, 119, 233, 237 - т.1)

Суд вислухавши пояснення сторін
та дослідивши матеріали даної
цивільної справи, приходить до
наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5
та АКІБ «УкрСиббанк» (далі ПАТ
«УкрСиббанк») був укладений договір
про надання споживчого кредиту №
0 від 29.11.2007 року, за умовами якого
відповідач зобов'язався надати кредит
у сумі 130 000 дол. США, а ОСОБА_5
зобов'язалась повернути отриманий
кредит і сплатити відсотки у
встановленому договором розмірі та
строки, що підтверджується копією
зазначеного договору, наявною в
матеріалах справи. (а.с. 8-13 т. 1).

Встановлено, що ОСОБА_5 отримала
від відповідача суму еквівалентну 130 000
дол. США на виконання умов кредитного
договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 29.11.2007 року, що
підтверджується поясненнями самого
представника позивача.

Крім того, між ОСОБА_5 та ПАТ
«УкрСиббанк» було укладено договір
іпотеки № 0/0/0/З від
29.11.2007 року, за умовами якого ОСОБА_5
передала банку в рахунок забезпечення
зобов'язань за кредитним договором у
іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
іпотеки від 29.11.2007 року та копією
договору купівлі-продажу квартири від
29.11.2007 року, наявними в матеріалах
справи. (а.с. 14-18 т. 1).

Також встановлено, що між ОСОБА_3
та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено
договір поруки № 0/П від 29.11.2007
року, за умовами якого позивач
зобов'язався відповідати перед
відповідачем за невиконання ОСОБА_5
усіх її зобов'язань перед кредитором,
що виникли з договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 29.11.2007
року, укладеному між відповідачем та
ОСОБА_5 в повному обсязі, що
підтверджується копією договору
поруки від 29.11.2007 року, наявною в
матеріалах справи. (а.с. 173 т. 1)

Встановлено, що з 22.06.2002 року та по
даний час ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебувають
у зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується поясненнями
представника позивача та копією
свідоцтва про одруження, наявною в
матеріалах справи. (а.с. 25-27 т. 1)

Судом встановлено, що ОСОБА_5
частково сплачувала заборгованість за
кредитним договором, останній раз
здійснення сплати заборгованості
відбулося - 02 лютого 2009 року у сумі 27
грн., що підтверджується копіями
квитанцій за період з 01.08.2007 року по
02.02.2009 рік, наявними в матеріалах
справи. (а.с. 75-79 т. 1)

Судом встановлено, що в зв'язку з
невиконанням умов договору № 0
від 29.11.2007 року у ОСОБА_5 виникла
заборгованість перед банком, яка
станом на 07.04.2009 рік становила 129 522,62
доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 1 072 818 грн. 38 коп.,
викладене підтверджується копією
довідки-розрахунку заборгованості за
кредитом станом на 07.04.2009 рік, випискою
по рахунку ОСОБА_5 та іншими письмовими
доказами, наявними в матеріалах справи
(а.с. 219, 214-229 - т. 1, 5-13 - т. 2).

Судом встановлено, що 06.03.2009 року
відповідачем на адресу ОСОБА_5
направлялась вимога про погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 0 від 29.11.2007 року, з
попередженням, що в разі невиконання
вимоги, банком будуть вжиті
передбачені чинним законодавством
заходи, щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки та стягнення
заборгованості, що підтверджується
копією досудової вимоги від 06.03.2009 року
та іншими письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи. (а.с. 123,
207-211, 220 т.1)

Встановлено, що 21.04.2009 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 було
вчинено виконавчий напис,
зареєстрований в реєстрі за № 249, яким
було запропоновано звернути стягнення
на предмет іпотеки, а саме квартиру
АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_6, у рахунок погашення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 29.11.2007 року, що підтверджується
копією зазначеного виконавчого напису
від 21.04.2009 року та копіями витребуваних
документів з нотаріальної справи на
підставі яких було вчинено виконавчий
напис № 249 від 21.04.2009 року, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 145-159 т. 1)

Також, судом встановлено, що 04.06.2009
року державним виконавцем Кіровського
ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче
провадження щодо примусового
виконання виконавчого напису № 249 від
21.04.2009 року. В ході проведення
виконавчих дій 22.01.2010 року державним
виконавцем було складено акт опису та
арешту майна, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, та 30.09.2013 року
державним виконавцем було призначено
прилюдні торги по реалізації
зазначеної квартири, що
підтверджується письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи (а.с. 20-23 т.
1)

Судом встановлено, що 23 грудня 2010
року ОСОБА_5 зверталась до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя
особа - Кіровський ВДВС ДМУЮ про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, який був
вчинений приватним нотаріусом
внаслідок не виконання ОСОБА_5 взятих
на себе зобов'язань, передбачених
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 29.11.2007 року. 01
вересня 2011 року по вищезазначеній
цивільній справі № 2-1449/2011 Кіровським
районним судом м. Дніпропетровська
було ухвалено заочне рішення, яке
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01.11.2011
року було залишено без змін та набрало
законної сили, яким ОСОБА_5 у
задоволенні позову до ПАТ
«УкрСиббанк», третя особа - Кіровський
ВДВС ДМУЮ про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню
було відмовлено. Викладені обставини
підтверджуються копією позовної заяв
від 23.12.2010 року, копією заочного рішення
суду від 01.09.2011 року та копією ухвали
суду від 01.11.2011 року, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 14-19 - т. 2)

Правовідносини, які виникли між
сторонами врегульовані Конституцією
України, нормами Цивільного кодексу
України, Закону України «Про нотаріат»,
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
Закону України «Про іпотеку» та
укладених між сторонами договорів.

Згідно ст. 55 Конституції України
кожному гарантовано право на судовий
захист. Кожен має право будь-яким не
забороненим законом засобом захищати
свої права і свободи від порушень і
протиправних посягань.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Відмова від
права на звернення до суду за захистом
є недійсною. Захист суб'єктивних
цивільних прав та охоронюваних законом
інтересів здійснюється у
передбаченому законом порядку із
застосуванням певних форм, засобів та
способів захисту.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України передбачено право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів зокрема,
може бути примусове виконання
обов'язку в натурі, тобто зобов'язання
боржника виконати обов'язки взяті на
себе у силу договору. (п.5 ч.2 ст. 16 ЦПК
України)

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України
передбачено, що боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання.

За змістом ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1 Закону України
„Про іпотеку" та умов Договору іпотеки,
іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання (Боргових зобов'язань)
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом. Боргові зобов'язання - всі
зобов'язання Боржника перед
Іпотекодержателем по сплаті
останньому будь-яких сум, що виникають
згідно з положеннями Кредитного
договору, який забезпечений Іпотекою
згідно договору.

Відповідно до умов п. 4.1
Іпотекодержатель (Банк) має право у
разі не виконання заставодавцем
(ОСОБА_5.) зобов'язання задовольнити
свої вимоги за рахунок предмету
застави шляхом звернення стягнення на
предмет застави та його реалізації.

Пунктом 4.2.2 договору іпотеки,
встановлено, що іпотекодержатель має
право у разі не виконання
заставодавцем зобов'язання
задовольнити свої вимоги за рахунок
предмету застави шляхом звернення
стягнення на предмет застави та його
реалізацію.

Згідно із змістом ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» (в редакції від
14.01.2009 року) у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» (в редакції від
14.01.2009 року) у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання не
менш ніж у тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Суд при вирішенні позовних вимог
приймає до уваги, що у зв'язку з
неналежним виконанням ОСОБА_5 грошових
зобов'язань, передбачених п.п. 1.1, 1.2.2, 4.2
кредитного договору стосовно
своєчасного повернення сум отриманого
кредиту та сплати всіх необхідних
відсотків, 06.03.2009 року банком на адресу
ОСОБА_5 було направлено вимогу щодо
погашення заборгованості по кредиту та
відсотків та попереджено про
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки. Вказана вимога була
особисто отримана ОСОБА_5 06.03.2009 року,
проте заборгованість за кредитним
договором в встановлений в вимозі
тридцятиденний строк сплачена на була,
тому суд приходить до висновку, що
іпотекодержатель ПАТ «УкрСиббанк» мав
право розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі
виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 87 Закону України «Про
нотаріат» та п. 282 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, яка затверджена
наказом МЮУ від 03 березня 2004 року № 20/5
(чинної на момент виникнення
правовідносин, надалі - Інструкція),
передбачено, що для стягнення грошових
сум або витребування від боржника
майна нотаріуси вчиняють виконавчі
написи на документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 1 «Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 року № 1172,
для одержання виконавчого напису
подаються: оригінал нотаріально
посвідченої угоди; документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення виконання
зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України
«Про нотаріат» (в редакції 28.03.2009 року)
нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Частиною 4 п. 283 Інструкції
передбачено, що вчинення виконавчого
напису в разі порушення основного
зобов'язання та (або) умов іпотечного
договору здійснюється нотаріусами
після спливу тридцяти днів з моменту
одержання іпотекодавцем та боржником,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушень.

Відповідно до ч. 1 п. 283 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№20/5 від 3 березня 2004 року для вчинення
виконавчого напису стягувачем або
уповноваженим представником нотаріусу
подається заява, у якій, зокрема, має
бути зазначено: відомості про
найменування і адресу стягувача та
боржника; дата та місце народження
боржника - фізичної особи, місце його
роботи; номери рахунків у банках,
кредитних установах, код в ЄДРПОУ для
юридичної особи; строк, за який має
провадитися стягнення; інформація щодо
суми, яка підлягає стягненню, або
предметів, що підлягатимуть
витребуванню, включаючи пеню, штрафи,
проценти тощо. Заява може містити також
іншу інформацію, необхідну для
вчинення виконавчого напису.

Аналізуючи вищезазначені
положення законодавства, суд приходить
до висновку, що нотаріус при вчиненні
виконавчого напису про звернення
стягнення на предмет іпотеки не
перевіряє безспірність
заборгованості, не встановлює права та
обов'язки учасників правовідносин, а
лише перевіряє наявність документів з
урахуванням положень Переліку, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку.

Суд при вирішенні позивних вимог
враховує, що відповідачем для вчинення
виконавчого напису були подані всі
необхідні документи передбачені
Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, а
отже посилання представника позивача
про наявну різницю суми боргу в
досудовій вимозі та виконавчому
написі, що підтверджує спірність суми
боргу та є підставою для визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, суд вважає
необґрунтованими, оскільки чинне
законодавство не містить вимог щодо
обов'язкової рівності суми
заборгованості у виконавчому написі та
надісланій іпотекодавцю вимозі,
оскільки такі суми нараховуються в
силу обов'язковості умов договору для
сторін та вимог закону. Крім того, сума
заборгованості по кредитному договору
була підтверджена не лише наданим до
суду розрахунком заборгованості, а
також виписками про рух коштів по
рахунку, з яких вбачається сума
заборгованості, яка і була посвідчена
приватним нотаріусом, тому суд
приходить до висновку, що зазначена
різниця сум заборгованості має
формальний характер, оскільки є
арифметичної помилкою, яка не може
слугувати підставою для визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню.

Також, суд приймає до уваги, що
посилання представника позивача щодо
застосування до виниклих між сторонами
правовідносин Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» є неможливим,
оскільки вказаним законом не
передбачений такий позасудовий спосіб
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, як
вчинення виконавчого напису нотаріуса
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, у зв'язку з тим, що даний Закон
визначає правовий режим обтяження
рухомого майна, тоді як предметом
іпотеки відповідно до умов укладеного
між сторонами договору іпотеки від
29.11.2007 року є нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловіку на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
того) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 3 ст. 65 СК України
встановлено, що для укладання одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст.
261 ЦК України)

Відповідно до ч. 4,5 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Тобто у випадку пропуску строку
позовної давності та за умови заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності на позивача
покладається обов'язок доведення часу
коли йому стало відомо про пропущення
права та поважності причини пропуску
цього строку.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_5 в грудні 2010 року
зверталась до суду з позовною заявою до
ПАТ «УкрСиббанк», третя особа -
Кірвоський ВДВС ДМУЮ про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, посилаючись на ті ж
самі підстави та обґрунтовуючи свої
позовні вимоги таким же чином, як і
позивач в даній позовній заяві, однак
заочним рішенням по цивільній справі №
2-1449/2011, яке ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01.11.2011
року було залишено без змін та набрало
законної сили ОСОБА_5 у задоволенні
позову до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа
- Кіровський ВДВС ДМУЮ про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню було відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, суд приймає до уваги,
що позивачу стало відомо про порушене
його право з липня 2009 року під час
відкриття виконавчого провадження
Кіровським ВДВС ДМУЮ, тоді як до суду
позивач звернувся лише 07 жовтня 2013
року, посилаючись на те, що йому стало
відомо про наявність заборгованості за
кредитним договором та про наявність
виконавчого напису і проведення
прилюдних торгів з реалізації квартири
тільки 30 вересня 2013 року, оскільки
ОСОБА_5 втаїла від нього дану
інформацію. Однак, позивачем не надано
доказів часу настання порушеного
права, не надано заяви щодо поновлення
строку позовної давності та не надано
доказів на підтвердження поважності
причин пропуску цього строку, як того
вимагають положення ст. 267 ЦК України.

При цьому, суд при вирішенні
позовних вимог враховую, що сторони по
справі є подружжям з 22.06.2002 року і по
теперішній час, а тому позивач повинен
був знати про укладання своєю дружиною
кредитного договору від 29.11.2007 року та
договору іпотеки від 29.11.2007 року, крім
того, позивач укладаючи з відповідачем
ПАТ «УкрСиббанк» договір поруки №
0/П від 29.11.2007 року був
ознайомлений з умовами укладеного
договору, відповідно до якого позивач
добровільно зобов'язався відповідати
перед відповідачем за невиконання
ОСОБА_5 усіх її зобов'язань перед
кредитором, що виникли з договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 29.11.2007 року, тому суд приходить до
висновку про відсутність поважності
причин пропуску позивачем строку для
захисту своїх цивільних прав.

Отже, враховуючи наведені вище
вимоги закону та встановлені обставини
справи, суд вважає, що позивач з липня
2009 року знав про наявність перелічених
вище обставин, у тому числі й про
вчинення виконавчого напису
нотаріусом, однак до суду звернувся
лише 07 жовтня 2013 року, пропустивши
встановлений строк позовної давності,
належних доказів часу настання
порушеного права і поважних причин
пропуску цього строку, суду не надав, та
з заявою про поновлення пропущеного
строку позовної давності не звертався,
тому суд приходить до висновку, що
позивач пропустив строк позовної
давності для звернення до суду з даною
вимогою.

Суд при розгляді позовних вимог,
також виходив з того, що правильність
вимог, зазначених у виконавчому написі,
може бути оспорена боржником лише в
позовному порядку. При безпідставності
цих вимог суд скасовує виконавчий
напис і відмовляє у їх задоволенні, а у
разі часткової їх обґрунтованості -
постановляє рішення про скасування
виконавчого напису і стягнення з
боржника на користь кредитора дійсної
суми боргу. У цих випадках справа
розглядається в позовному
провадженні, позивачем в якому є
кредитор, а відповідачем - боржник, що
закріплено також у Постанові Пленуму
Верховного Суду України № 2 ,,Про судову
практику в справах за скаргами на
нотаріальні дії або відмову в їх
вчиненні" від 31.01.1992 р. Однак, як
вбачається з матеріалів справи,
цивільна справа з таким суб'єктним
складом учасників спору вже була
вирішена в суді, внаслідок вирішення
якого судом було встановлено, що при
вчиненні виконавчого напису, як ПАТ
«УкрСиббанк» так і нотаріусом не були
порушені норми Закону України «Про
нотаріат», як і Інструкція про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, тому у задоволенні позову було
відмовлено, а отже відповідно до вимог
закріплених в ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються про
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім цього, позивачем не надано
суду належних та переконливих доказів
того, що заборгованість позивача перед
банком на час вчинення виконавчого
напису була сумнівною чи стосовно неї
між сторонами існував спір, натомість
матеріали справи містять докази
порушення ОСОБА_5 умов кредитного
договору на час вчинення спірного
виконавчого напису.

Отже, оцінюючи усі докази, які
були дослідженні судом у судовому
засіданні у їх сукупності та вирішуючи
вимоги позивача до відповідача про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, суд виходив з
того, що у судовому засіданні не
знайшов підтвердження факт порушення
приватним нотаріусом вимог чинного
законодавства при вчиненні
виконавчого напису, не встановлено
спірності заборгованості по
кредитному договору, позивач пропустив
строк позовної давності для звернення
до суду з даною вимогою, а тому суд
приходить до висновку про
необґрунтованість заявлених позивачем
вимог та вважає за необхідне відмовити
ОСОБА_3 у задоволені позову до
«УкрСиббанк», треті особи - Приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Кіровський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 55 Конституції України,
ст.ст. 16, 256, 257, 267, 526, 527, 610 ЦК України,
ст.ст. 60,65 СК України, ст.ст. 1, 33,35 ЗУ «Про
іпотеку», ст.ст. 50, 84, 87-91 ЗУ «Про
нотаріат», п.п. 282-289 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, п. 1 «Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 року № 1172,
ч. 1 п. 283 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №20/5 від 3
березня 2004 року, ст.ст. 3, 10, 11, 61, 209, 212,
214-215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_3 у задоволенні позову до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», треті особи - Приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Кіровський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Ф.Ф. Маймур