Ухвала

17 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.

суддів: Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 лютого 2013 року
в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про розірвання договору довічного
утримання,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до
ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання.

В обґрунтування позову зазначав, що
йому на праві особистої приватної
власності належала двокімнатна
квартира АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого п'ятою Запорізькою
державною нотаріальною конторою
20 жовтня 2000 року, договору
купівлі-продажу, посвідченого п'ятою
Запорізькою державною нотаріальною
конторою 27 жовтня 2000 року, свідоцтва
про право власності на житло № 6796,
виданого Шевченківською районною
радою 21 травня 1998 року, угоди,
посвідченої п'ятою Запорізькою
державною нотаріальною конторою 23
жовтня 2000 року.

23 травня 2007 року він уклав шлюб з
ОСОБА_3, а 09 січня
2008 року уклав з нею договір довічного
утримання, за яким передав у власність
ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

На час укладання договору довічного
утримання йому виповнилось 56
років, він був дієздатною та
працездатною особою, сторонньої
допомоги не потребував, а ОСОБА_3, як
дружина, мала певні обов'язки з ведення
домашнього господарства, з утримання
квартири тощо, тому фактично підстав
для укладання договору довічного
утримання не було і його укладено на
вимогу ОСОБА_3, яка діяла
недобросовісно, з наміром ввести його в
оману і заволодіти квартирою.

При укладанні договору довічного
утримання відповідач добровільно
взяла на себе певні обов'язки довічно
повністю його утримувати, забезпечуючи
харчуванням, доглядом, необхідною
допомогою, зберігаючи в його
безкоштовному довічному користуванні
повністю зазначену квартиру.

Після вселення в квартиру відповідач
надавала йому необхідну допомогу у
вирішенні побутових питань, в
утриманні домашнього господарства, але
матеріально не забезпечувала. На
придбання харчів, ліків, одягу, взуття
він витрачав власні кошти.

У 2010 року відповідач забрала з квартири
все своє майно та майно подружжя і
стала проживати окремо у цивільному
шлюбі з іншим чоловіком. Із цього часу
перестала належним чином виконувати
обов'язки з його утримання, не давала
грошей на утримання квартири та
проживання і придбання необхідних
речей та продуктів харчування, а тільки
приносила сурогатні спиртні напої з
метою довести його до смерті.

02 лютого 2012 року за рішенням
Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя за позовом ОСОБА_3 їх
шлюб було розірвано.

28 березня 2012 року він був
госпіталізований до КУ «Запорізька
обласна психіатрична лікарня», де
знаходився на стаціонарному лікуванні,
оскільки у нього загострилась хвороба
через вживання спиртних напоїв. Після
виходу із лікарні, він не зміг
потрапити до квартири, оскільки
відповідач змінила замки, і він
звернувся до своєї доньки, яка надала
йому житло і зараз піклується про
нього, надає необхідну допомогу.

Оскільки відповідач виконувала умови
договору довічного утримання частково,
а з 2010 року зовсім їх не виконувала, він
запропонував його розірвати, але
ОСОБА_3 відмовилась.

Посилаючись на вказані обставини
просив суд розірвати договір та
повернути йому квартиру у власність на
підставі ст. ст. 755, 756 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 08
листопада 2012 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 10 грудня 2012
року рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від
08 листопада 2012 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено. Розірвано
договір довічного утримання, укладений
між ОСОБА_4 і ОСОБА_3, 09 січня
2008 року п'ятою Запорізькою державною
нотаріальною конторою. Скасовано право
власності на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3
Повернуто двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4, визнавши за
ним право власності на вказане житло.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 лютого 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Запорізької області від 10 грудня 2012
року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 лютого 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції положень ст. ст.
744, 755 ЦК України.

Крім того, при зверненні до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ заявником порушується
клопотання про поновлення строку на
подання заяви про перегляд ухвали суду
касаційної інстанції в силу його
пропуску з поважних причин.

Оскільки зі змісту заяви про перегляд
судового рішення та матеріалів,
доданих до неї вбачається, що строк на
її подання пропущено з поважних причин,
то він підлягає поновленню.

Як на підставу перегляду ОСОБА_3
посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно із п. 7 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року №11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі, при цьому не
відбувається застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, не може бути предметом
перегляду в порядку, передбаченому
главою 3 розділу V ЦПК України і на них
не може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави встановленої п.
1 ч.1 ст. 355 ЦПК України.

В даному випадку, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року, на яку
посилається заявник, були скасовані
рішення судів попередніх інстанцій з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції. Вказаною
ухвалою не вирішено спір по суті та не
відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому на таку ухвалу не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Враховуючи наведене, у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 лютого 2013 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання, за заявою ОСОБА_3
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 лютого 2013
року до провадження Верховного Суду
України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А.
Макарчук

судді:
А.В. Маляренко

Л.М. Мазур

В.А.
Нагорняк

Т.О. Писана