Вінницький районний суд Вінницької
Справа № 128/4377/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2014 року
м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді: Шевчук Л.П.

при секретарі: Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про примусове виконання
зобов'язань мирової угоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького
районного суду Вінницької області з
позовом до ОСОБА_2 про примусове
виконання зобов'язань мирової угоди.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 05
березня 2012 року між ним та відповідачем
укладено мирову угоду, затверджену
ухвалою Вінницького районного суду
Вінницької області від 05 березня 2012
року у цивільній справі № 0203/1465/2012 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди. Відповідно до умов
наведеної мирової угоди ОСОБА_2 взяв на
себе зобов'язання відшкодувати йому
заподіяну матеріальну шкоду у розмірі
13 548,00 грн. 00 коп. у повному об'ємі до 05
квітня 2013 року, яку зобов'язався
сплачувати на рахунок або поштовими
переказами за його адресою щомісячно
по 1 000,00 грн. 00 коп. На даний час взяті
зобов'язання, визначені п.1 наведеної
мирової угоди по відшкодуванню суми
заподіяної матеріальної шкоди, ОСОБА_2
не виконуються, станом на 12 серпня 2013
року сума простроченої заборгованості
складає 13 548,00 грн. 00 коп. Також позивач
зазначає, що крім матеріальних збитків
йому завдано моральну шкоду, яка
виражається в тому, що ОСОБА_2 за період
з 03 серпня 2011 року по 09 жовтня 2011 року
незаконно привласнив дизельне паливо у
кількості 1 389,54 літри, чим завдав йому
значну матеріальну шкоду у сумі 13 548,00
грн. 00 коп., але по даний час завдану
матеріальну шкоду в добровільному
порядку не відшкодував. У зв'язку з цим
він не має можливості використовувати
власні грошові кошти у необхідних
власних потребах, що прямо пов'язано із
зменшенням забезпечення його
життєдіяльності, чим грубо порушено
його конституційне право, гарантоване
ст. 41 Конституції України, якою
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджуватися
своєю власністю. Все це призвело його
до депресії, значного погіршення стану
здоров'я, душевних та психічних
страждань. Нервовий стрес, який він
переживає і по даний час, призвів до
безсоння, порушення душевного спокою,
до тривалої втрати сну, апетиту, часто
прокидається, втратив працездатність
та нервову рівновагу. Завдана душевна
травма, потягла суттєві зміни у його
житі, дані обставини негативно
відображуються на сімейних відносинах
з порушенням його права приватної
власності, нормальних життєвих
зв'язків і відносин через неможливість
володіти, користуватися і
розпоряджатися своїми грошовими
коштами, які необхідні для ремонту
будинку, продовження активного
громадського життя, нормального
спілкування з сім'єю, родиною,
співробітниками по роботі, з людьми,
друзями, які його оточують, в тому числі
і з родичами.

Позивач просить стягнути із
відповідача на його користь борг у сумі
13 548 грн. 00 коп., 3 % річних від
простроченої суми за прострочення
боргу у сумі 143 грн. 65 коп., моральну
шкоду у сумі 5 000 грн. 00 коп., а також
судові витрати, а саме: витрати на
правову допомогу у сумі 1 835 грн. 20 коп.,
судовий збір у сумі 229 грн. 41 коп.

21.03.2014 року в судовому засіданні
позивач збільшив розмір позовних вимог
та просив стягнути із відповідача на
його користь борг у сумі 8 596 грн. 00 коп., 3
% річних від простроченої суми за
прострочення боргу у сумі 260 грн. 15 коп.,
моральну шкоду у сумі 5000 грн. 00 коп., а
також судові витрати, а саме: витрати на
правову допомогу у сумі 1 835 грн. 20 коп.,
судовий збір у сумі 229 грн. 41 коп.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали, просили
його задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не
з'явився, одна надав суду заяву, в якій
просив справу розглянути у його
відсутність, однак за участю його
представника.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 позов не визнав,
оскільки позивачем не вірно обрано
спосіб захисту, позовні вимоги є
ідентичними позовним вимогам по
цивільній справі, результатом якої є
визнання мирової угоди. В даному
випадку позивачем повинно було бути
заявлено позов про розірвання мирової
угоди у зв'язку із невиконанням її умов,
оскільки мирова угода за своєю суттю є
зобовязанням, яке частково виконано
відповідачем. Просив відмовити в його
задоволенні.

Суд, врахувавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши допустимість, достовірність
кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок в їх
сукупності, дійшов наступного
висновку.

Судом встановлено, що 05.03.2012 року
ухвалою Вінницького районного суду
Вінницької області визнати мирову
угоду, укладену між позивачем ОСОБА_1 і
відповідачем ОСОБА_2 на наступних
умовах:

1. Відповідач - ОСОБА_2 визнає позов
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди в частині:
відшкодування матеріальної шкоди на
загальну суму 13 548 (тринадцять тисяч
п'ятсот сорок вісім) гривень, які
сплачуються щомісячно на рахунок, який
визначений ОСОБА_1, у сумі 1000 гривень,
або поштовим переказом за адресою
позивача;

2. Позивач - ОСОБА_1 відмовляється від
позовних вимог за своїм позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди в частині
відшкодування моральної шкоди;

3. Всі судові витрати, понесені
сторонами в межах розгляду справи
залишаються за ними та не підлягають
компенсації іншою стороною.

Провадження в цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди було закрито (а.с.11).

05.08.2013 року позивач надсилав на
адресу відповідача претензію від 05.08.2013
року за №12 з вимогою негайно повернути
йому грошові кошти в сумі 13548,00 грн., про
що свідчить копія фіскального чеку про
відправлення рекомендованого листа
(а.с. 12, 13).

В судовому засіданні сужом
встановлено, що позивач звертався до
відділу державної виконавчої служби із
заявою про виконання умов виконання
мирової уголи, однак йому було
відмовленно у відкритті виконавчого
провадження 20.11.2013 року, оскільки в
виконвчому листі Вінницького
районного суду Вінницьької області по
справі №0203/1465/2012 відсутні заходи
примусового виконання рішення.

Як вбачається з копії розписки
від 05.03.2012 року позивач ОСОБА_1 отримав
05.03.2012 року від ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 2000,00 грн. в якості відшкодування
завданої матеріальної шкоди,
відповідно до цивільного позову про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди від 06.02.2012 року (а.с. 37).

В судовому засіданні встановлено
та не заперечується самими сторонами,
що відповідач ОСОБА_2 за період з 05.03.2012
року по 15.03.2014 року відшкодував
позивачу заподіяну матеріальну шкоду в
сумі 4652,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 175 ЦПК України мирова угода
укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмету
позову. У разі укладення сторонами
мирової угоди суд постановляє ухвалу
про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України у
разі закриття провадження у справі
повторне звернення до суду з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав
не допускається.

Врахувавши те, що позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з ідентичної
позовною заявою, про той самий предмет,
між тими самими сторонами, провадження
по якій ухвалою Вінницького районного
суду Вінницької області від 05.03.2012 року
було закрито, оскільки судом визнано
мирову угоду, яка частково виконується,
суд дійшов висновку, що позивачем
невірно обрано спосіб захисту його
цивільних прав та інтересів,
передбачених законом, тому позовні
вимоги в частині примусового виконання
зобов'язань мирової угоди задоволенню
не підлягають.

Поряд з цим, відповідно до ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

Також, у відповідності до п. 3 Постанови
Пленуму Верховного суду України за №4
від 31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової шкоди)» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 згаданої Постанови вказано,
що у позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат
(їх тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості (п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України за №4 від 31.03.1995
року).

Оскільки позивачем у позовній заяві не
вказано обсягу страждань, яких він
зазнав внаслідок неправомірних дій
відповідача, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір моральної
шкоди в сумі 5000 грн. 00 коп. та не надано
суду доказів, якими підтверджується
моральна шкода, тому виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення
моральної шкоди задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 16, 23 ЦК України, п. 3, 4, 9
Постанови Пленуму Верховного суду
України за №4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди)», ст. ст. 3, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 209, 212- 215
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про примусове виконання зобов'язань
мирової угоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі,
проте не були присутні в судовому
засіданні - протягом десяти днів з
моменту одержання його копії.

Суддя:
Л.П.
Шевчук