Справа № 182/619/14-ц
Провадження № 2/0182/1533/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

20.03.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

в складі: головуючого - судді
Шестакової З.С.

при секретарі -
Черниш В.Ю.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1

представників відповідачів -
ОСОБА_11, ОСОБА_12,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Нікополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Аксіома", Дочірнього
підприємства з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ", ОСОБА_7, в якості
третіх осіб: Публічне акціонерне
товариство „Єкатеринославський
комерційний банк", ОСОБА_8, ОСОБА_9, про
визнання договору іпотеки недійсним,
суд

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про
визнання недійсним договору іпотеки №
329/09-07-і від 27 вересня 2007 року,
укладеного між Закритим акціонерним
товариством „Фінансовий Союз Банк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство „Комерційний
банк „Аксіома", та Дочірнім
підприємством з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ", посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 та
зареєстрованого у реєстрі за № 10584.

Згодом позивав уточнив позовні вимоги,
звернувшись також з даним позовом до
ОСОБА_7, в якості третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів - ОСОБА_8 та
ОСОБА_9.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
нерухоме майно, яке є предметом
спірного договору іпотеки, а саме:
нежитлове приміщення головний корпус
літ. А", загальною площею 42 360,2 кв.м та
нежитлове приміщення інженерний
корпус літ. „А'", загальною площею 11 689,4
кв.м, на момент укладення договору
іпотеки № 329/09-07-і від 27.09.2007 входило до
цілісного майнового комплексу,
розташованого за адресою АДРЕСА_1 та не
було виділено в натурі і знаходилось у
спільній частковій власності ОСОБА_7,
яка доводиться дружиною позивачу,
ОСОБА_9, ОСОБА_8 та Дочірнього
підприємства з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" із визначенням
часток кожного зі співвласників.

Тому, на думку позивача, Дочірнє
підприємство з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" в порушення вимог
ч. 3 ст. 5 Закону України „Про іпотеку"
передало дане майно в іпотеку без його
виділення в натурі і реєстрації права
власності на нього як на окремий об'єкт
нерухомості.

Також, позивач вважає, що сторонами за
договором іпотеки були порушені норми
ст.ст. 65 СК України та ст. 369 ЦК України.

Так, між позивачем та ОСОБА_7 02 квітня 1983
року відділом ЗАГС Жовтневого району м.
Дніпропетровська було зареєстровано
шлюб, про що в книзі реєстрацій актів
громадянського стану зроблено запис №
472 від 02.04.1983.

Свою частку в спільному майні, а саме,
37/2660 частин комплексу за адресою
АДРЕСА_1, ОСОБА_7 набула під час
перебування у шлюбі, за договором
купівлі-продажу від 20 березня 2007 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 за
реєстровим № 2749.

Позивач ОСОБА_4 вважає, що майно, набуте
подружжям під час шлюбу належить обом з
подружжя на праві спільної сумісної
власності в рівних частинах, а тому і
розпорядження таким майном має
здійснюватись за взаємною згодою обох
з подружжя.

На думку позивача, відчуження частки
майна, співвласником якого він є та
щодо якої ОСОБА_7 була надана згода на
передачу в іпотеку, має відбуватись
також за його нотаріально посвідченою
згодою. Таку згоду на передачу Дочірнім
підприємством з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" майна в іпотеку
він не надавав, а тому вважає, що
договір іпотеки № 329/09-07-і від 27.09.2007 має
бути визнаний недійсним на підставі ст.
65 СК України, ст. 369 ЦК України, ст.ст. 5, 6
Закону України „Про іпотеку", ст.ст. 203,
215 ЦК України.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_4
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ
„Комерційний банк „Аксіома" проти
задоволення позову заперечував та
вважає, що позивач невірно тлумачить
норми Сімейного кодексу України. Так,
позивач не довів факт існування
спільної сумісної власності його та
його дружини ОСОБА_7, а тому, згода
ОСОБА_4 на передачу спірного майна в
іпотеку не була потрібна. До того ж,
згідно ст. 165 СК України при укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя, тому згода іншого
не є необхідною.

Крім того, представник ПАТ
„Комерційний банк „Аксіома" вважає, що
ОСОБА_7 на праві спільної часткової
власності належить частка комплексу
37/2660 за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу та витягом про
реєстрацію права власності па нерухоме
майно № 14993761 від 21.06.2007. Дана частка
комплексу в іпотеку не передавалась та
не перебуває під обтяженням. Отже,
існування спірного іпотечного
договору не впливає на право подружжя
ОСОБА_7 щодо користування та
розпорядження своїм нерухомим майном.

Представник відповідача Дочірнього
підприємства з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" суду показав, що
при укладенні договору іпотеки №
329/09-07-і від 27.09.2007 ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 була надана згода Дочірньому
підприємству з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" на укладання ним
договору іпотеки головного корпусу
літ. А" та інженерного корпусу літ. „А'",
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, з
будь-якою кредитною установою. У разі
існування порушення прав позивача при
укладенні спірного договору іпотеки,
не заперечив проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_7 з позовом
ознайомлена, про день розгляду справи
була належним чином повідомлена, в
судове засідання не з'явилась, але
надала суду письмові пояснення, в яких
просила розгляд справи проводити за її
відсутності та вирішити спір
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Треті особи: ПАТ „Єкатеринославський
комерційний банк", ОСОБА_8 та ОСОБА_9, з
позовом ознайомлені, про день розгляду
справи належним чином повідомлені, в
судове засідання не з'явились, при
цьому від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надійшли
письмові пояснення, в яких зазначені
особи просили розглянути справу за їх
відсутності з дотриманням норм чинного
законодавства України.

ПАТ „Єкатеринославський комерційний
банк" не з'явився без поважних причин та
сторони у судовому засіданні не
заперечили проти розгляду справи без
участі його представника.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступного.

Як встановлено судом 27 вересня 2007 року
між ЗАТ „Фінансовий Союз Банк",
правонаступником якого є ПАТ
„Комерційний банк „Аксіома" на
підставі договору факторингу № 05фа.001/09
від 25 червня 2009 року, та Дочірнім
підприємством з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" був укладений
договір іпотеки № 329/09-07-і, посвідчений
27 вересня 2007 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 та
зареєстрований у реєстрі за № 10584.

Відповідно до п. 7 договору іпотеки №
329/09-07-і від 27.09.2007 предметом іпотеки є
наступне нерухоме майно:

- нежитлове приміщення головний
корпус літ. А", загальною площею 42 360,2
кв.м (що складає 194/665 частин комплексу),
який належить Дочірньому підприємству
з іноземними інвестиціями „ІР-МВ" на
підставі договору купівлі-продажу № К10
від 29 серпня 2003 року;

- нежитлове приміщення інженерний
корпус літ. „А'", загальною площею 11 689,4
кв.м (що складає 37/665 частин комплексу),
який належить Дочірньому підприємству
з іноземними інвестиціями „ІР-МВ" на
підставі договору купівлі-продажу № К14
від 29 серпня 2003 року.

Предмет іпотеки знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки КП
„Нікопольське МБТІ" за № 624 від 12
березня 2014 року станом на 27 вересня 2007
року право власності на комплекс по
АДРЕСА_1 зареєстровано:

- 37/2660 частин - за ОСОБА_7, на
підставі договору купівлі-продажу від
20 березня 2007 року, реєстраційний № 2749;

- 45/2660 частин - за ОСОБА_8, на
підставі договору купівлі-продажу від
20 березня 2007 року, реєстраційний № 2749;
договору купівлі-продажу від 10 вересня
2007 року, реєстраційний № 9793;

- 43/2660 частин - за ОСОБА_8, на
підставі договору купівлі-продажу від
06 червня 2006 року, реєстраційний № 3511;

- 3413/3990 частин - за Дочірнім
підприємством з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" на підставі:
договору купівлі-продажу № К08 від 29
серпня 2003 року, договір купівлі-продажу
укладений між двома юридичними
особами, акт приймання-передачі від
29.08.2003, № К08 від 29 серпня 2003 року та
додаткова угода від 30.08.2003 до договору;
договору купівлі-продажу № К10 від 29
серпня 2003 року, укладеного між двома
юридичними особами, акт
приймання-передачі від 29.08.2003 та
додаткова угода від 30.08.2003 до договору;
договору купівлі-продажу № К12 від 29
серпня 2003 року, укладеного між двома
юридичними особами, акт
приймання-передачі від 29.08.2003 та
додаткова угода від 30.08.2003 до договору;
договору купівлі-продажу № К13 від 29
серпня 2003 року, укладеного між двома
юридичними особами, акт
приймання-передачі від 29.08.2003 та
додаткова угода від 30.08.2003 до договору;
договору купівлі-продажу № К14 від 29
серпня 2003 року, укладеного між двома
юридичними особами, акти
приймання-передачі від 29.08.2003 та 01.09.2003,
додаткові угоди № 1 від 30.08.2003, № 2 від
01.09.2003, № 3 від 01.09.2003 до договору;
договору купівлі-продажу від 29 грудня
2005 року, реєстраційний № 5686, перелік
нерухомого майна від 29.12.2005,
реєстраційні №№ 5687, 5688; договору
купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року,
реєстраційний № 12295.

До того ж, згідно даних КП
„Нікопольське МБТІ" станом на 27
вересня 2007 року інженерний корпус літ.
„А'", загальною площею 11 689,4 кв.м (що
складає 37/665 частин комплексу) та
головний корпус літ. „А", загальною
площею 42 360,2 кв.м (що складає 194/665 частин
комплексу), що розташовані по АДРЕСА_1,
не були виділені в окремо визначене
майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Нормою ч. 3 ст. 5 Закону України „Про
іпотеку" передбачено, що частина
об'єкта нерухомого майна може бути
предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим Законом.

В той же час, судом встановлено, що між
співвласниками комплексу по АДРЕСА_1 не
було укладено нотаріально
посвідченого договору про порядок
володіння та користування спільним
майном відповідно до їхніх часток у
праві спільної часткової власності,
відповідно до вимог ч.ч.2, 3, 4 ст. 358 ЦК
України.

Також, між співвласниками комплексу по
АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та
Дочірнім підприємством з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" не проводився
виділ у натурі їх часток із майна, що є у
спільній частковій власності, та з
Дочірнім підприємством з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" не укладався
договір про виділ підприємству в
натурі нежитлового приміщення
головного корпусу літ. А", загальною
площею 42 360,2 кв.м, та нежитлового
приміщення інженерного корпусу літ.
„А'", загальною площею 11 689,4 кв.м Цей
факт підтверджується довідкою КП
„Нікопольське МБТІ" за № 624 від 12
березня 2014 року.

Враховуючи те, що частина об'єкта
нерухомого майна, яка є предметом за
договором іпотеки № 329/09-07-і від 27
вересня 2007 року, не була виділена в
натурі та не була проведена реєстрація
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості, суд приходить
висновку, що Дочірнє підприємство з
іноземними інвестиціями „ІР-МВ" не
мало права передавати нежитлове
приміщення головний корпус літ. А" та
нежитлове приміщення інженерний
корпус літ. „А'" в іпотеку Банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України
„Про іпотеку", ч. 1 ст. 578 ЦК України
майно, що є у спільній власності, може
бути передане у заставу лише за згодою
усіх співвласників. Співвласник
нерухомого майна має право передати в
іпотеку свою частку в спільному майні
без згоди інших співвласників за умови
виділення її в натурі та реєстрації
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості.

Як встановлено судом, 27 вересня 2007 року
ОСОБА_7, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 надали письмову
згоду на укладання Дочірнім
підприємством з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" договору іпотеки
інженерного корпусу, літ „А'",
загальною площею 11 689,4 кв.м., що складає
37/665 частин комплексу, та головного
корпусу, літ „А", загальною площею 42 360,2
кв.м., що складає 194/665 частин комплексу,
з будь-якою кредитною установою, яка
була посвідчена приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_10

Станом на 27 вересня 2007 року ОСОБА_7
перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, який був
зареєстрований 02 квітня 1983 року
відділом ЗАГС Жовтневого району м.
Дніпропетровська, про що в книзі
реєстрацій актів громадянського стану
зроблено запис № 472 від 02.04.1983.

Під час перебування у шлюбі 20 березня
2007 року на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
за реєстровим № 2749 подружжям ОСОБА_7
було набуто спільне майно - 37/2660 частин
комплексу, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, право власності на яке було
зареєстровано за ОСОБА_7.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 СК
України, частин 2, 3 ст. 325 ЦК України
спільною сумісною власністю подружжя
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбних
договором чи законом.

Враховуючи те, що майно - 37/2660 частин
комплексу, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, набуто подружжям ОСОБА_4 за час
шлюбу, між подружжям шлюбний договір не
укладався, суд вважає, що дане майно є
їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Враховуючи те, що положення ст. 65 СК
України регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності подружжя
та з урахуванням положень ст. 578 ЦК
України, суд приходить висновку, що
майно - 37/2660 частин комплексу, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та є у
спільній власності подружжя ОСОБА_7,
може бути передане у заставу (іпотеку)
лише за нотаріально посвідченою
письмовою згодою кожного подружжя.

В той же час, судом встановлено та не
спростовується сторонами по справі, що
при укладенні договору іпотеки №
329/09-07-і від 27.09.2007 письмову згоду на
передачу Дочірнім підприємством з
іноземними інвестиціями „ІР-МВ" в
іпотеку нерухомого майна - інженерного
корпусу літ „А'", та головного корпусу
літ „А", що розташовані по АДРЕСА_1,
надавала лише ОСОБА_7. В порушення вимог
ст. 65 СК України та ст. 369 ЦК України її
чоловік ОСОБА_4 таку згоду не надавав,
та не була вона нотаріально посвідчена.

Не може суд прийняти до уваги доводи
представника відповідача ПАТ
„Комерційний банк „Аксіома" в тій
частині, що частка у розмірі 37/2660 частин
комплексу, що належить ОСОБА_7, в
іпотеку не передавалась та не
перебуває під обтяженням, а отже,
існування іпотечного договору жодним
чином не впливає на право позивача та
відповідача ОСОБА_7 щодо користуватися
та розпоряджатися своїм нерухомим
майном.

Такі доводи суд вважає безпідставними,
оскільки точно визначити, яке саме
майно входить до частки комплексу,
розташованого по АДРЕСА_1, та
придбаного подружжям ОСОБА_7 без виділу
в натурі цієї частки не є можливим. У
відповідності до ч. 4 ст. 364 ЦК України,
договір про виділ у натурі частки з
нерухомого спільного майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
Доказів укладення такого договору суду
не було представлено.

Суд також вважає безпідставними
посилання представника ПАТ
„Комерційний банк „Аксіома" на
положення ч. 2 ст. 65 СК України стосовно
того, що при укладенні договорів одним
із подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя, оскільки ця
норма права стосується лише дрібного
побутового договору. В той же час, уразі
виходу цього договору за межі дрібного
побутового, дружина, чоловік має право
на звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним як такого,
що укладений другим із подружжя без її,
його згоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б
спростовували позовні вимоги позивача
та доводили заперечення представника
відповідача ПАТ „Комерційний банк
„Аксіома", останнім суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що
відповідач ПАТ „Комерційний банк
„Аксіома" розпорядився своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.

Про порушення свого особистого
майнового права та інтересу ОСОБА_4
дізнався 10 грудня 2013 року, коли отримав
від Дочірнього підприємства з
іноземними інвестиціями „ІР-МВ" лист
б/н від 09.12.2013, яким повідомлялося про
неможливість укладення договору
купівлі-продажу нерухомого майна, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у
зв'язку з існуючим обтяженням цього
нерухомого майна за договором іпотеки
№ 329/09-07-і від 27.09.2007.

Враховуючи те, що предметом договору
іпотеки № 329/09-07-і від 27 вересня 2007 року
є майно, яке належить подружжям ОСОБА_4
на праві спільної власності, спірний
договір та згода ОСОБА_7 на його
укладення явно виходять за межі
дрібного побутового правочину, суд
вважає, що позивач правомірно та
відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 СК України
та ч. 4 ст. 369 ЦК України звернувся до
суду з позовом про визнання договору
іпотеки № 329/09-07-і від 27 вересня 2007 року
недійсним як такого, що укладений
Дочірнім підприємством з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" без отримання
нотаріально посвідченої письмової
згоди другого подружжя одного із
співвласників комплексу, що
розташований по АДРЕСА_1, а саме, ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, ст. 41
Конституції України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Таким чином, суд доходить висновку, що
передання Дочірнім підприємством з
іноземними інвестиціями „ІР-МВ" в
іпотеку нежитлового приміщення
головного корпусу літ „А", загальною
площею 42360,2 кв.м. та нежитлового
приміщення інженерного корпусу літ
„А'", загальною площею 11689,4 кв.м, що
розташовані по АДРЕСА_1, без виділу їх в
натурі та без нотаріально посвідченої
письмової згоди усіх співвласників, в
тому числі, позивача ОСОБА_4, не
відповідає вимогам актів цивільного
законодавства щодо укладення
договорів іпотеки нерухомого майна, що
перебуває у спільній власності, та
створює необґрунтоване безпідставне
обтяження майнових прав позивача на
майно, набуте ним спільно з дружиною за
час шлюбу, чим порушує його право
власності та переважні права
співвласника.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

При таких обставинах суд вважає що
договір іпотеки № 329/09-07-і від 27 вересня
2007 року, укладений між ЗАТ „Фінансовий
Союз Банк", правонаступником якого є
ПАТ „Комерційний банк „Аксіома" на
підставі договору факторингу № 05фа.001/09
від 25 червня 2009 року, та Дочірнім
підприємством з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ", підлягає
визнанню недійсним, тим самим
задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ
„Комерційний банк „Аксіома" та
Дочірнього підприємства з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" підлягають
стягненню судові витрати на користь
позивача в розмірі 60,9 грн. (шістдесят
грн. 90 коп.) з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 214-215,
217-218 ЦПК, 203, 215, 319, 321, 325, 355-372 ЦК України,
60, 61, 65 СК України, 5, 6 Закону України
„Про іпотеку", суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення
договір іпотеки № 329/09-07-і від 27 вересня
2007 року, укладений між Закритим
акціонерним товариством „Фінансовий
Союз Банк", правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
„Комерційний банк „Аксіома" на
підставі договору факторингу № 05фа.001/09
від 25 червня 2009 року, та Дочірнім
підприємством з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ", посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 та
зареєстрований у реєстрі за № 10584.

Стягнути з відповідачів Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Аксіома" та Дочірнього
підприємства з іноземними
інвестиціями „ІР-МВ" на користь ОСОБА_4
судові витрати в розмірі 60,9 грн.
(шістдесят грн. 90 коп.) з кожного.

Рішення може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: З. С. Шестакова