Справа № 1318/1132/12
Головуючий у 1 інстанції: Пташинський
Провадження № 22-ц/783/2554/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника
позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
представників відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7
та ОСОБА_3 на рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 02 квітня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 02 квітня 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2 до Великосушицької сільської
ради Старосамбірського району
Львівської області, ОСОБА_4, про
визнання нечинним рішення та недійсним
державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку.

Дане рішення оскаржили представники
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 29 липня 2013 року апеляційну
скаргу представників позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 02 квітня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 до Великосушицької
сільської ради Старосамбірського
району Львівської області, ОСОБА_4
задоволено частково.

Визнано нечинним рішення V сесії IV
демократичного скликання
Великосушицької сільської ради від
17 грудня 2002 року у частині передання
безкоштовно у приватну власність
земельної ділянки площею 0,2728 га ОСОБА_4,
зазначеному в додатку № 1 до рішення У
сесії ІУ демократичного скликання.

Визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на землю від
18 грудня 2002 року серії ІУ-ЛВ № 053407,
виданий ОСОБА_4, в частині передання
йому у приватну власність земельної
ділянки площею 0,2728 га на території
с.В.Сушиця Великосушицької сільської
ради.

Стягнуто в користь позивача ОСОБА_2
судові витрати: з Великосушицької
сільської ради Старосамбірського
району Львівської області 19 гривень, з
ОСОБА_4, жителя АДРЕСА_1 19 гривень.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 лютого 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської
області від 29 липня 2013 року скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 02 квітня 2013 року
апелянти зазначають, що оскаржуване
рішення є незаконним і необґрунтованим
та базується на неналежній оцінці
доказів, невідповідності висновків
суду обставинам справи, неправильному
застосуванні норм матеріального і
процесуального права. Стверджують, що
судом перекручені та вільно
інтерпретовані докази, які були
представлені позивачем, в той час як
відсутність доказів зі сторони
відповідача послужила підставою для
ухвалення незаконного та
необґрунтованого рішення суду.
Вважають, що судом не враховано
визнання позову одним із відповідачів -
Великосушицькою сільською радою, а
також того, що позивач не заявляла
вимог про визнання за нею права на
спірну земельну ділянку, а оспорювала
правомірність приватизації спірної
земельної ділянки відповідачем ОСОБА_4

Просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач
просила визнати нечинним рішення
сільської ради та недійсним державний
акт про право приватної власності на
земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
прийняттям рішення V сесії IV
демократичного скликання
Великосушицької сільської ради
Старосамбірського району Львівської
області від 17.12.2002 року та видачею на
його підставі ОСОБА_4 Державного акту
на право приватної власності на землю
площею 1,1650 га законні права та інтереси
ОСОБА_2 не були порушені.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Районним судом встановлено, що в
матеріалах справи знаходиться копія
протоколу V сесії IV демократичного
скликання Великосушицької сільської
ради від 17.12.2002 року (оригінали
документів знаходяться у відмовному
матеріалі №6/46-08 прокуратури
Старосамбірського району Львівської
області) зі змісту якого вбачається, що
на даній сесії розглядались заяви
громадян з приводу приватизації
земельних ділянок.

Рішенням V сесії IV демократичного
скликання Великосушицької сільської
ради Старосамбірського району
Львівської області від 17.12.2002 року
вирішено передати у приватну власність
і постійне користування земельні
ділянки для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель, садівництва та
городництва жителям Великосушицької
сільської ради згідно додаток №1, у
тому числі і ОСОБА_4

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4
18.12.2002 року було видано Державний акт на
право приватної власності на землю
площею 1,1650 га, що складається із трьох
земельних ділянок: 0,2832 га, 0,6090 га, 0,2728
га, з цільовим призначенням: для
обслуговування житлового будинку - 0,25
га, ведення особистого селянського
господарства - 0,9150 га.

Згідно запису в погосподарській книзі
№3 за 1980-1982 рр. власником господарства
НОМЕР_1 являвся ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, а після його смерті
власником цього господарства був до
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10
(погосподарська книга №5 за 1983-1985 роки).
За даним господарством рахувалася
земельна ділянка площею 0,34 га.

Довідкою виконавчого комітету
Великосушицької сільської ради №169 від
28.08.2009 р. стверджено, що житловий
будинок, який належав ОСОБА_10, як
безгосподарний на баланс
Великосушицької сільської ради не
передавався, а земельна ділянка, надана
для обслуговування даного будинку,
приватизована ОСОБА_4

Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно п.11 постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14
«Про судове рішення у цивільній
справі» оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб або державні та
суспільні інтереси (частини перша та
друга статті 3 ЦПК), то суд повинен
встановити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, а якщо були, то
вказати, чи є залучений у справі
відповідач відповідальним за це.

В рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 року в
справі №1-10/2004 Конституційний суд
України визначив, що поняття
«охоронюваний законом інтерес», що
вживається в частині першій статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового
захисту та інших засобів правової
охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб,
які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам.

Із свідоцтва на забудову позивачки від
14 вересня 1963 року вбачається, що у ньому
передбачено облаштування заїзду до її
земельної ділянки від центральної
дороги с. Велика Сушиця.

Однак, ні у топографічних матеріалах,
виготовлених УКРГІНТІЗ у 1982 році, ні у
Генеральному плані забудови с. Велика
Сушиця Старосамбірського району,
розробленого Л/Ф «Діпроміст» у 1985 році,
даного заїзду не передбачено.

Більше того, сама ОСОБА_2 з 1963 року не
вимагала облаштування такого заїзду як
за життя членів колгоспного двору
ОСОБА_10, так і після смерті ОСОБА_10 у 1984
році і аж до 2008 року.

Згідно акту обстеження земельної
ділянки ОСОБА_2 та заїзду до її
будинковолодіння від 20.05.2010 року,
складеного комісією Великосушицької
сільської ради, позивач ОСОБА_2 на
даний час користується стежкою шириною
1,5 м, що відходить від центральної
дороги і веде до її домоволодіння, а для
заїзду до свого господарства
користується тимчасовою польовою
дорогою, яка нанесена в Генеральний
план села від 1982 року, є в загальному
користуванні громадян села з виїздом
до річки (а.с.207-211 т.1).

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що прийняттям
рішення V сесії IV демократичного
скликання Великосушицької сільської
ради Старосамбірського району
Львівської області від 17.12.2002 року та
видачею на його підставі ОСОБА_4
Державного акту на право приватної
власності на землю площею 1,1650 га жодні
законні права та інтереси позивача не
порушені.

Колегія суддів вважає безпідставними
твердження апелянтів про те, що суд не
дав належної оцінки доказам по справі,
так як оцінюючи зібрані по справі
докази, суд дотримався встановленого
ст.212 ЦПК України принципу оцінки
доказів, відповідно до якого суд на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

Неспроможними, на думку судової
колегії, є і твердження апелянтів про
те, що судом не враховано визнання
позову одним із відповідачів -
Великосушицькою сільською радою,
оскільки дана обставина не вплинула на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представників
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 02 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: