провадження № 2/340/11/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
селище Верховина

Верховинський районний суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді
Атаманюка Р.І.,

з участю: секретаря
Ласкурійчук С.І.,

позивачів- відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника
позивача-відповідача ОСОБА_3,

відповідача- позивача
ОСОБА_4,

представника
відповідача-позивача ОСОБА_5

представника відповідача
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в селищі
Верховина справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Зеленської сільської ради,
ОСОБА_4 про встановлення безстрокового
безоплатного земельного сервітуту та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні присадибною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 ОСОБА_2
звернулись до суду з вищезазначеним
позовом до відповідачів, мотивуючи тим,
що у них із ОСОБА_4 виник спір з приводу
користування під'їзною дорогою, яка
проходить через її земельну ділянку до
їхніх господарств. Відповідач чинить
перешкоди у користуванні цією дорогою,
якою вони безперешкодно користувалися
до 2010 року. Нею було приватизовано
присадибну ділянку разом із цією
дорогою та оформлено державний акт на
право приватної власності серії ЯК
№971490 від 27.04.2010 року, який було
скасовано рішенням Верховинського
районного суду від 29.03.2013 року. Однак
після цього спір про дорогу
продовжується. Рішенням сесії
Зеленської сільської ради від 10.04.2013
року їм вирішено надати під'їзну
дорогу до господарств по існуючій
дорозі, яка бере початок біля
господарства ОСОБА_7 в АДРЕСА_1, а не по
дорозі через господарство ОСОБА_4 На
даний час ОСОБА_4 продовжує чинити
перешкоди у корстуванні дорогою шляхом
спорудження тимчасових огорож,
розміщення сіна та погроз на їхню
адресу, з приводу чого вони
неодноразово звертались до сільської
ради та правоохоронних органів,
оскільки фактично залишилися
позбавлені можливості потрапити до
своїх гсподарств.

Просять встановити їм постійний і
безоплатний земельний сервітут на
право проходу і проїзду легковим,
ватнажним та гужовим транспортом по
наявній дорозі шириною 3,5 м через
земельну ділянку, яка перебуває у
фактичному користуванні ОСОБА_4 та
розташована в с.Явірник Верховинського
району площею 0,25 га кадастровий номер
010030190.

Відповідачкою ОСОБА_4 до
початку розгляду справи по суті було
подано зустрічний позов до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні присадибною ділянкою.
Зустрічний позов мотивує тим, що
під'їзної дороги через її присадибну
ділянку до господарств ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 ні фактично, ні відповідно до
генплану села ніколи не існувало. Вони
мають у користуванні дорогу до своїх
помешкань в іншому місці. Влаштування
дороги через її подвір'я є практично
неможливим через рельєф місцевості, а
також призводить до руйнації будівель.
Позивачі-відповідачі постійно чинять
перешкоди у користуванні належним їй
майном, розбивають огорожу і
самовільно проїзджають гужовим та
автомобільним транспортом до своїх
господарств, на зауваження не реагують.
Просить зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
чинити їй перешкодд у користуванні
земельною ділянкою площею 0,25 га на якій
розміщені належні їй будівлі.

В судовому засіданні
позивачі-відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
представник ОСОБА_3 підтримали
заявлений первісний позов та просили
задовольнити його в повному обсязі,
проти задоволення зустрічного позову
заперечили.

Відповідачка за первісним
позовом та позивачка за зустрічним
позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні
підтримала заявлений нею позов, проти
первісного позову заперечила.

Представник відповідача -
Зеленської сільської ради ОСОБА_6
заперечив проти задоволення
первісного позову про встановлення
земельного сервітуту.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до п.п."а","б","й" ч.1 ст.12
Земельного Кодексу України до
повноважень сільських рад у галузі
земельних відносин належить
розпорядження землями територіальних
громад, передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу, вирішення земельних
спорів.

Судом встановлено що між ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виник земельний спір з
приводу користування під'їзною
дорогою.

В ході розгляду даного спору
Зеленською сільською радою було
рекомендовано сторонам укласти
земельний сервітут на користування
під'їзною дорогою через земельну
ділянку яка на прваві власності
належала ОСОБА_4(а.с. 18-20).

Рішенням Верховинського
районного суду від 29.03.2013 року за
позовом ОСОБА_1 було скасовано
державний акт на земельну ділянку
площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_1 серії ЯК №971490, виданий 27.04.2010
року на ім'я ОСОБА_4 у зв'язку з
невідповідністю його вимогам
закону(а.с.27-29).

Однак спірне питання між
сторонами продовжувалося та було
винесено на розгляд сесії Зеленської
сільської ради, рішенням якої від 10.04.2013
року було надано під'їзну дорогу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 по існуючій дорозі, яка
бере початок біля господарства ОСОБА_7
в АДРЕСА_1, а не через земельну ділянку
ОСОБА_4(а.с.33).

Комісійним актом обстеження
земельної ділянки ОСОБА_4 від 09.08.2013
року стверджується, що згідно
генерального плану с.Явірник дорога
через земельну ділянку ОСОБА_4 між
житловим будинком і стайнею не
передбачена, а тому ОСОБА_1 і ОСОБА_2
рекомендовано користуватися під'їзною
дорогою відповідно до рішення сесії
від 10.04.2013 року. Під час огляду також
було встановлено, що
позивачі-відповідачі самовільно
розбили огорожу земельної ділянки
ОСОБА_4(а.с.59).

Свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 11.02.2013 року
стверджується, що ОСОБА_4 на праві
власності належить житловий будинок, з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1 (а.с.88 ).

Оскільки про виділення та
влаштування під'їзної дорога через
присадибну ділянку ОСОБА_4 на даний час
відстутні відповідні рішення і
документи уповноважених органів
позивачами -відповідачами обрано
спосіб захисту своїх прав шляхом
встановлення в судовому порядку
безстрокового безоплатного земельного
сервітуту.

Згідно ст.401 ч.1 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Відповідно до ст.98 ЗК України,
право земельного сервітуту - це право
власника земельної ділянки на обмежене
користування чужою земельною ділянкою.
Встановлення земельного сервітуту не
веде до позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.

Статтею ст.402 ч.1 ЦК України та ст.100
ЗК України, встановлено, що сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

На підставі ст.403 ч.2 ЦК України,
ст.98 ЗК України, сервітут може бути
встановлений на певний строк або без
визначення строку.

Згідно ч.1 ст.404 ЦК України, ст.99 ЗК
України, право користування чужою
земельною ділянкою або іншим нерухомим
майном полягає у можливості проходу,
проїзду на транспортному засобі по
наявному шляху через чужу земельну
ділянку, тощо.

Таким чином, з вимог чинного
закону слідує, що земельний сервітут
встановлюється по домовленості сторін,
а якщо домовленість відсутня за
рішенням суду. Встановлення земельного
сервітуту можливо, якщо відсутня
можливість задовольнити потреби особи
іншим засобом, окрім, як шляхом
встановлення сервітуту.

На встановлення земельного
сервітуту має право власник або
законний користувач земельної ділянки
для реалізації в повному обсязі права
власності або права користування
земельною ділянкою. Умовою для
встановлення земельного сервітуту є
необхідність використання чужої
земельної ділянки для обслуговування
своєї ділянки. Підставою для
встановлення земельного сервітуту є:
домовленість між власниками сусідніх
земельних ділянок, зафіксована
відповідним договором; а у випадку
відсутності домовленості - рішення
суду. При цьому встановлюється, що
нормальне господарське використання
земельної ділянки, яка належить
позивачу, неможливе без обтяження
сервітутом.

Висновком судової
земельно-технічної експертизи №035/БТ-13
від 25.02.2014 року стверджується, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 мають можливість
використовувати для під'їзду до своїх
садиб сільську вулицю з північної
сторони, яка є придатною для
користування, а для проходу з південної
сторони мають можливість
користуватися пішохідною дорогою , яка
знаходиться на межі ділянок
"ОСОБА_8-ОСОБА_4".

Позивачі-відповідачі просять
встановити безоплатний безстроковий
сервітут у вигляді проходу, проїзду на
транспортних засобах по наявній дорозі
шириною 3,5 м, однак, відповідно до
вищевказаного висновку судової
земельно-технічної експертизи через
присадибну ділянку ОСОБА_4 така дорога
фактично відсутня і облаштувати її
неможливо (а.с.135-155).

Таким чином
позивачами-відповідачами ОСОБА_1,
ОСОБА_2 в судовому засіданні не
доведено той факт, що без обтяження
земельної ділянки, на якій знаходяться
належні відповідачу-позивачу ОСОБА_4
житловий будинок і господарські соруди
земельним сервітутом у них відсутня
можливість нормального проходу та
проїзду до своїх земельних ділянок, а
також, що така дорога шириною 3,5 м для
постійного проходу та проїзду є в
наявності між цими будівлями.

Крім того, встановлення
земельного сервітуту є обтяженням
земельної обслуговуючої ділянки, тому
за загальним правилом власник(
користувач) такої ділянки має право на
одержання від особи, в інтересах якої
встановлюється сервітут, компенсації
за незручності, викликані обтяженням
його ділянки земельним сервітутом.
Саме істотними умовами договору про
встановлення сервітуту є вказівка на
предмет сервітутного права, цільове
призначення сервітуту та розмір плати
за користування чужим майном.

У даному випадку
позивачі-відповідачі просять
визначити їм безоплатний земельний
сервітут, хоча відповідач- позивач
проти цього категорично заперечує.

Крім цього позивачі-відповідачі
у позовних вимогах зазначають, що
спірна земельна ділянка площею 0,25 га,
яку вони бажають обтяжити сервітутом
перебуває у фактичному користуванні
ОСОБА_4 та має кадастровий номер
010030190, однак державний акт на
право власності на цю земельну ділянку
скасовано рішенням Верховинського
районного суду від 29.03.2013 року і на
даний час право власності чи право
користування відповідача-позивача на
ділянку не оформлено в установленому
законом порядку.

Таким чином, суд, дослідивши та
оцінивши наявні у справі докази
приходить до висновку про відмову у
задоволенні первісного позову у
зв'язку з необгрунтованістю позовних
вимог позивачів -відповідачів щодо
встановлення земельного сервітуту.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Актами обстеження комісій
Зеленської сільської ради від 27.04.2013
року, 09.08.2013 року, 12.03.2014 року (а.с.59,87,168)
стверджується, що позивачі-
відповідачі без належних правових
підстав періодично здійснюють прохід
та проїзд через земельну ділянку
відповідача-позивача на якій розміщені
житловий будинок та господарські
будівлі без її дозволу, що не
заперечили і самі
позивачі-відповідачі, а тому суд
вважає, що зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_4 щодо зобов'язання
позивачів-відповідачів не чинити їй
перешкод у користуванні земельною
ділянкою підлягають до задоволення.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЗК
України із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 слід солідарно стягнути 114,70
грн., сплаченого нею судового збору, що
підтверджено квитанцією від 25.09.2013
року(а.с.81).

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 15,88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 98-103,152,212 ЗК України, ст.
ст. 386,401-403 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного
позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
встановлення постійного безоплатного
земельного сервітуту на право проходу
і проїзду легковим, вантажним та
гужовим транспортом по наявній дорозі
шириною 3,5 м через земельну ділянку, яка
перебуває у фактичному користуванні
ОСОБА_4 площею 0,25 га, кадастровий номер
010030190 та розташована в с.Явірник
Верховинського району - відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні
земельною ділянкою в с.Явірник
Верховинського району площею 0,25 га, на
якій розміщені належні їй на праві
власності житловий будинок, з
господарськими будівлями та спорудами,
шляхом заборони проходу та проїзду
будь-яким видом транспорту по цій
земельній ділянці.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2
солідарно на користь ОСОБА_4 114,70 грн.,
сплаченого нею судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги.

Рішення суду може бути
оскаржено до апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Верховинський районний суд шляхом
подачі протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :
___________________ Атаманюк Р.І.