Справа № 447/363/14
Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/3234/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, відповідача
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 12 березня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 12 березня
2014 року відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа -
Комунальне підприємство
«Розділжитлосервіс», про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є необґрунтованим,
а висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам
справи та суперечать житловому
законодавству. Зокрема вказує, що
районний суд всупереч вимог п.6 ст. 71 ЖК
України дійшов до помилкового висновку
щодо тривалої відсутності відповідача
ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що він їздив на
лікування в Іспанію, оскільки як
вбачається з наданої відповідачем
довідки від 23.01.2014 року останній з 02.02.2008
року по 01.05.2012 року перебував Центрі
Християнської благодійної асоціації
реабілітації та реінтеграції
вигнанців Валенсійської спільноти
(Іспанія), який жодним чином не
відноситься до
лікувально-профілактичного закладу.
Звертає увагу суду на процесуальні
порушення районного суду, зокрема, на
неналежне повідомлення позивача про
час та дату судового засідання,
безпідставну відмову у задоволенні
клопотання про відкладення розгляду
справи для надання позивачу можливості
скористатись правом на правову
допомогу.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2,
вважаючи свої права порушеними,
просила захистити їх, визнавши
відповідача втратившим право на
користування житловим приміщенням на
підставі ст.ст.71,72 ЖК України.

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
позивачем не доведено факту
непроживання відповідача ОСОБА_5 без
поважних причин у квартирі АДРЕСА_1
понад строк, визначений ст.71 ЖК України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Районним судом встановлено, що у
квартирі АДРЕСА_1 з 2001 року ніхто не
проживав, так як сторони по справі
виїхали на роботу за межі України.

Відповідно до акту на опломбування,
складеного працівниками МДКП
«Розділжитлокомуненерго» 26.06.2001 року в
присутності жителя ОСОБА_5, було
відключено та опломбовано холодну та
гарячу воду в квартирі АДРЕСА_1.

У листопаді 2005 року матір'ю відповідача
- ОСОБА_6 здійснено оплату житлово-
комунальних послуг по спірній
квартирі, так як ОСОБА_5 перебував за
межами України.

З 02.02.2008 року по 01.05.2012 року відповідач
ОСОБА_5 перебував у Центрі
Християнської благодійної асоціації
реабілітації та реінтеграції
вигнанців Валенсійської спільноти
Іспанія.

Перебуваючи в Іспанії, відповідач
втратив особисті документи і лише
05.11.2013 року отримав посвідчення особи
на повернення в Україну.

Статтею 47 Конституції України
закріплено право кожного громадянина
України на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст.ст.71, 72 ЖК УРСР при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад 6 місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.
Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
унаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно роз'яснень, даних у п.10
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року №2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені
строки. В разі їх поважності
(перебування у відрядженні, у осіб,
які потребують догляду, внаслідок
неправомірної поведінки інших
членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу
площу за згодою членів сім'ї, його не
можна вважати таким, що втратив право
на жилу площу. Якщо ж він вселився в
жиле приміщення всупереч волі членів
сім'ї і був відсутнім понад
встановлені строки без поважних
причин, то суд вправі визнати його
таким, що втратив право на жилу площу.
Коли в жилому приміщенні не залишалися
члени сім'ї особи, яка була відсутня,
його повернення в це приміщення до
часу розгляду спору в суді є істотною
обставиною, але вона не може бути
безспірною підставою до відмови в
позові, а повинна оцінюватись у
сукупності з іншими обставинами.

Твердження апелянта про те, що районним
судом було неналежно повідомлено
позивача про час та дату судового
засідання, колегія суддів вважає
безпідставними, так як її представник
ОСОБА_3 належним чином, відповідно до
вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України був
повідомлений про дату розгляду справи
та був присутній в судовому засіданні
при її розгляді 12.03.2014 року(а.с.80,90-91).

На думку судової колегії, оцінюючи
зібрані по справі докази, суд
дотримався встановленого ст.212 ЦПК
України принципу оцінки доказів,
відповідно до якого суд на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи аналізує і
оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, в
єдності і протиріччі, і ця оцінка
повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що висновки суду відповідають
обставинам справи, а оскаржуване
рішення є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 12 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: