Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року Новоазовський
районний суд Донецької області у
складі:

судді
Китаєва А.В.,

при секретарі
П'ятигорській О.В.,

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
адвоката ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Новоазовську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, зазначивши в обґрунтування
своїх позовних вимог наступне.

Відповідачка ОСОБА_3 є його рідною
сестрою, яка мешкає у будинку АДРЕСА_1,
який належить сторонам на праві
спільної часткової власності, а саме:
8/10 часток житлового будинку з
належними надвірними будівлями -
відповідачці та 2/10 частки житлового
будинку з господарськими спорудами -
позивачу.

З врахуванням своєї частки позивач
свого часу з сім'єю вселився у спірний
будинок і займав у будинку кімнату
площею 16,5 кв.м. (літ.4). Надалі, такий
порядок користування будинку перестав
влаштовувати відповідачку і вона
зверталася з позовом про визнання
права власності на весь будинок, який в
подальшому за заявою відповідачки
залишено без розгляду. З цією метою
вона провокувала сварки та зверталася
до міліції, щоб використати цю
обставину, як доказ неможливості
спільного проживання разом в одному
будинку. Проте по усіх її заявах про
порушення кримінальної справи
відносно нього було відмовлено.

Проте, 25.06.2010 року і 12.07.2010 року син
відповідачки ОСОБА_5 побив його, коли
він приїжджав додому перевірити
збереження своїх речей. Після цього
ОСОБА_5 зі своєю дружиною з дозволу
матері вселився в будинок саме в ту
кімнату, яку він до цього займав. Його
речі з кімнати були винесені на вулицю,
а автомобіль з гаража був виставлений в
двір.

Отже, з цього часу він фактично
позбавлений можливості користуватися
будинком з господарськими будівлями і
проживати в ньому.

Просив винести рішення, яким вселити
його до житлового будинку АДРЕСА_1.
Визначити порядок користування
будинком АДРЕСА_1, виділивши йому в
користування житлову кімнату площею 16,5
кв.м. (літ. 4), залишивши в загальному
користуванні: кухню літ. 1 - 9,2 кв.м.,
погріб літ. 2 - 3,6 кв.м., убиральня літ. 3 -
7,2 кв.м., сіни літ. 1 - 8,5 кв.м. Виділити
йому в користування господарські
будівлі: літню кухню літ. В - 20,3 кв.м.,
сарай літ. Е - 8,5 кв.м., гараж літ. Г - 24
кв.м., залишивши в загальному
користуванні: убиральню літ. Д - 1,4 кв.м.,
огорожа №1, ворота №2, ворота №3,
мощення 1, мощення 2.

Протягом судового розгляду справи
позивач залишив без розгляду частину
своїх позовних вимог стосовно
визначення порядку користування
будинком та остаточно просив винести
рішення, яким вселити його до житлового
будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник адвокат ОСОБА_2
підтримали позовні вимоги та просили
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги в частині вселення
визнала у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_4 у судовому засіданні з
врахуванням визнання відповідачкою
позовних вимог в частині вселення
проти позовних вимог не заперечував,
лише просив врахувати обставини справи
щодо залишення позовних вимог стосовно
визначення порядку користування
будинком без розгляду при розподілу
судових витрат.

Суд вислухавши сторони, їх
представників, дослідивши письмові
докази по справі, вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 з врахуванням позиції
відповідача по справі ОСОБА_3 такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1
згідно технічного паспорту (а.с.37) на
підставі: свідоцтва про право на
спадщину за законом від 23.08.2004 року
(а.с.43) та договору дарування від 05.03.2008
року (а.с.45), що підтверджується
Витягами про реєстрацію права
власності на нерухоме майно (а.с.44, 46),
належить 2/10 частки житлового будинку з
господарськими спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно паспорту (а.с.51) та довідки
виконкому Безіменської сільської ради
Новоазовського району Донецької
області (а.с.27) позивач ОСОБА_1
зареєстрований за спірною адресою:
АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що
відповідачці на підставі договору
довічного утримання від 12.10.2004 року
(а.с.15); договору дарування від 07.06.2001
року (а.с.18); свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06.06.2001 року
(а.с.19), що підтверджується Витягами про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.17, 20), належить 8/10 часток
житлового будинку з господарськими
спорудами, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно паспорту (а.с.31) та довідки
виконкому Безіменської сільської ради
Новоазовського району Донецької
області (а.с.27) відповідач ОСОБА_3
зареєстрована за спірною адресою:
АДРЕСА_1.

У відповідності до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншої особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його права, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Власник може звернутися з позовом про
усунення будь-яких порушень свого
права, не пов'язаних з неправомірним
позбавленням володіння (негаторний
позов). Для подання такого позову не
вимагається, щоб перешкоди до
здійснення права користування й
розпорядження були результатом винних
дій відповідача чи спричиняли збитки.
Достатньо, щоб такі дії (бездіяльність)
об'єктивно порушували права власника і
були протиправними (п. 7 інформаційного
листа ВАСУ «Про деякі приписи
законодавства, яке регулює питання,
пов'язані із здійсненням права
власності та його захистом» від 31.01.2001
р.).

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 174
ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Обставин, які свідчать про те, що
визнання відповідачем пред'явленого
позову суперечить закону, порушує
права, свободи, чи інтереси інших осіб,
не встановлено.

З огляду на наведене суд задовольняє
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо вселення
його до житлового будинку АДРЕСА_1,
оскільки він на законних підставах є
власником 2/10 часток спірного житлового
будинку і, таким чином, його житлові
права оберігаються законом, в тому
числі правом на користування належною
йому частиною житлового будинку шляхом
вселення до нього.

За правилами ст.88 ЦПК України суд
стягує з відповідача на користь
позивача 114,70 грн. судового збору
згідно квитанції, що міститься в
матеріалах справи (а.с.2).

Керуючись ст.ст.10, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 до житлового будинку
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 судові витрати зі
сплати судового збору в сумі 114 гривень
70 копійок.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Донецької
області через Новоазовський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
А.В. Китаєв