У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді
Куцина М.М.,

суддів: Бондаренка Ю.О.,
Собослоя Г. Г.,

при секретарі -
Гаврилко В. С,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 в інтересах
позивача ОСОБА_2 на рішення
Рахівського районного суду від 19
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення
розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся
з позовом до ОСОБА_3 про зменшення
розміру аліментів.

У позові зазначав, що за час
перебування з відповідачкою по справі
у зареєстрованому шлюбі у них
народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з відповідачкою та
знаходиться на її утриманні.

Відповідно до актового запису № 174 від
11 вересня 2008 року шлюб між сторонами
було розірвано.

Рішенням Рахівського районного суду
від 12 травня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі
1/4 частина від усіх видів заробітку,
але не менше, ніж 30% прожиткового
мінімуму, встановленого для
відповідного віку дитини щомісячно,
починаючи з 15 травня 2008 року до
досягнення дитиною повноліття (а.с.34).

Позивач ОСОБА_2 вважає, що на даний час
обставини його життя змінилися: 30
жовтня 2008 року між позивачем та
ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що
записано у книзі реєстрації шлюбів
виконкому Великобичківської селищної
ради 30 жовтня 2008 року (а.с.3). У цьому
шлюбі у подружжя народилася донька
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже, станом на подання цієї заяви
позивач перебуває у другому шлюбі, має
на утриманні малолітню дитину, ніде не
працює і не має змоги належним чином
виконувати зобов'язання по сплаті
аліментів на старшого сина, а саме:
аліменти у розмірі 1/4 частини від
усіх видів заробітку, але не менше, ніж
30% прожиткового мінімуму,
встановленого для відповідного віку
дитини щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

Позивач, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених
ч.1ст.182,ст.184,ч.1ст.192 СК України, просив
у суді першої інстанції змінити розмір
аліментів, сплачуваних ним, ОСОБА_2, на
користь ОСОБА_3 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зменшивши його з 1/4
частини від всіх видів заробітку,але
не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму
, встановленого для відповідного віку
дитини, до твердої грошової суми 400 грн.
щомісяця.

Рішенням Рахівського районного суду
від 19 листопада 2013 року та додатковим
рішення цього ж суду від 25 лютого 2014
року - у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача не погодився з
рішення Рахівського районного суду
від 19 листопада 2013 року і оскаржив це
рішення у апеляційному порядку,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права, просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Основними доводами апеляційної скарги
є те, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають суттєве значення
для справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального або процесуального
права.

Зокрема у апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що він ніде не
працює, індивідуальною трудовою та
підприємницькою діяльністю не
займається, в центрі зайнятості на
обліку не перебуває, працює по найму
без укладення трудової угоди,
проживає у другому шлюбі і виховує
разом із дружиною малолітню доньку
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважає, що суд
безпідставно зрівняв розмір
покладених зобов'язань позивача в сумі
655,34 грн. з розміром 30% від прожиткового
мінімуму, встановленого
законодавством для дитини
відповідного віку, не врахував, що, якщо
розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою ст. 182 цього Кодексу, то
дитині призначається відповідно до
закону державна допомога в розмірі
різниці між визначеним розміром
аліментів і 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

Представник позивача у суді
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача у суді
апеляційної інстанції вважає рішення
місцевого суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
місцевий суд виходив з положень,
передбачених ст. ст. 182, 192 СК України,
прийняв до уваги те, що відповідач по
справі є молодий за віком, здоровий,
працездатний чоловік, працює по найму
без укладення трудового договору, а
тому у нього не відбулося погіршення
матеріального та сімейного стану.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин.

У відповідності до правил ст.180 СК
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Так, положенням ч. 1 ст. 192 СК України
передбачено, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або за
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Відповідно до ст.182 СК України, розмір
аліментів на одну дитину за жодних
обставин не може бути меншим, ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 цього
Кодексу.

Судом першої інстанції встановлені
наступні факти.

Сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 9 квітня 2005 року по 11 вересня 2008
року.

Відповідно до актового запису №
174 від 11 вересня 2008 року шлюб між
сторонами було розірвано ( а.с.4).

За час перебування з відповідачкою по
справі у зареєстрованому шлюбі у них
народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з відповідачкою та
знаходиться на її утриманні.

Рішенням Рахівського районного суду
від 12 травня 2008 року стягнуто з
відповідача аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини від усіх видів заробітку, але
не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму,
встановленого для відповідного віку
дитини щомісячно, починаючи з 15
травня 2008 року до досягнення дитиною
повноліття.

Відповідач не має постійного місця
роботи і не перебуває на обліку, як
безробітний в Рахівському районному
центрі зайнятості.

Відповідно до ст.182 СК України, розмір
аліментів на одну дитину за жодних
обставин не може бути меншим, ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
відмовляючи у задоволенні позову,
виходив з положень, передбачених ст.
ст.182, 192 СК України, прийняв до уваги
те, що відповідач по справі є молодий
за віком, здоровий, працездатний
чоловік, працює по найму без укладення
трудового договору, однак, з цього суд
не вбачає погіршення матеріального
становища позивача.

Отже, місцевий суд правильно взяв до
уваги те , що визначений за судовим
рішенням від 12 травня 2008 року розмір
аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх
видів заробітку, але не менше, ніж 30%
прожиткового мінімуму, встановленого
для відповідного віку дитини
щомісячно, є правомірним.

Також, відмовляючи у задоволенні
позову, місцевий суд дійшов до
правильного висновку, що відповідач по
справі є батьком неповнолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,присудження
аліментів у часті від доходу батька
(матері) або у твердій грошовій сумі є
способом виконання батьками обов'язку
по утриманню дитини. Ст. 192 СК України не
проголошує порядку та можливості зміни
способу виконання батьками обов'язку
утримувати дитину, а передбачає
виключно зменшення або збільшення
розміру вже стягуваних аліментів,
наприклад зменшення або збільшення
частки від доходів одного з батьків або
навпаки щодо твердої грошової суми.

Таким чином, місцевий суд, порівнявши
матеріальне становище сторін, прийшов
до висновку, що з метою уникнення
обставин настання випадків, за яких
дитина, яка одержує аліменти, виявиться
менш забезпеченою, ніж та дитина, яка
проживає з позивачем, зробив
правильний висновок про відсутність
підстав для зменшення розміру
аліментів, а відтак і для задоволення
позову.

Судова колегія вважає, що доводи,
заявлені у апеляційній скарзі не
можуть бути правовою підставою для
зменшення розміру аліментів

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
в інтересах позивача ОСОБА_2 -
відхилити

Рішення Рахівського районного
суду від 19 листопада 2013 року та
додаткове рішення цього ж суду від 25
лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена на протязі двадцяти днів,
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції .

Судді: