УХВАЛА

іменем україни

21 травня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Маяк» про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним та повернення земельної
ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Черкаської області від 15 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, а в подальшому
змінила позовні вимоги, посилаючись на
те, що між нею та сільськогосподарським
кооперативом «Маяк» (далі - СВК «Маяк»)
30 червня 2007 року було укладено
договір оренди з порушенням вимог ст. 15
Закону України «Про оренду землі»,
зокрема у договорі відсутні умови
договору оренди, розмір та строк сплати
орендної плати, не визначена сторона,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини, відсутні документи, які є
невід'ємними частинами договору. Крім
того, орендар протягом останніх років
не обробляє орендовану земельну
ділянку, а здає її користування
товариству з обмеженою
відповідальністю «Маяк-Агро» (далі -
ТОВ «Маяк-Агро»), тобто в суборенду, що
не передбачено п. 30 договору, який
регламентує права орендаря.

Ураховуючи наведене, позивач просила
поновити строк позовної давності, як
пропущений з поважних причин, визнати
договір оренди землі від 30 червня
2007 року недійсним та зобов'язати
СВК «Маяк» повернути (передати) належну
їй земельну ділянку.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Христинівського
районного суду Черкаської області від
25 листопада 2013 року поновлено ОСОБА_3
строк позовної давності, як пропущений
з поважних причин. Визнано договір
оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та
СВК «Маяк» 30 червня 2007 року,
зареєстрований в Христинівському
районному відділі ЧРФ ДП «Центр ДЗК» 20
вересня 2007 року недійсним. Зобов'язано
СВК «Маяк» повернути (передати) належну
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,83 га.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 15 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення. У задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що укладений
договір не містить всіх істотних умов
договору землі, вказаних в ч. 1 ст. 15
Закону України «Про оренду землі», а
саме: у договорі не визначена сторона,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини, а тому є підстави для визнання
укладеного договору недійсним та
зобов'язання СВК «Маяк»
повернути орендодавцю належну їй
земельну ділянку. Крім того, СВК «Маяк»
протягом останніх років не обробляє
орендовану земельну ділянку, а здає її
в користування «ТОВ «Маяк-Агро», що не
передбачено п. 30 договору оренди землі,
що є порушенням прав орендаря.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у позові, апеляційний суд
виходив із того, що законодавчо
визначено, що ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта несе
орендодавець, якщо інше не передбачено
договором. Разом з тим у випадку, коли
така умова не врегульовується
договором, то вона врегульовується
безпосередньо законом, отже, підстав
для визнання договору оренди недійсним
немає, позивачка не довела також і
порушення її прав. Крім того, позивачем
не надано доказів передачі спірної
земельної ділянки в суборенду ТОВ
«Маяк-Агро».

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна,
оскільки апеляційний суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, шо ОСОБА_3 на
підставі Державного акта на право
приватної власності на землю, виданого
22 серпня 2002року Осітянською сільською
радою Христинівського району
Черкаської області.

30 червня 2007 року між ОСОБА_3 та СВК
«Маяк» було укладено договір оренди
вказаної земельної ділянки.

Апеляційним судом встановлено, що у
2007-2011 рр. відповідачем нараховувалась
та видавалась орендна плата
(відповідно до п. 9 договору - в
натуральній формі), яка отримувалась
позивачем, що свідчить про виконання
відповідачем умов укладеного договору
щодо орендної плати за користування
земельною ділянкою.

Також апеляційний суд послався на
відповідь Христинівської ОДПІ
№ 337/17 від 9 серпня 2013 року, з якої
вбачається, що згідно відомостей з
центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДПА України про
суми виплачених та нарахованих доходів
за 2007-2012 рр. ОСОБА_3 мала дохід від
надання майна в оренду, що значно
перевищував зазначений в умовах
договору 1,5 % розміру від
реальної вартості земельної ділянки.

Проте у вказаній довідці міститься
інша інформація, ніж зазначив
апеляційний суд, а саме в ній зазначено,
що СВК «Маяк» у 2008-2010 роках орендну
плату не проводив, лише у 2010 році
орендну плату провело СТОВ «Маяк-Агро»
у розмірі 945 грн 50 коп., тобто не орендар.

Також апеляційний суд не взяв до уваги
довідку виконавчого комітету
Осітянської сільської ради
Христинівського району Черкаської
області, з якої вбачається, що спірну
земельну ділянку було засіяно не
орендарем, СВК «Маяк», а СТОВ
«Маяк-Агро», що свідчить про
користування ним земельною ділянкою.
При цьому апеляційний суд вважав
вказану довідку неналежним доказом,
оскільки в ній не зазначено, на
підставі яких відомостей та ким надана
органу виконавчої влади зазначена
інформація.

Проте зазначені довідки (ОДПІ і
виконавчого комітету) є доказами у
розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України і у
порушення ст. 212 ЦПК України
апеляційний суд не дав їм оцінки. У разі
сумніву в їх достовірності апеляційний
суд зобов'язаний був ці сумніви
усунути, уточнити інформацію, а не
безпідставно їх відхиляти.

Крім того, апеляційний суд не звернув
увагу на те, що СВК «Маяк» фактично
зареєстрований, однак господарською
діяльністю не займається (довідка
Христинівської ОДПІ від 9 серпня 2013
року № 337/17).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються
відносини, пов'язані з орендою землі, є
Закон України «Про оренду землі».

Орендар земельної ділянки має право
самостійно господарювати на землі з
дотриманням умов договору оренди землі
(ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду
землі»), а орендодавець відповідно до ч.
1 ст. 24 цього Закону має право вимагати
від орендаря безпосередньо
використання земельної ділянки за
цільовим призначенням згідно з
договором оренди та своєчасного
внесення орендної плати.

Тобто, залучення третіх осіб до
обробітку землі та сплати орендної
плати орендодавцю з припиненням
орендарем господарської діяльності з
безпосереднього цільового
використання орендованої земельної
ділянки виходить за межі діяльності,
яку може здійснювати орендар без
погодження з орендодавцем, що є
порушенням умов договору.

Таким чином, апеляційний суд усупереч
вимогам ст. 212-214, 316 ЦПК України не дав
належної правової оцінки наявним в
матеріалах справи доказам, не з'ясував,
хто саме користувався спірною
земельною ділянкою та сплачував
орендну плату: орендар «Маяк» чи «СТОВ
«Маяк-Агро», який, на думку позивачки у
силу суборенди використовує спірну
земельну ділянку.

Необхідність перевірки зазначених
обставин випливає з правової позиції
Верховного Суду України, викладеної в
постанові від 16 квітня 2014 року
№ 6 - 18 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковою для усіх
судів України.

За таких обставин, коли не встановлені
фактичні обставини, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухваленого судового
рішення із передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 15 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська