Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1062/14
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач: Бєлка В.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Каракуші К.В.

Глазкової
О.Г.

При секретарі: Остащенко
О.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 16 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
кредитної спілки «Порада» про
стягнення грошових коштів /повернення
депозиту/,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до КС «Порада» про
стягнення грошових коштів посилаючись
на те, що 15.05.2009 року вона з відповідачем
уклала депозитний договір № 688.1
«Весняна порада 2009», відповідно до
якого вона передала відповідачу суму 5
гр. строком на 6 місяців до 15.11.2009 року
під 28% річних. 2.06.2009 року між сторонами
було укладено додатковий договір
до зазначеного договору, відповідно до
якого вона передала відповідачу 49856 гр.
17 коп. на умовах визначених основним
договором. До цього часу кошти їй не
повернуті, тому просила суд стягнути з
відповідача на її користь 416504 гр. 28 коп.,
яка складається з: 113765 гр. 72 коп. - вклад
та нараховані проценти за користування
депозитними коштами, 6307 гр. 62 коп. - 3%
річних за невиконання умов договору,
296430 гр. 95 коп. - пені, та моральну шкоду у
сумі 60000 гр.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 16 грудня
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3
зазначає, що рішення суду постановлено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши
апеляційну скаргу та матеріали справи,
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково
виходячи з наступного.

Відповідно п.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення та зміни рішення є неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції помилково виходив з
відсутності доказів отримання КС
„Порада" від ОСОБА_3 Ф.О. внесення
позивачем вкладів.

З наявного в матеріалах справи
договору № 688.1 „Весняна порада 2009" від
15.09.2009 року про залучення внеску(вкладу)
на депозитний рахунок вбачається, що
КС „Порада" прийняла від вкладника
ОСОБА_3 суму 5 гр. строком на 6 місяців до
15.11.2009 року під 28% річних. 2.06.2009 року між
сторонами було укладено додатковий
договір до зазначеного договору,
відповідно до якого вона передала
відповідачу 49856 гр. 17 коп. на умовах
визначених основним договором,
загальна сума 54894 гр. 62 коп.

Зазначена обставина встановлена судом
першої інстанції і не оспорена
відповідачем.

Виходячи з наведеного, а також з того,
що зазначена сума позивачу не
повернута, колегія вважає, що вимоги
позивача в цій частині підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Проте, умовами договору сторони
передбачили, що після закінчення
строку дії договору спілка ніяких
нарахувань на внесок не проводить.

Відповідно до ст., ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зважаючи на те, що умовами договору
сторони обмежили строк нарахування
відсотків за депозитним вкладом
строком дії договору - до 15 листопада 2009
року, вимоги позивача про нарахування і
стягнення процентів після закінчення
строку договору, не відповідають п. 2.4
цього договору, а тому передбачених
законом підстав для задоволення цієї
частини позовних вимог судова колегія
не вбачає.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення
пені за кожен день прострочення
повернення депозитного вкладу, розмір
якої згідно наданого розрахунку
становить 296430 гр. 95 коп., та 60 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, позивач
посилався на п.5 ст. 10 Закону України
„Про захист прав споживачів", якою
передбачено, що у разі, коли виконавець
не може виконати (прострочує виконання)
роботу (надати послуги) згідно з
договором, за кожен день(кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі 3 % від
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Проте, до правовідносини між КС
„Порада" та споживачем ОСОБА_3, які
виникли з приводу депозитного
договору, Закон України „Про захист
прав споживачів" застосовується лише в
частині, не врегульованій нормами ЦК
України та іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності.

Оскільки неустойка у виді пені в якості
забезпечення виконання КС „Порада"
грошових зобов'язань за депозитним
договором від 15 травня 2009 року його
умовами не передбачалась, то і правових
підстав для її стягнення суд не має.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладений між сторонами депозитний
договір не передбачає відшкодування
моральної шкоди у разі порушення
кредитною спілкою строків повернення
депозитного вкладу, тому передбачених
законом підстав для стягнення з
кредитної спілки коштів на
відшкодування моральної шкоди також не
має.

Разом з тим, вимоги позивача про
стягнення з кредитної спілки грошових
коштів на підставі ст. 625 ЦК України
являються такими, що підлягають
задоволенню.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому вказана норма права не
обмежує права кредитора звернутися до
суду за захистом свого права, якщо
грошове зобов'язання не виконується й
після вирішення судом питання про
стягнення основного боргу.

За таких обставин з кредитної спілки на
користь кредитора позивача по справі
на підставі ст.625 ч.2 ЦПК України
підлягають стягненню 3% річних від
простроченої суми боргового
зобов'язання, тобто від суми 54894 гр. 62
коп., з 15.11. 2009 року до 13.09. 2013 року, а
всього за 1398 днів у сумі - 6307 грн. 62 коп.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч.2 ст. 625 ЦК
України позивачем не заявлялися, тому
предметом даного спору вони не
являються.

Посилання в позовній заяві на те, що
складений сторонами 02.09.2013 року акт
звіряння рахунків(а.с.3) слід вважати
додатковими умовами до договору -
безпідставні, враховуючи як правову
природу такого акту, так і його зміст.
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 1058 ЦК
України договір банківського вкладу, в
якому вкладником є фізична особа, є
публічним договором(ст. 633 цього
Кодексу).

Відповідно ж до ч.2 ст.633 ЦК України
умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги, а згідно
положенням ч.6 вказаної статті умови
публічного договору, які суперечать ч.2
цієї статті та правилам, обов'язковим
для сторін при укладанні і
виконанні публічного договору, є
нікчемними.

Отже рішення суду підлягає скасуванню
в частині відмови у стягненні з
кредитної спілки на користь ОСОБА_3
внесків депозитного вкладу у сумі 54894
гр. 62 коп. та 3% річних у розмірі - 6307 грн.
62 коп. з ухваленням у цій частині нового
рішення про задоволення вказаних
вимог.

В іншій частині рішення суду є
обґрунтованим та скасуванню не
підлягає.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
кредитної спілки на користь держави
підлягає стягненню судовий збір у
загальній сумі 612 грн.

Керуючись ст. , ст. 307, 309, 310, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Енергодарського міського
суду Запорізької області від 16 грудня
2013 року по цій справі скасувати в
частині відмови у стягненні з
кредитної спілки „Порада" на користь
ОСОБА_3 депозитних внесків та 3% річних,
ухвалити у цій частині нове рішення
наступного змісту: «Стягнути з
кредитної спілки "Порада" на користь
ОСОБА_3 - 54894 гр. 62 коп. сума депозитних
вкладів та 6307 грн. 62 коп - 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за період з 15 листопада 2009
року по 16 вересня 2013 року. Стягнути з
кредитної спілки "Порада" на користь
держави судовий збір у розмірі 612 гр.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: