АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/2746/14 Справа: №
Головуючий 1 інстанції:
Доповідач: Малінська С.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Тичкової О.Ю.,

Даниленка В.М.,

при секретарі - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на
заочне рішення Московського районного
суду м. Харкова від 23 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_7 про зобов'язання не
чинити перешкод,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з названим позовом, в
обґрунтування якого зазначала, що 14
вересня 2011 року Московським районним
судом м. Харкова було ухвалено рішення,
яким визначено порядок користування
земельною ділянкою, що розташована у
АДРЕСА_1 та виділено в користування
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на належні їм 28/100 частин
земельну ділянку, площею 254 кв. м;
виділено в користування ОСОБА_8 на
належній їй 22/100 частин земельну
ділянку, площею 200 кв. м; виділено в
користування ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_3 на
належну їм ? частину земельну ділянку,
площею 453 кв. м; в іншій частині позовних
вимог відмовлено. Зазначене рішення
набрало законної сили. З метою
виконання зазначеного рішення суду
протягом 2012-2013 років позивачі на
території земельної ділянки, виділеної
їм у користування, розпочали
встановлювати розділювальний паркан.
Однак, відповідачі чинили перешкоди в
цьому та самовільно, без будь-яких на то
дозволів встановили паркан (огорожу)
між житловою прибудовою літ. А2-1 та
сараєм літ. Р, який перегороджує
доступ позивача до виділеної їм у
користування земельної ділянки та не
відповідає вимогам пожежної безпеки.
Оскільки цими діями відповідачі
перешкоджають позивачам користуватися
належною їм частиною земельної ділянки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили зобов'язати
ОСОБА_7, ОСОБА_3 у строк, не більше
десяти днів з моменту набрання
рішенням суду законної сили
демонтувати за власний кошт огорожу
(паркан) по всій її довжині, яку
встановлено між житловою прибудовою
літ. А2-1 та сараєм літ. Р у
домоволодінні, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_7,
ОСОБА_3 не чинити перешкоди позивачам
по встановленню розділювального
паркану у домоволодінні за вказаною
адресою згідно рішення Московського
районного суду м. Харкова від 14 вересня
2011 року.

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 23 січня 2014
року позовні вимоги задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_3 у строк не
більше десяти днів з моменту набрання
рішенням суду законної сили
демонтувати за власний кошт огорожу
(паркан) по всій її довжині, яку
встановлено між житловою прибудовою
літ. А2-1 та сараєм літ. Р у
домоволодінні, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1; а також не чинити
перешкоди ОСОБА_4, ОСОБА_5 по
встановленню розділювального паркану
у вказаному домоволодінні згідно
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 14 вересня 2011 року по справі
№ 2-6/11 та ухвали цього ж суду від 28
листопада 2012 року. Вирішено питання
щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, просила рішення скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 14
вересня 2011 року Московським районним
судом м. Харкова постановлено рішення,
відповідно до якого визначено порядок
користування земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1 та виділено у
користування ОСОБА_4, ОСОБА_5 на належні
їм 28/100 частин земельну ділянку, площею
254 кв. м. Виділено в користування ОСОБА_8
на належні їй 22/100 частин земельну
ділянку, площею 200 кв. м. Виділено
ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_3 на належну їм ?
частину земельну ділянку, площею 453 кв.
м. Ухвалою цього ж суду від 28 листопада
2012 року рішення роз'яснено, вказавши що
визначення меж розподілу ділянок
провести згідно з додатком до
роз'яснення витягу з висновку судової
експертизи згідно 1-го варіанту
(додаток № 3) експертизи № 3958 від
22.07.2009р. (а.с.3-4).

Між сторонами по справі з приводу
встановлення огорожі меж будинку
АДРЕСА_1 виникають конфліктні ситуації,
про що свідчать постанови про відмову у
порушенні кримінальної справи, витяг з
кримінального провадження, висновок
фахівця з питань судово-медичної
експертизи (а.с.14-17).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Встановивши паркан між житловою
прибудовою літ. А2-1 та сараєм літ. Р
відповідачами порушені права
позивачів, як власників земельної
ділянки, оскільки це не відповідає
першому варіанту експертизи № 3958 від 22
липня 2009 року, за яким рішенням
Московського районного суду м. Харкова
визначено порядок користування
земельною ділянкою між співвласниками.

З додатку № 3 експертизи вбачається, що
межа між земельними ділянками
відповідачів та позивачів проходить по
стіні прибудови літ. А2-1, а не між цією
прибудовою та сараєм літ. Р.

За правилами ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що права позивачів, як власників
земельної ділянки порушені, а тому таке
право підлягає поновленню, оскільки за
замістом ст.95 ЗК України порушені права
землекористувачів підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ч.1, 3-5 п.24 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
ст.376 ЦК України (про правовий режим
самочинного будівництва)» знесення
нерухомості, збудованої з істотним
відхиленням від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотним порушенням
будівельних норм і правил (у тому числі
за відсутності проекту), можливе лише
за умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно до норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від такої перебудови.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Оскільки ОСОБА_7, ОСОБА_3 здійснили
самочинне будівництво огорожі
(паркану) між житловою прибудовою літ.
А2-1 та сараєм літ. Р, яка не передбачена
рішенням суду від 14 вересня 2011 року про
визначення порядку користування
спірною земельною ділянкою, то судом
першої інстанції обґрунтовано,
відповідно до положень вищезазначених
норм зобов'язано відповідачів
демонтувати огорожу по всій її
довжині.

Крім того, посилання в апеляційній
скарзі щодо спору між сторонами про
встановлення меж не може бути прийнято
до уваги, бо рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 14 вересня
2011 року вже визначено порядок
користування спірною земельною
ділянко та відповідно до цього рішення
та ухвали про його роз'яснення (а.с.3-4)
межі розподілу ділянок проведено
згідно з додатком до роз'яснення витягу
з висновку судової експертизи згідно
1-го варіанту (додаток № 3) експертизи №
3958 від 22.07.2009р. Рішення набрало
законної сили і є обов'язковим для
виконання, що встановлено ст.14 ЦПК
України.

Саме на підставі вказаного рішення
суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до
суду з позовом про усунення перешкод у
користуванні власністю і судом першої
інстанції обґрунтовано задоволені їх
позовні вимоги.

Враховуючи викладене, рішення
Московським районним судом м. Харкова
постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування судова
колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 23 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді