Справа № 165/3539/13-ц Провадження №
22-ц/773/700/14 Головуючий у 1 інстанції:
Галушка О.Г. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І., Свистун О. В.,

при секретарі - Лимарі Р. С.,

з участю: представника позивача -
Місюри І. В.,

представника
відповідача -ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення
Ново волинського міського суду
Волинської області від 10 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк)
звернулося з даним позовом до ОСОБА_3
Позов обґрунтований тим, що між банком
та відповідачем було укладено
кредитний договір від 26 грудня 2007 року,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 2000 доларів США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 21,60 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

При укладанні договору сторони
керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно
з якою договір приєднання є договір,
умови якого встановлені однією із
сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому і друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем умов укладеного договору,
у зв'язку з чим станом на 16 жовтня 2013
року утворилась заборгованість у сумі
6026,37 доларів США, що еквівалентно 48 150,68
грн., яка складається із заборгованості
за кредитом - 1 953,23 доларів США,
заборгованості по процентах за
користування кредитом - 3 546,57 доларів
США, заборгованість по комісії за
користування кредитом - 180 доларів США,
штраф (фіксована частина) - 62,58 доларів
США, штраф (процентна ставка) - 283,99
доларів США, банк просив позов
задовольнити.

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області від 10 грудня 2013
року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 6026,37 доларів США, що
еквівалентно 48 150,68 грн. заборгованості
за кредитним договором від 26.12.2007 року.
Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, та порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк», суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем доведено
позовні вимоги і з відповідача
належить до стягнення заборгованість
по кредитному договору від 26.12.2007 року в
сумі 6026,37 доларів США та судові витрати.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції погодитись неможливо,
виходячи з наступного.

Пунктом 2 Умов та правил надання
банківських послуг визначено терміни
та поняття, відповідно до яких
мінімальний обов'язковий платіж - це
розмір боргових зобов'язань Держателя,
які щомісячно належать сплаті
Держателем протягом строку дії Карти.
Мінімальний обов'язковий платіж є
обов'язковим для Держателя платіжних
карт, здійснюючих операції по
кредитній схемі (а.с.13).

Строки і порядок погашення по Кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія) по
платіжних картах з встановленим
мінімальним обов'язковим платежем
визначений у Пам'ятці Клієнта, яка є
невід'ємною частиною Договору. Платіж
включає плату за користування
Кредитом, передбачену Тарифами, та
частину заборгованості по Кредиту (п.5.3.
Правил користування платіжною картою).

Відповідно до умов Заяви та п. 4.1. Правил
користування платіжною картою,
погашення заборгованості по кредиту
може здійснюватися шляхом внесення
коштів на карту клієнтом або шляхом
списання коштів з інших карт.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

За умовами укладеного між сторонами
договору розділ «Банківські послуги»
строк дії кредитного ліміту співпадає
із строком дії картки (а.с.12).

Згідно з Умовами та Правилами надання
банківських послуг кредит (кредитна
лінія, кредитний ліміт) - це розмір
грошових коштів, наданих банком
клієнту на строк, обумовлений в
договорі, на умовах платності та
повернення.

Сторонами в суді підтверджено, що
згідно з наведеними умовами договору
картку відповідачу видано на руки 26
грудня 2007 року, строк дії картки та,
відповідно, строк дії кредитного
ліміту, згідно з умовами договору
встановлено у два роки.

Пунктом 3.1.1 Правил користування
платіжною карткою визначено, що строк
дії картки вказаний на лицевій стороні
карти( місяць та рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця. Згідно з п. 3.1.3 по закінченню
строку дії карта продовжується банком
на новий строк (шляхом надання клієнту
карти з новим строком дії), якщо раніше
не надійшло письмової заяви держателя
про закриття карткового рахунку, а
також за умови наявності грошових
коштів на картковому рахунку для
оплати послуг по виконанню
розрахункових операцій по картковому
рахунку і при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.
Пунктом 3.1.4 Правил визначено, що карта
миттєвого випуску продовженню не
підлягає.

Так, за матеріалами справи встановлено,
що між сторонами 26.12. 2007 року, було
укладено кредитний договір, згідно
якого ОСОБА_3 видано кредит в сумі 2 000
доларів США у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків в розмірі 21,60% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

З розрахунку, наданого банком, та
пояснень сторін в суді вбачається, що
останній платіж ОСОБА_3 здійснив 18
листопада 2009 року, а строк дії картки і
кредитного ліміту закінчився 26 грудня
2009 року.

В подальшому, ОСОБА_3 не проводив
перерахування особистих коштів для
поповнення карткового рахунку в
рахунок погашення кредитної
заборгованості, у зв'язку з чим,
починаючи з 19 листопада 2009 року
будь-яке погашення або шляхом внесення
коштів відповідачем, або шляхом
перерахування Банком коштів з інших
карт не здійснювалося ( а.с. 6-9).

Відповідно до розрахунку
заборгованості станом на 16 жовтня 2013
року, відповідач має заборгованість,
яка складається з наступного:
заборгованості за кредитом - 1 953,23
доларів США, заборгованості по
процентах за користування кредитом - 3
546,57 доларів США, заборгованість по
комісії за користування кредитом - 180
доларів США, штраф ( фіксована частина) -
62,58 доларів США, штраф (процентна
ставка) - 283,99 доларів США ( а.с. 5 - 10).

Із позовними вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом позивач
звернувся до суду 07 листопада 2013 року.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо за
своїм внутрішнім переконанням.

Результати оцінки доказів
відображаються в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст.631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Стаття 256 ЦК України визначає, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст.. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

По справі відсутні докази щодо
існування погодженої сторонами іншої
тривалості строку позовної давності
відповідно до ст. 259 ЦК України.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Разом з тим при вирішенні спору в
судовому порядку позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Так як рішення було
заочним, відповідач не мав можливості
належним чином подати до суду у
встановлений час свої заперечення на
позовну заяву, тому при поданні заяви
про перегляд заочного рішення він
вказав на порушення строків позовної
давності, однак суд не звернув на це
уваги та не надав належної їй оцінки і
залишив заяву без задоволення.

Відповідно до п. 5.4 Правил користування
платіжною карткою та договору, строк
погашення кредиту у повному обсязі не
пізніше останнього дня місяця,
вказаного у платіжній картці. Таким
чином повернення кредитних коштів
визначено періодичними щомісячними
платежами (а.с 18).

Оскільки в судовому засіданні
представник позивача підтвердила, що
останній платіж ОСОБА_3 надійшов 18 .11.2009
р., термін дії кредитного ліміту
збігається з терміном дії платіжної
картки, який закінчився 26.12.2009 р., і було
встановлено, що нової картки ОСОБА_3 не
отримував, а позов ініційовано до суду
07.11.2013 року, тому є всі підстави вважати,
що банком пропущено 3-х річний строк
позовної давності звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Як зазначено в ч.1 п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України
, підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

За приписами ч.2 ст. 309 ЦПК України норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню. А
тому колегія суддів вважає, що рішення
суду першої інстанції слід скасувати і
ухвалити нове - про відмову у позові.

Вимоги відповідача в апеляційній
скарзі, обгрунтовані ст.ст. 84, 88 ЦПК
України, на підставі яких відповідач
просить стягнути з позивача витрати,
пов'язані з наданням правової допомоги,
не заслуговують на увагу і не
підлягають до задоволення, оскільки в
довіреності від 28.03.2013 р., зазначено, що
ОСОБА_2 представляє інтереси ОСОБА_3 на
безоплатній основі (.а.с.53).

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Нововолинського міського суду
Волинської області від 10 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: