У х в а л а

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
виселення за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 14 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 10 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду із позовом, в
обґрунтування якого зазначали, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їхня мати -
ОСОБА_7, після смерті якої ОСОБА_3
успадкувала 2/3 частини домоволодіння
по АДРЕСА_1 Рішенням Сарненського
районного суду Рівненської області від
25 червня 2013 року був задоволений позов
ОСОБА_6 та визнано за нею право
власності на 1/3 частину зазначеного
домоволодіння у порядку спадкування
після смерті ОСОБА_7 Видано ОСОБА_6 50 484
грн. компенсації вартості 1/3 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельної
ділянки у зв'язку з неможливістю поділу
в натурі даного домоволодіння у
співвідношенні 1/3 та 2/3.

ОСОБА_3 зазначала, що в її частині
домоволодіння зареєстрований її брат
ОСОБА_4, який хворіє на туберкульоз
легень, у зв»язку з чим потребує
окремого житлового приміщення.

Відповідачка ОСОБА_5 без її згоди також
проживає в спірному будинку разом зі
своїм чоловіком та двома дітьми.

Оскільки відповідачі постійно чинять
їм перешкоди у користуванні зазначеним
домоволодінням, влаштовують сварки та
бійки, псують майно, позивачі просили
суд: зобов'язати відповідачів не чинити
їм перешкод у користуванні житловим
приміщенням, а саме 2/3 частинами
житлового будинку, надвірних будівель
і споруд та земельною ділянкою, що
розташовані по АДРЕСА_1; виселити
ОСОБА_5 разом з іншими членами її сім'ї
із вказаного житлового будинку

Рішенням Сарненського районного суду
Рівненської області від 14
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 10 грудня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
в частині відмови у задоволенні позову
про виселення ОСОБА_5 та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в цій
частині.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_3 є
власником 2/3 частини, а ОСОБА_6- 1/3
частини житлового будинку та земельної
ділянки по АДРЕСА_1 на підставі
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 2 березня 2011 року та рішення
Сарненського районного суду
Рівненської області від 25 червня 2013
року.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині виселення ОСОБА_5,
яка є донькою ОСОБА_6, із зазначеного
будинку, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що позивачами не
доведено неправомірності зайняття
ОСОБА_6 із членами її сім'ї певної
частини житлового будинку.

Проте погодитися з таким висновком
судів не можна.

Загальні засади здійснення права
власності визначені Цивільним
кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Спеціальним нормативним актом, який
регулює реалізацію права власності на
житло, є Житловий кодекс України.

За змістом ст. 156 ЖК України співвласник
жилого будинку (квартири) вправі
вселити в належне йому жиле приміщення
членів своєї сім`ї за згодою всіх інших
співвласників.

Члени сім'ї співвласника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні зі співвласником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Члени сім'ї співвласника будинку
(квартири) зобов'язані дбайливо
ставитися до жилого будинку (квартири).
Повнолітні члени сім'ї співвласника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту.

Суд першої інстанції у порушення вимог
ст.ст. 214, 215 ЦПК України зазначених
положень закону до уваги не взяв; не
визначився з характером спірних
правовідносин і правовою нормою, яка
підлягає застосуванню; не перевірив чи
була згода всіх інших співвласників
житлового будинку на вселення ОСОБА_5 в
спірний будинок, чи не обумовлювався
угодою між останньою та співвласниками
жилого приміщення певний порядок
користування жилим приміщенням.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, у порушення вимог ст.ст. 303, 315
ЦПК України в достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги
ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_5 вселилась до
будинку без її згоди, як співвласника; в
будинку не зареєстрована, чинить
перешкоди їй у здійсненні права
власності 2/3 частинами будинку, не
зазначив конкретних обставин і фактів,
що спростовують такі доводи, і залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення в частині відмови у
задоволенні позову про виселення
ОСОБА_5 підлягають скасуванню з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції з
підстав, передбачених частиною 2 статті
338 ЦПК України.

У частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
судові рішення не оскаржуються, тому в
силу ст. 335 ЦПК України не
переглядаються.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сарненського
районного суду Рівненської області
від 14 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 10 грудня 2013 року в частині
відмови у задоволенні позову про
виселення ОСОБА_5 скасувати, справу в
цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

О.М. Ситнік