Справа № 355/451/14 Головуючий у І
інстанції Лисюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/4982/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Франюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Баришівського районного суду
Київської області від 29 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Дернівської сільської ради
Баришівського району Київської
області про визнання нікчемним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, зобов'язання вчинити певні
дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду із вказаним позовом,
який мотивував наступним:

Згідно договору купівлі-продажу
житлового будинку від 09 серпня 2005 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 2931, а
також витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно
Баришівського бюро технічної
інвентаризації Київської області від 05
березня 2010 року, він є власником
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 який
придбав у ОСОБА_3. Він використовував
земельну ділянку площею 0.395 га., яка
знаходилася біля будинку за її
цільовим призначенням, будь-яких
претензій з цього приводу ні від кого
не надходило.

Як стало відомо позивачу, у 2006 році
ОСОБА_3 приватизувала частину
земельної ділянки біля придбаного ним
житлового будинку, а саме земельну
ділянку площею 0,145 га, та згодом
продала її ОСОБА_1

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 01 березня 2013
державні акти на ім'я ОСОБА_3 на
земельні ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,250
га та 0,145 га визнано недійсними.
Незважаючи на це сільська рада
земельну ділянку площею 0,145 га з чужого
незаконного володіння в земельний фонд
Дернівської сільської ради не
витребувала, а згодом відмовила
позивачу в наданні дозволу на
виконання робіт по складанню технічної
документації із землеустрою для її
приватизації, мотивуючи це тим, що на
підставі договору купівлі-продажу від
21 березня 2007 року спірна земля
належить ОСОБА_1

У зв'язку з наведеним просив суд
визнати укладений 21 березня 2007 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договір
купівлі-продажу земельної ділянки по
АДРЕСА_1 площею 0,145 га нікчемним,
визнати незаконною бездіяльність
Дернівської сільської ради по ухиленню
від витребування спірної земельної
ділянки у ОСОБА_1 та зобов'язати
сільську раду прийняти дану ділянку в
земельний фонд Дернівської сільської
ради.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 29 травня 2014 року
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішення
суду, відповідач ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, неповноту та
неправильність встановлення обставин,
які мають значення для справи, просила
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що
позивачеві було відомо про оспорюваний
договір ще у липні 2010 року, а суд в
порушення ст..267 ЦК України при
вирішенні спору не застосував позовну
давність. Крім того, зазначає, що з 2007
року постійно користується та володіє
земельною ділянкою площею 0,145 га , що
підтверджується квитанціями про
сплату податку за земельну ділянку. У
ОСОБА_3 в користуванні перебувало дві
земельні ділянки: одна - площею 0,250 га,
на якій безпосередньо розміщувався
будинок та господарські будівлі з
цільовим призначенням «для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд», право на яку набув позивач при
придбанні будинку, інша - площею 0,145 га
«для ведення особистого селянського
господарства», яка до відчуженого
позивачу будинку не має жодного
відношення. Вказує, що підстави для
визнання нікчемним договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
21 березня 2007 року відсутні. Також
посилається на порушення судом першої
інстанції її процесуального права
захистити свої права, подати докази,
взяти участь у дебатах.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення
має відповідати в тому числі на такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору купівлі-продажу
житлового будинку від 09 серпня 2005 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 2931, а
також витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно
Баришівського бюро технічної
інвентаризації від 05 березня 2010 року,
ОСОБА_2 є власником житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за АДРЕСА_1 який придбав у ОСОБА_3

На момент продажу даного домоволодіння
ОСОБА_3 мала в користуванні дві
земельні ділянки: одна - з цільовим
призначенням «для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд» площею 0,25 га, а
друга - площею 0,145 га з цільовим
призначенням «для ведення особистого
селянського господарства».

26 квітня 2006 року ОСОБА_3 отримала
держаний акт на право власності на
спірну земельну ділянку площею 0,145 га з
цільовим призначенням «для ведення
особистого селянського господарства»
за адресою: АДРЕСА_1, серії ЯБ № 507180
(кадастровий номер земельної ділянки
:06:013:0005). 21 березня 2007 року вказану
земельну ділянку ОСОБА_3 продала ОСОБА_1

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип
змагальності сторін в цивільному
процесі, який полягає в тому, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, прямо встановлених Законом.
Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях. За
таких умов суд може приймати та
покладати в основу рішення по справі
лише ті обставини, які були доведені
сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції обґрунтовував свої
висновки тим, що при придбанні
домоволодіння до ОСОБА_2 на підставі
ст.120 ЗК України перейшло право
користування й спірною земельною
ділянкою площею 0,145 га. В той же час з
наведеними висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може. З аналізу положень ст.120 ЗК
України вбачається, що у разі набуття
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду, до їх набувача
переходить право лише на земельну
ділянку, на якій розташовані ці об'єкти.
Як вбачається з наданих до суду
матеріалів придбаний позивачем
будинок з господарськими будівлями
розташований на земельній ділянці
площею 0,250 га, що має цільове
призначення «для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд». В той же час
матеріали справи не містять жодного
доказу з приводу того, що такий будинок
та господарські споруди мають
відношення до земельної ділянки площею
0,145 га, яка має цільове призначення «для
ведення особистого селянського
господарства» і виступає окремим
об'єктом правовідносин. Не містить
таких посилань ні укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу
житлового будинку від 09 серпня 2005 року,
ні інші матеріали, зокрема й рішення
Баришівського районного суду від 01.03.2013
року про визнання державних актів
недійсними (на час перегляду справи
рішення скасоване, у задоволенні
позову відмовлено). За таких умов
твердження позивача про набуття ним
при придбанні житлового будинку прав
на земельну ділянку площею 0,145 га
залишилися недоведеними, відтак не
можуть бути прийняті судом. Натомість
згідно наявної у справі самим
позивачем довідки Дернівської
сільської ради № 135 від 20.06.2012 року в
користуванні позивача під належним
йому житловим будинком з надвірними
будівлями та спорудами перебуває
земельна ділянка площею 0,25 га. Крім
того, з наданого відповідачем акту
узгоджувальної комісії Дернівської
сільської ради про встановлення на
місцевості факту порушення зовнішньої
межі земельної ділянки від 05 липня 2010
року № 01 вбачається розмежування
межовими знаками земельних ділянок
площею 0,145 га та площею 0,25 га по АДРЕСА_1,
які (межові знаки) були зруйновані
позивачем.

Зважаючи на викладене колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовної
вимоги про визнання нікчемним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,145 га по АДРЕСА_1 та про
невідповідність висновків суду першої
інстанції з цього приводу обставинам
справи. Зважаючи на безпідставність
вимог про визнання
правовстановлюючого документу ОСОБА_4
на спірну земельну ділянку,
безпідставними є й вимоги про визнання
бездіяльності сільської ради, що
полягає у невитребуванні цієї землі до
земельного фонду сільської ради,
незаконною та зобов'язання її
здійснити ці дії.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

З врахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія
судів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду
Київської області від 29 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді