РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 червня 2014 року

Харцизький міський суд Донецької
області у складі :

судді - Щебуняєвої Л.Л.,

при секретарі -Должиковій Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харцизьку

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,ОСОБА_3 про поділ спільної
сумісної власності подружжя, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна частково недійсним,
переведення прав та обов'язків покупця
,визнання права власності на нерухоме
майно, треті особи-приватний нотаріус
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ :

16 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про поділ майна придбаного в період
шлюбу, визнання права власності на 2/3
частки нерухомого майна, визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя.

3 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1
уточнила заявлені позовні вимоги до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про поділ спільної
сумісної власності подружжя ,мотивуючи
їх тим, що вона з 4 вересня 1997 року
знаходилася у шлюбі з ОСОБА_2,від якого
вони мають неповнолітню дитину-дочку
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Харцизького міського суду Донецької
області від 21 вересня 2012 року шлюб між
нею та відповідачем ОСОБА_2 був
розірваний.

За час перебування в шлюбі нею та
відповідачем, за спільні кошти, було
придбане наступне майно, яке є їх
спільним сумісним майном подружжя:
чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1
Донецької області, загальною площею
103,90 кв.м, вартістю 47709 гривен; гараж,
площею 44,6 кв.м, розташований за адресою
:Донецька область, місто Харцизьк,
АДРЕСА_11, вартістю 6706 гривен
;автомобіль марки „Nissan Primera „
,державний номер НОМЕР_1 ,вартістю 80000
гривен ; автомобіль марки „УАЗ
3163-337",державний номер НОМЕР_2, вартістю
83890 гривен ;автомобіль марки „ВАЗ-2121",1987
року випуску ,державний номер НОМЕР_3,
вартістю 16000 гривен ;моторний човен
марки „Казанка" вартістю 16000 гривен
;мотор для човна ,вартістю 24000 гривен;
система для домашнього кінотеатру
вартістю 5237 гривен ; музичний центр з
двома колонками вартістю 3800 гривен ;
мікрохвильова піч фірми „Whirpool"
вартістю 485 гривен ;пральна машинка
фірми „Whirpool" вартістю 1729 гривен.

Зазначає, що автомобілі марки „Nissan
Primera „ та „УАЗ 3163-337" купувалися
виключно для потреб їх з відповідачем
ОСОБА_2 сім'ї ,однак договори купівлі-
продажу зазначених автомобілів було
оформлено на мати ОСОБА_2-відповідача
ОСОБА_3,оскільки її чоловік займався
незаконним рибальством і зазначав ,що
оформлення права власності на
автомобілі на нього може стали
причиною конфіскації майна подружжя .

Автомобіль марки „ВАЗ-2121" ,державний
номер НОМЕР_3, був придбаний ними у 2006
році „за генеральною довіреністю" і
знаходився у розпорядженні
відповідача ОСОБА_2 та використався ним
для рибальства.

Реєстрація відповідачем ОСОБА_2
автомобілів марки „Nissan Primera „ та „УАЗ
3163-337" на матір відповідача-ОСОБА_3. та не
переоформлення на одного з подружжя
автомобілю марки „ВАЗ-2121" ,державний
номер НОМЕР_3 позивач вважає
приховуванням відповідачем ОСОБА_2
майна від режиму спільної власності
подружжя ,що у дійсності є спільним
майном.

Відповідно до ст..70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена ,якщо з нею,ним
проживають діти,а також непрацездатні
повнолітні син, дочка,за умови ,що
розмір аліментів,які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного,духовного розвитку та
лікування.

Позивач вважає,що оскільки їх з
відповідачем неповнолітня дочка
ОСОБА_6 наразі знаходиться на її
утриманні та проживає разом з нею,в той
час,коли відповідач ОСОБА_2 не приймає
участі у вихованні та утриманні
дитини,то її частка у праві власності
на квартиру АДРЕСА_2 в селище Гірне
м.Харцизька має бути збільшена до 2/3 .

Позивач ОСОБА_1 просить визнати
спільною сумісною власністю подружжя
та провести між нею та відповідачем
ОСОБА_2 розподіл спільного сумісного
майна подружжя : визнати за нею право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_2 в селище Гірне м.Харцизька ;
визнати за нею право власності на ?
частину гаражу,розташованого за
адресою :Донецька область,місто
Харцизьк,АДРЕСА_11 ;залишивши зазначені
квартиру та гараж у її та ОСОБА_2
спільній частковій власності. Виділити
в її особисту приватну власність
наступне майно: систему для домашнього
кінотеатру , мікрохвильову піч фірми
„Whirpool",пральну машинку фірми „Whirpool".
Виділити ОСОБА_2 в особисту приватну
власність моторний човен „Казанка",
мотор для човна. Стягнути з ОСОБА_2 на її
користь різницю у вартості спільного
майна у розмірі 32549 гривен.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя автомобіль марки „Nissan Primera „
,державний номер НОМЕР_1 , автомобіль
марки „УАЗ 3163-337",державний номер
НОМЕР_2, автомобіль марки „ВАЗ-2121"
,державний номер НОМЕР_3 ;стягнути з
ОСОБА_2 на її користь компенсацію ?
вартості зазначених автомобілів ,що
складає у сумі 89945 гривен.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_7 підтримали
уточнені позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав
частково, пояснив, що він з 4 жовтня 1997
року по 21 вересня 2012 року знаходився у
шлюбі з ОСОБА_1, від якого вони мають
неповнолітню дочку ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу він та позивач ОСОБА_1
придбали з вказаного в позові наступне
майно : чотирьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1 Донецької області; гараж,
розташований за адресою :Донецька
область, місто Харцизьк, АДРЕСА_11
;систему для домашнього кінотеатру ;
музичний центр з двома колонками ;
мікрохвильову піч фірми „Whirpool";пральну
машинку фірми „Whirpool" .

Він повністю згоден з вартістю
вищевказаного спільного майна ,яка
вказана позивачем.

Згоден на визнання за позивачем
ОСОБА_1 права власності на ? частину
гаражу. Просить визнати за ОСОБА_1 та
ним право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 Донецької області, за
кожним , оскільки у відповідності до
ст..70 Сімейного кодексу України у разі
поділу майна,що є об'єктом права
спільної сумісної власності
подружжя,частки майна дружини і
чоловіка є рівними, відсутні підстави
для збільшення частки позивача
ОСОБА_1,оскільки позивачем не наведено
ніяких фактів та доказів утримання їх
неповнолітньої доньки позивачем
одноособово та неприйняття ним участі
у вихованні та утриманні дитини ,вони
не відповідають дійсності, після
розірвання шлюбу він приймав участь у
вихованні, утриманні, оздоровленні
доньки. Не заперечує проти залишення
гаражу та квартири у їх з позивачем
спільній частковій власності.

Однак він не згоден з позовними
вимогами позивача ОСОБА_1 щодо визнання
спільною сумісною власністю подружжя
та розподілу наступного майна :
автомобіля марки „Nissan Primera „
,державний номер НОМЕР_1 , автомобіля
марки „УАЗ 3163-337",державний номер
НОМЕР_2, автомобіля марки
„ВАЗ-2121",державний номер НОМЕР_3,
моторного човна марки „Казанка"
,мотору для човна , оскільки він не є
власником вищевказаних автомобілів та
вони не придбались ним та позивачем в
період їх шлюбу, за їх спільні кошти ,не
є їх з позивачем ОСОБА_1 спільною
сумісною власністю подружжя.
Автомобілі марки „Nissan Primera „
,державний номер НОМЕР_6 , „УАЗ
3163-337",державний номер НОМЕР_2 належать
на праві власності його матері ОСОБА_3,
яка їх купувала за свої власні кошти та
на своє ім'я ,з моменту покупки
зазначених автомобілів була є їх
власником, про що знала і позивач
ОСОБА_1 Він лише користувався
зазначеними автомобілями з дозволу
матері.

Автомобіль марки „ВАЗ-2121",державний
номер НОМЕР_3, належить на праві
власності ОСОБА_8 ,а він лише
користується зазначеним автомобілем
на підставі довіреності, виданої
власником автомобіля на його ім'я,
посвідченої нотаріусом 29 жовтня 2009
року,строк дії довіреності -5 років,та є
не є власником автомобілю. Зазначений
автомобіль не купувався ними в період
шлюбу у ОСОБА_8

Зазначає ,що він користується моторним
човном та мотором до нього, які він взяв
у користування у свого знайомого на
ім'я ОСОБА_9 . Моторний човен був наданий
йому лише у користування для власних
потреб та поки власник не вирішить
питання з гаражем для човна .При цьому,
він не яким чином не набував права
власності на човен та мотор до нього ,не
здійснював відповідну реєстрацію
чорна як маломірного судна, не
отримував на своє ім'я будь-якого
посвідчення на право керування цим
човном ,не оформлював страхового
полюсу. У нього відсутні будь-які
правоустановчі документи на човен та
мотор до нього.

В зв'язку з чим просить відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог
в цій частині.

Представник відповідача
ОСОБА_2-ОСОБА_9 .в судовому засіданні
позов визнала частково ,з підстав
,вказаних відповідачем ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала,
пояснила, що вона є матір'ю відповідача
ОСОБА_2 Вона тривалий час має водійські
права, керує транспортними засобами. В
2007 році вона, на підставі договору
купівлі-продажу ,купила ,за власні
кошти автомобіль марки „Nissan Primera „
,державний номер НОМЕР_1 ,у 2008 році
купила також,за власні кошти
автомобіль марки „УАЗ 3163-337",державний
номер НОМЕР_2 .Вона є єдиним власником
зазначених транспортних засобів,
автомобілі зареєстровані на її ім'я з
моменту їх покупки, ніякі правочини з
автомобілями під час шлюбу сторін між
нею та сином, невісткою не
здійснювалися . Зазначені автомобілі
не є спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вони не купувалися за
їх кошти, відсутні правові підстави для
їх розподілу та стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 ? частини їх вартості .
Вона ,як мати дозволяла користуватися
автомобілями своєму сину ОСОБА_2 ,а
також автомобілем „Nissan Primera „ невістці
ОСОБА_1 під час їх з сином шлюбу.

Просить у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 щодо визнання спільною
сумісною власністю подружжя
автомобілів марки „Nissan Primera „
,державний номер НОМЕР_6 , „УАЗ
3163-337",державний номер НОМЕР_2 ,їх
розподілі ,стягненні з відповідача
ОСОБА_2 ? частини вартості автомобілів
відмовити.

19 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна частково недійсним,
переведення прав та обов'язків покупця
,визнання права власності на нерухоме
майно, третя особа-приватний нотаріус
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4

Ухвалою Харцизького міського суду
Донецької області від 20 березня 2014
року в якості третьої особи по
зустрічному позову була залучена
ОСОБА_5

Позивач по зустрічному позову ОСОБА_2
позов мотивує тим, що рішенням
Харцизького міського суду Донецької
області від 21 вересня 2012 року шлюб між
ним та відповідачем по зустрічному
позову ОСОБА_1 був розірваний.

Після розірвання шлюбу та відсутності
фактичних шлюбних відносин між ними,
спільне проживання на одній житловій
площі -квартирі АДРЕСА_2 в селище Гірне
м.Харцизька, стало неможливим .На даний
час в вищевказаній квартирі
зареєстровані він, ОСОБА_1 та їх
неповнолітня донька ОСОБА_6.

У зв'язку з неможливістю спільного
існування поруч надалі він
запропонував відповідачці ОСОБА_1
вирішити житлове питання добровільно
та на взаємовигідних для обох сторін
умовах, а саме: придбати на ім'я ОСОБА_1,
але за його власні грошові кошти,
квартиру у місті Харцизьку.

В обмін на вказану пропозицію він
попросив ОСОБА_1, щоб після оформлення
нотаріусом угоди про купівлю-продаж
квартири, вона надала йому офіційну
згоду на дозвіл щодо вчинення
правочину з квартирою, яка розташована
за адресою :м.Харцизьк, селище Гірне,
АДРЕСА_3,а саме :договір дарування
квартири на його матір ОСОБА_3.

22 липня 2013 року приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_4 був
посвідчений договір купівлі-продажу
квартири,що розташована за адресою
:АДРЕСА_6.Ціна квартири за вищевказаним
договором складає 78100 гривен.

Позивач по зустрічному позову ОСОБА_2
вважає ,що за взаємною згодою обох
сторін,ним була придбана вищевказана
квартира у місті Харцизьку на ім'я
відповідача ОСОБА_1

При цьому ,він довіряючи своїй колишній
дружині та будучи упевненим у
справжності її намірів,про які була
домовленість ,не зазначив у договорі
купівлі-продажу спірної квартири
дані,що вона придбана саме за його
кошти. Будь-якого документа ,який
відображав у письмовій формі їх з
відповідачем ОСОБА_1 домовленість ,він
також не відібрав.

В підтвердження нібито справжності
своїх намірів про надання дозволу на
вчинення правочину щодо квартири
АДРЕСА_4 в сел..Гірне м.Харцизька ОСОБА_1
22 липня 2013 року оформила нотаріальну
заяву на укладення ним договору
дарування квартири на користь ОСОБА_3

Оскільки в квартирі була
зареєстрована їх неповнолітня дочка
ОСОБА_6,він звернувся до органу опіки та
піклування виконкому Харцизької
міської ради з питання надання йому
згоди на вчинення правочину щодо
вказаної нерухомості.

Однак ,своєю заявою 18 листопада 2013
року ОСОБА_1 відкликала заяву про згоду
на дозвіл щодо вчинення правочину з
квартирою ,в зв'язку з чим йому було
відмовлено у підготовці проекту
рішення про дарування квартири.

Вважає, що відповідач ОСОБА_1, знаючи
наперед ,що він не зможе нотаріально
оформити угоду дарування квартири
АДРЕСА_5 м.Харцизька без проекту
рішення служби у справах дітей
Харцизької міської ради та наявної у
неї можливості відзиву попередньо
наданої згоди,а також,враховуючи його
юридичну необізнаність та шляхетне
ставлення до неї, порушила засади
справедливості, добросовісності та
розумності, не дотримавши їх взаємної
домовленості.

Оскільки у 2013 році він не мав
достатньої суми для придбання на ім'я
відповідача ОСОБА_1 спірної квартири,
то він для покупки спірної квартири
запозичив за договором позики у свого
знайомого ОСОБА_10 31 травня 2013 року 40000
гривен,у знайомого ОСОБА_11 також
запозичив для цих цілей 31 травня 2013
року 40000 гривен. Строк повернення ним
боргу був встановлений до 31 березня 2014
року. У березні 2014 року він повернув
борг ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у повному
обсязі.

Крім того, він особисто передавав
покупцю спірної квартири ОСОБА_5
завдаток за спірну квартиру ,оглядав
квартиру до її покупки, узгоджував з
продавцем всі подальші дії і умови по
купівлі-продажу квартири.

Він остаточно розраховувався з
продавцем квартири під час оформлення
операції з купівлі-продажу спірної
квартири АДРЕСА_6 .

У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України
,якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом ,але одна із
сторін, або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини
правочину не має наслідком недійсності
інших його частин і правочину в
цілому,якщо можна припустити,що
правочин був би вчинений і без
включення до нього недійсної
частини,про що говорить частина перша
ст..217 ЦК України.

У відповідності до ст..392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності,якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою,а також у разі втрати ним
документа,який засвідчує його право
власності.

В зв'язку з чим позивач по зустрічному
позову ОСОБА_2 просить визнати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7,
посвідчений приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_4 22
липня 2013 року,недійсним в частині прав
та обов'язків покупця ;визнати за ним
право власності на квартиру АДРЕСА_7

В судовому засіданні позивач по
зустрічному позову ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_9 підтримали
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі.

Позивач по зустрічному позову ОСОБА_2
в судовому засіданні також пояснив, що
в рахунок покупки спірної квартири він
власноручно передавав продавцю
квартири ОСОБА_5 в якості задатку
власні кошти в сумі 2000 доларів США .При
оформленні договору купівлі-продажу
спірної квартири 22 липня 2013 року, в
офісі у приватного нотаріуса ОСОБА_4
,він сплатив продавцю квартири ОСОБА_5 в
рахунок вартості квартири 48000 гривен.
Всього він сплатив продавцю за спірну
квартиру у загальній сумі близько 64000
гривен. При оформленні договору
купівлі-продажу спірної квартири він
та ОСОБА_1 домовилися про те, що він
сплачує частину грошових коштів ,що
складає близько 75% від вартості спірної
квартири,яка купується для ОСОБА_1, що
відповідає її частці у квартирі
АДРЕСА_8 м.Харцизька, яка є їх спільною
сумісною власністю подружжя. При цьому
ОСОБА_1 сплатила продавцю за спірну
квартиру в день укладання договору
купівлі-продажу квартири близько 25% її
вартості, що складало приблизно 16000
гривен.

Відповідач по зустрічному позову
ОСОБА_1 позов не визнала ,пояснила,
квартиру АДРЕСА_7 вона купила на власні
кошти на своє ім'я 22 липня 2013 року ,після
розірвання шлюбу з позивачем по
зустрічному позову ОСОБА_2 ,для
особистого проживання в ній. ОСОБА_2 не
надавав ніяких грошових коштів на
покупку спірної квартири. Грошові
кошти для покупки їй квартири у повному
обсязі надав її батько ОСОБА_12 З
покупцем квартири розраховувалася у
повному обсязі вона власноручно у день
укладення договору купівлі-продажу
квартири. При передачі продавцю
задатку за квартиру вона попросила
бути присутнім ОСОБА_2,як колишнього
чоловіка, з яким у неї були після
розірвання шлюбу нормальні стосунки,
оскільки її батько не зміг бути
присутнім при передачі задатку за
квартиру, а вона одна боялася мати при
собі та передавати значну суму грошей.
Тому вона попросила колишнього
чоловіка супроводжувати її до місця
передачі завдатку ,який погодився на
це.Завдаток передавався з її коштів,
про отримання задатку продавець
квартири надала їй та на її ім'я
відповідну письмову розписку.

Між нею та ОСОБА_2 існувала усна
домовленість,щодо передачі їй ОСОБА_13
грошових коштів у сумі еквівалентній
8000 доларів США,в обмін на уступлення
нею права на частку у праві власності
на квартиру,що знаходиться за адресою
:м.Харцизьк,селище Гірне,АДРЕСА_3.

ОСОБА_2 був присутнім при оформленні
договору купівлі-продажу спірної
квартири 22 липня 2013 року оскільки в цей
день той самий нотаріус ОСОБА_4
посвідчувала заяву від її імені на дачу
згоди ОСОБА_2 на укладення договору
дарування щодо їх спільної квартири в
селищі Гірне.Підписуючи зазначену
заяву вона розраховувала,що відповідно
до їх усної домовленості з
ОСОБА_2,протягом наступного тижня він
передасть їй грошові кошти в сумі 8000
доларів США.Однак зазначена обіцянка
ОСОБА_2 виконана так і не була.

До підписання договору
купівлі-продажу квартири вона особисто
розрахувалася з продавцем квартири
ОСОБА_5 грошовими коштами, вони ,як
покупець та продавець узгодили всі
істотні умови договору купівлі-продажу
,після підписання договору продавець
квартири передала їй ключі від
квартири та з моменту покупки вона
користується спірною квартирою, робить
в ній ремонтні роботи.

Вважає, що відсутні підстави для
визнання частково недійним договору
купівлі-продажу спірної квартири в
частині прав та обов'язків покупця та
визнання за ОСОБА_2 права власності на
спірну квартиру.

Представник відповідача по
зустрічному позову ОСОБА_1-ОСОБА_7 позов
не визнав з підстав вказаних ОСОБА_1

Третя особа- приватний нотаріус
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 просить винести рішення
по зустрічному позову на розсуд суду .В
судовому засіданні пояснила,що до неї
зверталася ОСОБА_1 по поводу купівлі
квартири АДРЕСА_6 та нотаріального
оформлення від її імені заяви про
надання згоди на дарування квартири,
яка розташована в селище Гірне матері
колишнього чоловіка. Приходила вона
разом зі своїм батьком. Вона також
давала ОСОБА_1 консультації з цих
питань. 22 липня 2013 року вона
посвідчувала договір купівлі-продажу
АДРЕСА_6. При оформленні правочину
купівлі-продажу були присутні
продавець квартири-ОСОБА_26. з
чоловіком,покупець квартири ОСОБА_1.В
її офісі також знаходився колишній
чоловік ОСОБА_1-ОСОБА_2 При ній ОСОБА_1
та ОСОБА_2 обговорювалося питання про
покупку квартири ОСОБА_1 взамін її
частці у спільній квартирі .Договір
купівлі-продажу квартири ,як покупець,
підписувала ОСОБА_1 Вона бачила, що
частину коштів ,приблизно 75% від
вартості квартири,продавцю за квартиру
передавав ОСОБА_2,іншу частину коштів
продавцю за квартиру також передавала
ОСОБА_1Згідно договору купівлі-продажу
продаж спірної квартири вчинено за 78100
гривен. Скільки конкретно сплатили
продавцю квартири грошових коштів
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 їй невідомо.

В цей же день-22 липня 2013 року,після
укладення договору купівлі -продажу
квартири,вона також нотаріально
оформила заяву ОСОБА_1 про дачу згоди
колишньому чоловіку ОСОБА_2 на
дарування придбаної ними під час шлюбу
квартири його матері ,та на укладання
договору дарування.

Третя особа-ОСОБА_26. просить винести
рішення по зустрічному позову на
розсуд суду.В судовому засіданні
пояснила, що їй належала на праві
власності двокімнатна квартира
АДРЕСА_6 ,яку вона вирішила продати .У
зв'язку з покупкою квартири до неї
зверталася ОСОБА_1,яка приходила разом
зі своїм батьком,оглядала квартиру,
казала, що її колишній чоловік, з яким у
неї залишилися гарні стосунки, буде
купувати для нею квартиру,в якій буде
жити вона. Квартира сподобалася
ОСОБА_1,вона попросила завдаток за
квартиру. Після чого до неї приходили
ОСОБА_1,її колишній чоловік ОСОБА_14 та
його знайомий. Вона не пам'ятає, хто
конкретно, скоріше всього ОСОБА_2,
передав їй завдаток за квартиру в сумі
2000 доларів США, про що вона написала
письмову розписку про отримання від
ОСОБА_1 завдатку за квартиру та
передала її ОСОБА_1

При оформленні договору
купівлі-продажу квартири у нотаріуса
,крім ОСОБА_1, був також присутнім її
колишній чоловік ОСОБА_2 До підписання
у нотаріусу договору купівлі - продажу
квартири ОСОБА_1 повністю з нею
розрахувалася за квартиру,власноручно
передала їй грошові кошти за квартиру.
Продаж квартири було вчинено за 78100
гривен.При цьому вона бачила,що частину
грошей ОСОБА_1 взяла у свого колишнього
чоловіка ОСОБА_2,до яких доложила ще
частину грошових коштів, після чого
передала їх їй в якості розрахунку за
продану квартиру. Вона не може
конкретно вказати яку суму грошей
ОСОБА_1 взяла у свого колишнього
чоловіка, та яку суму доложила до них .
Припускає ,що ОСОБА_2 передав ОСОБА_1
близько 75% від суми розрахунку за
квартиру. Їй невідомо, кому конкретно-
ОСОБА_1. чи ОСОБА_2 належали грошові
кошти, які передав ОСОБА_1 її колишній
чоловік. Ключі від проданої квартири
вона власноручно передала ОСОБА_1 та
після продажу квартирою не
користувалася.

Заслухавши пояснення позивача по
первісному позову-відповідача по
зустрічному позову ОСОБА_1,її
представника ОСОБА_15,відповідача по
первісному позову-позивача по
зустрічному позову ОСОБА_2,його
представника ОСОБА_16, відповідача по
первісному позову ОСОБА_3, третіх осіб,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи у їх сукупності, суд
знаходить первісний позов таким ,що
підлягає частковому задоволенню ,а
зустрічний позов необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1
та ОСОБА_2 знаходилися у шлюбі з 4 жовтня
1997 року ,від шлюбу мають неповнолітню
дитину-дочку ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1
(т.1,а.с.10,11).

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 21 вересня 2012 року
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
розірвано (а.с.12) .

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того ,що один з них не мав
з поважної причини навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається ,що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного
кодексу України об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Згідно договору купівлі-продажу
гаражу, посвідченого 27 вересня 2001 року
приватним нотаріусом Харцизького
міського нотаріального округу
ОСОБА_17,реєстр №3235, вбачається ,що
ОСОБА_2 купив шлакоблочний гараж
,площею 44,6 кв.м, вартістю 6706 гривен
,розташований за адресою :Донецька
область,м.Харцизьк,АДРЕСА_11 (т.1,а.с.13).

Право власності на вищевказаний гараж
зареєстровано ОСОБА_2 в КП „БТІ
м.Харцизька 28 вересня 2001 року,у Книзі
№2,за реєстром №579 (т.1,а.с.13,оборот).

Згідно договору купівлі-продажу
квартири, посвідченому 9 лютого 2006 року
приватним нотаріусом Харцизького
міського нотаріального округу
ОСОБА_18,реєстр №331, ОСОБА_2 купив
квартиру АДРЕСА_1 Донецької області,
яка складається з чотирьох кімнат,
жилою площею 69,10 кв.м, загальною площею
103,90 кв.м, вартістю 47709 гривен (т.1,а.с.19,78).

Відповідно до Домової книги по
квартирі АДРЕСА_1 міста Харцизька
Донецької області (т.1,а.с.73-74) в ній є
зареєстрованими ОСОБА_19,ОСОБА_1,та їх
неповнолітня дочка ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином , квартира АДРЕСА_1
Донецької області , гараж ,розташований
за адресою :Донецька
область,м.Харцизьк,АДРЕСА_11, є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і
ОСОБА_2

Судом встановлено, що в період шлюбу
сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,за спільні
кошти, придбали також наступне майно
-предмети домашнього обіходу та вжитку
,яке є їх спільною сумісною власністю
:систему для домашнього кінотеатру
вартістю 5237 гривен ; музичний центр з
двома колонками вартістю 3800 гривен ;
мікрохвильову піч фірми „Whirpool"
вартістю 485 гривен ;пральну машинку
фірми „Whirpool" вартістю 1729 гривен,а
всього на загальну суму 11251 гривна 00
коп.

Вищевказаний перелік придбаного за
час шлюбу позивача та відповідача
майна сторонами не спростовується
,також вони згодні та не спростовують
вартість вищезазначеного майна,
набутого ними, як подружжям за час
шлюбу.

Частина 1 статті 69 Сімейного кодексу
України передбачає ,що дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до вимог ст.70 Сімейного
кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ,частки майна
дружини та чоловіка є рівними ,якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна
суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин
,що мають істотне значення, зокрема
якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї
,приховував ,знищив чи пошкодив спільне
майно, витратив його на шкоду інтересам
сім'ї .

За рішенням суду частка майна дружини
,чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти ,а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів ,які вони
одержують ,недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Згідно до ч.ч.1,4,5 ст..71 Сімейного
кодексу України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя ,ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка ,дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок ,квартиру ,земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків ,передбачених Цивільним
кодексом України.

Присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

При вирішенні даного спору суд
виходить з положень ст..ст.70,71 Сімейного
кодексу України, згідно яких частки
майна дружини та чоловіка є рівними
,якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором і майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Тобто, кожному з подружжя - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 належить ? частка вищевказаного
спільного сумісного майна подружжя.

При розподілі спірної квартири
АДРЕСА_2 в сел..Гірне м.Харцизька між
сторонами ,суд також вважає за
необхідне визнати частки позивача
ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 рівними,
оскільки позивачем за первісним
позовом ОСОБА_1 не надано суду доказів
того що відповідач ОСОБА_2 не дбав про
матеріальне забезпечення їх сім'ї,
приховував ,знищив чи пошкодив спірну
квартиру. Крім того, позивач ОСОБА_1,
бажаючи отримати при розподілі
квартири 2/3 її частини ,не надала суду
доказів того,що вона отримує
недостатній розмір аліментів або іншої
допомоги для забезпечення фізичного,
духовного розвитку доньки. Сам факт
того,що неповнолітня донька проживає
разом з позивачкою в спірній квартири
не може свідчити про обов'язковість
збільшення частки позивачки.

В зв'язку чим суд вважає за необхідне
визнати за позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 право власності на
? частину спірної квартири, за кожним,
залишивши квартиру у спільній
частковій власності сторін .

У відповідності до ст..70,71 Сімейного
кодексу України ,при розподілі між
сторонами гаражу,розташованого за
адресою :АДРЕСА_12,враховуючи,що сторони
не бажають отримувати грошову
компенсацію замість їх частки у праві
спільної сумісної власності, суд
вважає за необхідне визнати за
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 право власності на ? частину
спірного гаражу, за кожним, залишивши
його у спільній частковій власності
сторін.

Також кожному з подружжя- ОСОБА_1. та
ОСОБА_2 належить ? частка вищевказаних
предметів домашнього обіходу та вжитку
,які є спільним сумісним майном
подружжя, що складає в грошовому
відношенні 5625 гривен 50 копійок.

З огляду на зазначене ,враховуючи
інтереси сторін та їх думку щодо поділу
конкретних предметів домашнього
обіходу та вжитку ,суд вважає за
необхідне провести розподіл
вищевказаного майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 ,та виділити в натурі у
власність ОСОБА_1 наступне майно:
систему для домашнього кінотеатру
вартістю 5237 гривен ,пральну машинку
фірми „Whirpool" вартістю 1729 гривен , а
всього на загальну суму 6966 гривен.

Виділити в натурі у власність ОСОБА_2
наступне майно : музичний центр з двома
колонками вартістю 3800 гривен ,
мікрохвильову піч фірми „Whirpool"
вартістю 485 гривен, а всього на
загальну суму 4285 гривен .

Враховуючи ,що вартість виділеного в
натурі майна-предметів домашнього
обіходу та вжитку позивачу за
первинним позовом ОСОБА_1 перевищує
величину вартості частки відповідача
ОСОБА_2,суд вважає за необхідне
стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь
відповідача ОСОБА_2 грошову
компенсацію ,що складає різницю в
вартості часток виділеного майна ,яка
становить 1340 гривен 50 копійок.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині визнання спільною сумісною
власністю подружжя моторного човна
„Казанка",мотору для човна, автомобілю
марки „Nissan Primera „ ,державний номер
НОМЕР_1 , автомобілю марки „УАЗ
3163-337",державний номер НОМЕР_2,
автомобілю марки „ВАЗ-2121" ,державний
номер

Э 6126 ДО ,проведення між нею та
відповідачем ОСОБА_2 розподілу
вищевказаного майна шляхом виділення в
натурі ОСОБА_2 в особисту приватну
власність моторного човна „Казанка",
мотору для човна ,стягнення з ОСОБА_2 на
її користь ? вартості вищевказаних
човну та мотору , а також стягнення з
ОСОБА_2 на її користь компенсації ?
вартості зазначених автомобілів у
сумі 89945 гривен, не можуть бути
задоволені з наступного.

Згідно ст..11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
,поданим відповідно до цього Закону ,в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст..61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 стверджує ,що у його власності
відсутні моторний човен „Казанка"
,мотор для човна, та він користується
моторним човном, мотором, які йому
надав тимчасово його знайомий за ім'ям
ОСОБА_16 ,в період шлюбу вказані
позивачем у позові моторний човен та
мотор до нього не придбалися .

У відповідності до ст..59 ч.2 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду
жодних письмових доказів на
підтвердження факту наявності
моторного човна „Казанка" ,мотору до
нього ,саме у власності ОСОБА_2 ,в тому
числі доказів, які б засвідчували факт
продажу, придбання ,володіння на праві
власності цим транспортним засобом
ОСОБА_2,як то: свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу на ім'я
відповідача,довідка або інший
документ,що підтверджує факт моторного
човна на обліку у відповідній
державній чи іншої форми власності
організації, довідка-рахунок або
біржова угода, письмова відповідь
територіального Держрибагенства з
питань державного нагляду за безпекою
мореплавства флоту рибного
господарства або Укрморрічінспекції
про реєстрацію та обліку маломірного
судна за ОСОБА_2,витяг з Судової книги
України чи Державного судового реєстру
України ;наявності у ОСОБА_2
посвідчення на право управління
маломірним судном (моторним човном з
мотором).

В судовому засіданні свідки
ОСОБА_20,ОСОБА_21,ОСОБА_11 пояснили, що
вони бачили в користуванні ОСОБА_2 під
час шлюбу з позивачкою моторний човен,
мотор, однак їм невідомо якої човен
марки, кому вони належать на праві
власності і на підставі яких
документів.

Свідок ОСОБА_12 пояснив ,що він є
батьком позивача ОСОБА_1 .Йому відомо,що
в період шлюбу дочки з ОСОБА_2 вони
купували моторний човен „Казанка" та
мотор до нього. Він особисто бачив
документи на моторний човен та мотор
до нього, передавав їх відповідачу
ОСОБА_2 Не може пояснити ,які конкретно
документи на човен та мотор до нього
він бачив.

Суд не приймає до уваги при винесенні
рішення по справі вищевказані
пояснення свідка ОСОБА_12, оскільки вони
ніякими іншими доказами по справі не
підтверджені, містять припущення,
сумніви.

При таких обставинах у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання
моторного човна „Казанка", мотору до
нього спільним сумісним майном
подружжя ,його розподілі між нею та
колишнім чоловіком ОСОБА_2, стягненні з
відповідача на її користь грошової
компенсації слід відмовити.

Згідно Технічного паспорту
автомобіля ,серія НОМЕР_7,виданого МРЕО
ДАІ м.Шахтарська 7 серпня 1993 року
(т.1,а.с.190,оборот) вбачається,що
власником транспортного
засобу-автомобіля марки ВАЗ -2121,випуску
1987 року ,державний номер НОМЕР_3,є
ОСОБА_8, який мешкає в АДРЕСА_13

Відповідно до Довіреності,
посвідченої 9 жовтня 2009 року приватним
нотаріусом Харцизького міського
нотаріального округу ОСОБА_4 ,ОСОБА_8
уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_22 бути
його представниками з питань
експлуатації та користування,
керування та розпорядження належним
йому на праві власності транспортним
засобом-автомобілем марки ВАЗ
-2121,випуску 1987 року, номерний знак
НОМЕР_3 .Довіреність видана строком на
п'ять років, тобто до 9 жовтня 2014 року
на до наступного часу не відмінена
(т.1,а.с.190) .

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ,серія
НОМЕР_8,виданого ВРЕР м.Харцизька при
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області,
ОСОБА_3 ,є власником транспортного
засобу-автомобілю марки „УАЗ
3163-337",державний номер НОМЕР_2, 2008 року
випуску, дата реєстрації транспортного
засобу-12 грудня 2008 року (т.1,а.с.191).

Факт здійснення ОСОБА_3 оплати за
автомобіль „УАЗ 3163-337" підтверджується
квитанцією від 6 грудня 2008 року на суму
83890 гривен (т.1,а.с.120),де в графі
„Платник" вказана ОСОБА_3,в графі
„призначення платежу" вказано -„за
товари Оплата за авто УАЗ 3163-337.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ,серія
НОМЕР_9,виданого ВРЕР м.Харцизька при
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
,ОСОБА_3 ,є власником транспортного
засобу - автомобілю марки „Nissan Primera „ ,
державний номер НОМЕР_1 ,2004 року випуску
,дата реєстрації транспортного
засобу-10 серпня 2007 року (т.1,а.с.191).

Допитані в якості свідків ОСОБА_23,
ОСОБА_20, ОСОБА_24, ОСОБА_21 пояснили, що їм
відомо ,що подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2
користувалися автомобілями ВАЗ -2121,
„УАЗ 3163-337", „Nissan Primera „ ,однак їм
невідомо кому конкретно на праві
власності належать автомобілі та за
які кошти вони купувалися.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні не заперечує проти того, що
вона внесла в свідоцтва про реєстрацію
транспортних засобів -автомобілів
марки „УАЗ 3163-337", „Nissan Primera „-у графі
„Особливі відмітки" свого сина
ОСОБА_2,як особу яка може керувати
даними транспортними засобами, та
дозволяла сину користуватися
належними їй на праві власності
автомобілями.

Судом встановлено, що не
спростовується і сторонами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 , що в період шлюбу вони не
здійснювалися правочинів по
відчуженню вищевказаних автомобілів
ОСОБА_2, або ОСОБА_1 на користь третіх
осіб,в тому числі і ОСОБА_3, правочини
щодо купівлі-продажу автомобілів не
визнавалися судом недійсними.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду
належних та допустимих доказів, які б
свідчили що вищевказані автомобілі
належали їй та ОСОБА_2 на праві спільної
сумісної власності подружжя, були
приховані відповідачем ОСОБА_2,
відчужені ОСОБА_3 внаслідок його
неправомірних дій .

Суд не приймає до уваги при винесенні
рішення по справі доводи позивача
ОСОБА_1,що підставою оформлення права
власності на вищевказані автомобілі
саме на матір відповідача стало його
притягнення до кримінальної
відповідальності за незаконне
рибальство та побоювання конфіскації
майна подружжя ,оскільки згідно вироку
Старобешевського районного суду
Донецької області від 11 червня 2011 року
ОСОБА_2 був визнаний винним та
засуджений за ст..185 ч.2 КК України до
обмеження волі строком на 3 роки, з
іспитовим строком на 2 роки,за
злочин,вчинений ним 6 лютого 2009 року
(т.1,а.с.123-125). Тобто, протиправні дії були
вчинені ОСОБА_2 та він був засуджений за
їх вчинення вже після виникнення у
відповідача ОСОБА_3 права власності на
автомобілі „УАЗ 3163-337", „Nissan Primera „.Крім
того,санкція ст..185 ч.2 КК України не
передбачає такого додаткового
покарання, як конфіскація майна.

Також судом не можуть бути визнані
належними доказами досліджені в
судовому засіданні фотографії
,долучені до матеріалів справи
позивачем за первісним позовом
ОСОБА_1,на яких відображені відпочинок
їх родини, дитини ,на фоні автомобілів,
човна (т.2,а.с.2-62),оскільки наявність на
вказаних фотографіях автомобілю, човна
не можуть свідчити щодо того ,що
відображене на фото майно є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1.

На підставі вищевикладеного ,суд
вважає, що відсутні підстави для
визнання транспортних засобів -
автомобіля марки „Nissan Primera „
,державний номер НОМЕР_1, автомобіля
марки „УАЗ 3163-337",державний номер
НОМЕР_2, автомобіля марки „ВАЗ-2121"
,державний номер НОМЕР_3 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 компенсації ? вартості
зазначених автомобілів у сумі 89945
гривен.

В зв'язку з чим у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 в цій частині слід
відмовити.

Суд вважає, що у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна частково недійсним,
переведення прав та обов'язків покупця
,визнання права власності на нерухоме
майно слід відмовити, виходячи з
наступного.

Згідно договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого 22 липня 2013 року
приватним нотаріусом Харцизького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
(т.1,а.с.125-127), ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1
купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_6,
житловою площею 30,9 кв.м, загальною
площею 50,6 кв.м .

Відповідно до п.1 зазначеного договору
Продавець передає квартиру АДРЕСА_6,а
Покупець приймає квартиру та сплачує
за її обговорену грошову суму.

Відповідно до п.8 ,п.9 вищевказаного
договору купівлі-продажу квартири, її
продаж вчинено за 78100 гривен, які
Продавець одержав повністю до
підписання договору від Покупця.
Підписання цього договору Продавцем є
підтвердженням факту повного
розрахунку за продану квартиру та
свідчить про відсутність у Продавця по
відношенню до Покупця будь-яких
претензій фінансового
характеру.Сторони підтверджують факт
повного розрахунку за продану
квартиру.

Право власності ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_6 зареєстровано в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності 22 липня
2013 року,за №6578635 (т.1,а.с.188-189).

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Стаття 217 ЦК України передбачає ,що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити,що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Згідно до ст..655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві),а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Таким чином,покупець майна повинен
мати волевиявлення на придбання цього
майна у свою власність та сплатити за
нього кошти продавцю.

Стаття 321 ч.1 ЦК України передбачає ,що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюються або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

В судовому засіданні третя особа
ОСОБА_5 стверджує,що при укладенні
договору купівлі-продажу квартири між
нею ,як Продавцем,та ОСОБА_1,як
Покупцем,була досягнута згода щодо
всіх істотних умов договору, спірна
квартира купувалася для ОСОБА_1,
сплачувала їй,як Продавцю
квартири,узгоджену сторонами
правочину грошову суму за квартиру,до
підписання договору купівлі-продажу
квартири, саме Покупець квартири
ОСОБА_1 ,а вона саме ОСОБА_1 передала
ключі від квартири.

Судом встановлено,що ОСОБА_5 після 22
липня 2013 року звільнила та передала
ОСОБА_1 у користування квартиру АДРЕСА_6
та ключі від квартири.

Відповідач по зустрічному позову
ОСОБА_1 в судовому засіданні
стверджує,що спірну квартиру вона
купувалася особисто для себе, за
власні кошти ,які були їй надані для
покупки квартири у повному обсязі її
батьком ОСОБА_12,у якого вона єдина
донька та який передав їй свої
збереження для покупки квартири,в тому
числі і суму завдатку за квартиру.

Вищевказані доводи відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_1 не
спростовані в судовому засіданні
ніякими належними та допустимими
доказами.

В судовому засіданні допитаний в
якості свідка ОСОБА_12 пояснив,що він
надав свої грошові збереження дочці
ОСОБА_1 для покупки нею для свого
особистого проживання квартири в
м.Харцизьку ,яка розрахувалася даними
грошима у повному обсязі з покупцем
квартири.

В зустрічній позовній заяві позивач
ОСОБА_2 вказує,що саме за його власні
кошти купувалася спірна квартира в
м.Харцизьку для колишньої дружини
ОСОБА_1,в рахунок розподілу їх спільної
квартири в селище Гірне.

В судовому ж засіданні позивач по
зустрічному позову ОСОБА_2 стверджує,що
він згідно з домовленістю з ОСОБА_1
сплатив продавцю за спірну квартиру у
загальній сумі близько 64000 гривен ,що
складає близько 75% від вартості спірної
квартири та відповідає її частці у
квартирі АДРЕСА_2 в сел..Гірне
м.Харцизька, яка є їх спільною сумісною
власністю подружжя,при цьому ОСОБА_1
сплатила продавцю за спірну квартиру в
день укладання договору
купівлі-продажу квартири близько 25% її
вартості, що складало приблизно 16000
гривен .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_25
пояснив,що він був присутнім разом з
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при передачі ОСОБА_2
продавцю квартири грошового задатку за
квартиру. Знаходячись в квартирі
продавця квартири ,ОСОБА_2 передав їй в
якості задатку за квартиру 2000 доларів
США. Перед передачею завдатку,коли вони
їхали в автомобілі з ОСОБА_2 за його
колишньою дружиною, ОСОБА_2 казав
йому,що він покупає квартиру колишній
дружині ОСОБА_1 за власні кошти,також
показував йому грошові кошти в розмірі
2000 доларів США,які слід було передати
власнику квартири в якості завдатку.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_11 пояснив,що
весною 2013 року до нього звернувся
ОСОБА_2,який попросив у нього в борг 40000
гривен. Він погодився надати в борг
дану суму.31 травня 2013 року він
зустрівся з ОСОБА_2 в кафе «Хуторок»
м.Харцизька, де він передав в борг
ОСОБА_2 40000 гривен,а той написав та
передав йому письмову розписку. ОСОБА_2
казав,що він займає гроші для покупки
колишній дружині ОСОБА_1 квартири у
м.Харцизьку,щоб таким чином розійтися з
квартирою в селищі Гірне м.Харцизька,де
вони разом мешкають.

Також в кафе разом з ним був присутній
їх знайомий ОСОБА_10,який також в його
присутності дав в борг ОСОБА_2 грошові
кошти в сумі 40000 гривен для покупки
квартири в м.Харцизьку для ОСОБА_1,про
що ОСОБА_2 також написав письмову
розписку ОСОБА_10 В кафе також були
присутніми його дружина та дружина
ОСОБА_10,які сталі свідками у
розписках,даних йому та ОСОБА_10 ОСОБА_2
На початку березня 2014 року ОСОБА_2
шляхом банківського переводу грошових
коштів на його розрахунковий рахунок у
банку повернув йому борг у повному
обсязі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
дав пояснення аналогічні,що і свідок
ОСОБА_11

Згідно письмових розписок ОСОБА_2 від
31 травня 2013 року (т.2,а.с.69,70) вбачається,
що він взяв у борг у ОСОБА_11 та ОСОБА_10
по 40000 гривен,у кожного,які
зобов'язується повернути в строк до 31
березня 2014 року.

З банківських квитанцій від 6 березня
2014 року ,від 7 березня 2014 року (т.2,а.с.68)
вбачається, що ОСОБА_2 були
перераховані ОСОБА_11 , ОСОБА_10 по 40000
гривен, кожному.

Що стосується оцінки судом як
належних таких доказів,як показання
свідків ОСОБА_27.,ОСОБА_10,ОСОБА_25 ,то суд
вважає їх такими,що суперечать вимогам
закону.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з реченням другим частини 1
ст.218 ЦК України заперечення однією із
сторін факту правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами,засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Отже ,факт сплати позивачем за
зустрічним позовом ОСОБА_2 грошових
коштів за спірну квартиру не може
підтверджуватися або спростовуватися
показаннями свідків.

Крім того,вищевказаним свідкам не
відомо яка вартість спільної
квартири,яким чином розпорядився
ОСОБА_2 взятими у свідків
ОСОБА_27.,ОСОБА_10 в борг грошима,їх
покази,а також надані суду боргові
розписки, банківські квитанції про
повернення свідкам ОСОБА_2 сум, не
несуть будь-якої інформації щодо
обставин укладення оспорюваного
правочину.

Таким чином, позивачем за зустрічним
позовом ОСОБА_2 не доведено та не надано
належних та допустимих доказів щодо
недійсності правочину в частині
зазначення покупця.

Сторони спірного правочину-договору
купівлі-продажу квартири від 22 липня 2013
року досягли згоду щодо усіх істотних
умов договору,нотаріально посвідчили
договір та провели його державну
реєстрацію,а тому відсутні підстави
для визнання його частково недійсним.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності,суд вважає,що позовні
вимоги ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
частково недійсним, переведення прав
та обов'язків покупця ,визнання права
власності на нерухоме майно не
підлягають задоволенню у зв'язку з їх
безпідставністю.

В зв'язку з чим у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 слід
відмовити.

У відповідності до ст..88 ЦПК України, в
зв'язку з частковим задоволенням
первісного позову, суд вважає за
необхідним також стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
за первісним позовом ОСОБА_1 понесені
нею судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 341 грн.73 коп.

Керуючись ст.ст.60,61,70,71 Сімейного
кодексу України, ст..ст.218 ч.1,321,655,657 ЦК
України,ст..ст.10,11,59,60,61,88,212,213,214,215 ЦПК
України,суд,

ВИРІШИВ
:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
поділ спільної сумісної власності
подружжя -задовольнити частково.

Визнати об'єктами права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 Донецької
області, яка складається з чотирьох
кімнат, жилою площею 69,10 кв.м, загальною
площею 103,90 кв.м, вартістю 47709 гривен;
гараж, площею 44,6 кв.м, розташований за
адресою :Донецька область, місто
Харцизьк, АДРЕСА_11, вартістю 6706 гривен ;
систему для домашнього кінотеатру
вартістю 5237 гривен ; музичний центр з
двома колонками вартістю 3800 гривен ;
мікрохвильову піч фірми „Whirpool"
вартістю 485 гривен ;пральну машинку
фірми „Whirpool" вартістю 1729 гривен.

Визнати за ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженкою селища Гірне міста
Харцизька Донецької області, ІПН
НОМЕР_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженцем селища Гірне м.Харцизька
Донецької області, ІПН НОМЕР_5, право
власності ,за кожним : на ? частину
квартири АДРЕСА_1 Донецької області ,на
? частину гаражу, розташованого за
адресою :Донецька область, АДРЕСА_14,
залишивши вказане майно в спільній
частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Поділити майно ,що є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 :

- виділити в натурі у власність ОСОБА_1
,ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці селища Гірне
міста Харцизька Донецької області,ІПН
НОМЕР_4,наступне майно: систему для
домашнього кінотеатру вартістю 5237
гривен ,

пральну машинку фірми „Whirpool" вартістю
1729 гривен , а всього на загальну суму 6966
гривен;

-виділити в натурі у власність ОСОБА_2
,ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцю селища Гірне
м.Харцизька Донецької області, ІПН
НОМЕР_5, наступне майно : музичний центр
з двома колонками вартістю 3800 гривен ,
мікрохвильову піч фірми „Whirpool"
вартістю 485 гривен, а всього на
загальну суму 4285 гривен .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
різницю в вартості часток виділеного
майна в розмірі 1340 гривен 50 копійок.

В іншій частині позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ спільної
сумісної власності подружжя -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 341 гривна 73 копійки.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
частково недійсним, переведення прав
та обов'язків покупця ,визнання права
власності на нерухоме майно, треті
особи-приватний нотаріус Харцизького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга в Апеляційний суд
Донецької області через Харцизький
міський суд Донецької області протягом
10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя :