АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м.
Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого : Винту Ю. М.

Суддів : Перепелюк Л.М., Кулянда М.І.

При секретарі : Ковальчук Н.О.

За участю : позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, представника
відповідача - Куриш В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Чернівецької обласної
дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
про визнання недійсними кредитного
договору, договору поруки та
додаткових угод за апеляційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_1 на рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 25 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4, ОСОБА_1 звернулися до суду з
позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
в особі Чернівецької обласної дирекції
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про
визнання недійсними кредитного
договору, договору поруки та
додаткових угод, посилаючись на
наступне.

Згідно генерального кредитного
договору №014/05/641 від 10.04.2008 року та
укладених до нього кредитних договорів
№014/05/641/1 від 15.04.2008 року, №014/05/641/2 від
18.04.2008 року, №014/05/641/3 від 12.06.2008 року
ОСОБА_4 було надано валютний кредит у
розмірі відповідно: 20000 доларів США
терміном на 84 місяці зі сплатою 14%
річних, 70000 доларів США терміном на 84
місяці зі сплатою 14% річних, 48000 доларів
США терміном на 82 місяці зі сплатою 15%
річних.

З метою забезпечення виконання
прийнятих зобов'язань між сторонами
було укладено

договір поруки №014/05/641/293 від 10.04.2008
року, а також іпотечний договір від
14.04.2008 року.

Кредитні договори були укладені з
порушеннями, оскільки банк не роз'яснив
та не надав їм інформацію про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, не попередив їх про валютні
ризики, не надав їм в письмовій формі
інформацію про умови кредитування, а
ті, що були надані банком, є
підробленими.

Просили визнати недійсними
генеральний кредитний договір №014/05/641
від 10.04.2008 року та укладені до нього
кредитні договори №014/05/641/1 від 15.04.2008
року, №014/05/641/2 від 18.04.2008 року, №014/05/641/3
від 12.06.2008 року та додаткові угоди
укладені в рамках цих договорів.

________________________________________________________________________
_______________

№22ц-794/758/14 р.
Головуючий у 1
інстанції: Стоцька Л.А.

Категорія : 19/27

Доповідач: Винту Ю.М.

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 25 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_1
просять рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 25 березня
2014 року скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити їх позовні вимоги.

Приймаючи рішення по справі, суд першої
інстанції дав неправильну оцінку
зібраним доказам, зробив висновки, які
не відповідають обставинам справи,
порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.04.2008 року ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен
банк «Аваль» уклали генеральний
кредитний договір №014/05/641, згідно якого
сторони погодили, що загальний розмір
позичкової заборгованості не повинен
перевищувати 138000 доларів США. Кредитор
надав позичальнику кредитні кошти на
умовах їх забезпечення, цільового
використання, строковості, повернення
та плати за користування. Всі позики, як
і відсотки по них, повинні сплачуватися
у тій самій валюті, що й кредит. Також
сторони передбачили форми можливого
забезпечення кредитних договорів,
можливість дострокового повернення
кредиту та порядок погашення кредитних
договорів (а.с.8-9).

В подальшому, між сторонами було
укладено три кредитні договори,
зокрема:

№014/05/641/1 від 15.04.2008 року, №014/05/641/2 від
18.04.2008 року, №014/05/641/3 від року.

На виконання вказаних договорів ОСОБА_4
відповідно отримала на споживчі цілі
20000 доларів США терміном на 84 місяці зі
сплатою 14% річних, 70000 доларів США
терміном на 84 місяці зі сплатою 14%
річних, 48000 доларів США терміном на 82
місяці зі сплатою 15% річних.

10.04.2008 року між банком та ОСОБА_1 був
укладений договір поруки, згідно умов
якого останній на добровільних засадах
взяв на себе зобов'язання перед
кредитором відповідати по
зобов'язанням, що виникають з умов
генерального кредитного договору
(а.с.17-18).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
відсутності підстав для визнання
кредитних договорів недійсними.
Зокрема, в генеральному кредитному
договорі №014/05/641 були викладені умови
кредитування, які в подальшому в
кредитних угодах були деталізовані та
з якими ОСОБА_4 була ознайомлена.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_1
не заперечують факт отримання
кредитних кошти, а також ту обставину,
що вони на добровільній основі
підписали всі додаткові договори, які
укладались в рамках вищезазначених
кредитних договорі, в тому числі не
заперечували, що вони підписали
договори які забезпечують виконання
кредитного договору.

Звертаючись з апеляційною скаргою,
апелянти посилаються на порушення
банком Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року.

Разом з тим, ані в позовній заяві, ані в
апеляційній скарзі не наведено жодної
обставини, які саме були порушені
відповідачем правила.

Як видно із самого змісту позовної
заяви, позивач до укладання договору
була ознайомлена з умовами даного
споживчого кредиту та всією необхідною
інформацією про порядок його
отримання, використання та
обслуговування, дана інформація в
повному об'ємі була викладена в тексті
кредитного договору, з чим вона в
повній мірі погодилася, особисто
підписавши кожну сторінку кредитного
договору (а.с.8). В той же час, доказів про
існування умов, які б примусили її
підписати кредитний договір на вкрай
невигідних для неї умовах не надала.

Крім того, ОСОБА_4 до отримання кредиту
була ознайомлена із щомісячними
платежами, які вона повинна була
сплачувати після отримання кредиту,
власноручно підписавши Додаток 1 до
кредитного договору «Графік погашення
кредиту та відсотків» та повідомлення
про умови кредитування, з яких видно
сукупну вартість належного до
повернення кредиту разом з відсотками
за його користування (а.с.78).

Отже, судом першої інстанції
правомірно взяті до уваги дані доводи
та зроблено висновок про те, що в
укладеному між сторонами 10.04.2008 року
генеральному кредитному договорі
№014/05/641 в необхідній кількості були
викладені умови кредитування, які в
подальшому в укладених кредитних
угодах були деталізовані.

Звертаючись до суду, позивачі також
посилались на порушення Закону України
"Про захист прав споживачів".

Відповідно до п.6 ст.11 даного Закону,
споживач має право протягом
чотирнадцяти календарних днів
відкликати свою згоду на укладання
договору про надання споживчого
кредиту без пояснення причин. Споживач
повинен одночасно повернути кредитору
всю суму отриманого кредиту та
сплатити відсотки за фактичне
користування кредитом.

Крім того ч.2 ст.11 цього Закону та абз.16
ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові
послуги» врегульовуються питання щодо
відомостей, які кредитодавець має
повідомити споживачеві до укладення
договору споживчого кредиту, а ст.56
Закону України «Про банки і банківську
діяльність» від 7 грудня 2000 року - щодо
відомостей, які банк має надавати
споживачеві як власному клієнту на
його вимогу.

Разом з тим, недотримання
кредитодавцем вимог ч. 2 ст.11 Закону
щодо повідомлення споживача у
письмовій формі про умови кредитування
тягне за собою наслідки передбачені
цим Законом, а саме, відповідальність,
встановлену статтями 15 і 23 цього
Закону, тобто у вигляді відшкодування
збитків та сплати штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону, умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Аналізуючи дану норму статті, можна
дійти висновку, що для кваліфікації
умов договору несправедливими
необхідна наявність одночасно таких
ознак: по-перше, умови договору
порушують принцип добросовісності (п.6
ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге,
умови договору призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін; по-третє, умови
договору завдають шкоди споживачеві.

Разом з тим, судом першої інстанції
зроблений вірний висновок про
відсутність в діях відповідача та
умовах оскаржуваних договорів
будь-яких порушень прав споживача,
наслідком яких є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Також підставою для визнання
недійсними генерального кредитного
договору та укладених до цього
договору кредитних договорів
позивачка вважає неповідомлення
банком про те, що позичальник несе
валютні ризики під час виконання
кредитних договорів.

Однак, на спростування даного
твердження необхідно зазначити
наступне.

З тексту Положення «Про встановлення
офіційного курсу гривні до іноземних
валют а курсу банківських металів»,
затвердженим Постановою Правління
Національний Банк України № 496 від
12.11.2003р. визначається, що офіційний курс
гривні до іноземних валют, зокрема, до
долара США установлюється щоденно. Для
розрахунку курсу гривні до іноземних
валют використовується інформація про
котирування іноземних валют станом на
останню дату.

З наведеного, можливо зробити висновок,
що стабільність курсу гривні до
іноземних валют законодавчо не
закріплена.

Отже, при укладенні кредитного
договору в іноземній валюті, та беручи
на себе певні обов'язки щодо погашення
цього кредиту саме в доларах США,
сторони за договором, зокрема, позивач,
усвідомлювали, що курс національної
валюти України до долару США не є
незмінним і є вірогідність зміни курсу,
а тому позивач повинен був передбачити
та врахувати підвищення валютного
ризику за цим договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.1046, 1054 ЦК
України, відповідальність за валютні
ризики лежить саме на позичальнику.

Згідно Умов кредитування, позичальника
було повідомлено, що в разі зміни курсу
іноземної валюти (валюти кредиту)
відносно національної грошової
одиниці України, всі валютні ризики
несе позичальник (а.с.15). Отже,
позичальнику було розтлумачено, що
зміна курсу іноземної валюти відносно
національної грошової одиниці України
може призвести до значних збитків та
погіршення фінансового стану
позичальника.

Аналогічний висновок міститься в
рішенні Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 08.11.2012 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
про дострокове розірвання кредитного
договору та додаткових угод. Цим
рішенням в задоволенні позову було
відмовлено та ухвалою Апеляційного
суду Чернівецької області від 25.12.2012
року рішення залишено без змін.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131
ЦПК України, ОСОБА_4, ОСОБА_1 не надали
суду першої інстанції обґрунтовані
докази про наявність підстав для
визнання недійсним кредитного
договору, договору поруки та
додаткових угод.

Враховуючи наведене,
колегія приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає нормам матеріального й
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 25 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :