Головуючий у 1 інстанції Чиньонов О.В.
Доповідач Мальцева Є.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів
апеляційного суду Донецької області
в складі:

головуючого Песоцької Л.І.

суддів Мальцевої Є.Є.,
Ткаченко Т.Б.

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Тельманівського
районного суду Донецької області від 21
червня 2013 року,

в с т
а н о в и л а :

В квітні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачки про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору №
DNН4КР97260200 від 18 жовтня 2006 року ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 2535 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка», складає між нею та Банком
Договір, про що свідчить її підпис у
заяві. У порушення норм закону та умов
договору, відповідачка зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконувала, у зв'язку з чим у неї
виникла заборгованість, яка станом на 10
квітня 2013 року становить 24031,18 грн. і
складається з: 2055,42 грн. -
заборгованості за кредитом; 8207,78 грн. -
заборгованості по процентам за
користування кредитом; 12147,45 грн. - пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. -
штрафу (фіксована частина); 1120,53 грн. -
штрафу (процентна складова). Просив суд
стягнути з відповідачки на свою
користь заборгованість у розмірі 24031,18
грн. за кредитним договором від 18
жовтня 2006 року, а також суму судового
збору у розмірі 240,31 грн.

Заочним рішенням Тельманівського
районного суду Донецької області від 21
червня 2013 року позовну заяву ПАТ КБ
"ПриватБанк'' до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" на
заборгованість за кредитом № DNН4КР97260200
від 18 жовтня 2006 року, у розмірі 24031,18
грн., яка складається з: 2055,42 грн. -
заборгованості за кредитом; 8207,78 грн. -
заборгованості по процентам за
користування кредитом; 12147,45 грн. - пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. -
штрафу (фіксована частина); 1120,53 грн. -
штрафу (процентна складова), яка
утворилася станом на 10 квітня 2013 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
"ПриватБанк" витрати по сплаті судового
збору у сумі 240,18 грн..

В апеляційній скарзі відповідачка
просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким відмовити
позивачу в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідачки ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3, які просили апеляційну скаргу
задовольнити, заперечення
представника позивача Чумак С.О., який
просив скаргу відхилити, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачка в порушення умов
кредитного договору не виконала
зобов»язань, тому стягнув з неї суму
заборгованості на користь банку.

З висновками суду першої інстанції
колегія судів не може погодитись з
наступних підстав.

Судом встановлено підтверджується
матеріалами справи, і не оспорюється
сторонами, що відповідно до заяви
позичальника та Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка», «ПриватБанк» 18 жовтня 2006
року надав ОСОБА_2 строковий кредит №
DNН4КР97260200 у розмірі 2535,00 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2,09 % у місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Кредит надано в обмін на зобов'язання
позичальника по поверненню кредиту,
сплати процентів, в обумовлених в Заяві
та Умовах про надання споживчого
кредиту фізичним особам строки, а також
сплати комісії, яка зазначена в Умовах.
(а.с.5-6)

У підтвердження своїх вимог позивач
додав до позовної заяви Умови та
правила надання банківських послуг, що
є складовою частиною договору,
відповідно до яких при порушенні
клієнтом строку платежів з будь-якого
грошового зобов»язання, передбаченим
цим договором, банк має право
нарахувати, а позичальник сплатити
банку пеню у розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожний день прострочки
платежу (п.2.4.5.1 Умов). У випадку
порушення Позичальником строків
платежу більше ніж на 90 днів, клієнт
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 гривень + 5% від суми
заборгованості (п. 2.4.5.5. Умов).(а.с.8-26)

У зв'язку з порушенням умов договору№
DNН4КР97260200 від 18 жовтня 2006 року,
укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2, заборгованість відповідачки за
кредитом станом на 10 квітня 2013 року
становить 24031,18 грн.; і складається з
2055,42 грн. - заборгованості за кредитом;
8207,78 грн. - заборгованості по процентам
за користування кредитом; 12147,45 грн. -
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. -
штрафу (фіксована частина); 1120,53 грн. -
штрафу (процентна складова).(а.с.3-4)

Пунктом 1.7.3.1. Умов та правила надання
банківських послуг передбачено, що
терміни позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 50 років. (а.с.26)

Як визначено положеннями ст..ст. 47,49
Закону України «Про банки та
банківську діяльність», комерційні
банки самостійно встановлюють умови
надання кредитів.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. За
положеннями ст.. 1048 ЦК України проценти
за договором займу (кредиту)
нараховуються до дня фактичного
повернення займу, якщо інше не
передбачено договором.

Згідно зі ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач виконав усі зобов'язання за
договором, і сторони ці обставини не
оспорюють.

Справа була розглянута судом в
заочному порядку у зв'язку з неявкою
відповідачки до суду.

З матеріалів справи вбачається, що при
оформленні кредитного договору
відповідачка вказувала в заяві на
отримання кредиту дві адреси: АДРЕСА_2,
як адресу своєї реєстрації, і адресу
фактичного проживання:АДРЕСА_1. (а.с.5)

Про час та місце розгляду справи в суді
першої інстанції ОСОБА_2 була
повідомлена за адресою її реєстрації:
АДРЕСА_2 ( а.с.42). За тією ж адресою судом
направлена копія заочного рішення для
відповідачки (а.с.48,50).

За адресою фактичного проживання
судовий виклик їй не направлявся.

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з заявою про перегляд заочного
рішення, вказуючи, що не була
повідомлена належним чином про розгляд
справи в суді. (а.с.73)

Ухвалою Тельманівського райсуду від 31
жовтня 2013 року заява ОСОБА_2 про
скасування заочного рішення була
залишена без задоволення. Суд відмовив
у скасуванні заочного рішення,
посилаючись на те, що відповідачка була
належним чином повідомлена за місцем
її реєстрації, але в судове засідання
не явилася (а.с.84).

У відповідності до вимог ч.1 ст.224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і вряд якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції у порушення норм
процесуального закону не прийняв
необхідних заходів для виклику
відповідачки до суду, чим порушив права
ОСОБА_2, яка не мала можливості
реалізувати свої процесуальні права у
справі.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
пояснювала суду першої інстанції, що
вона погасила більшу частину суми
боргу за кредитом протягом 2006-2007 років,
а щодо інших претензій банку просила
застосувати строк позовної давності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з того, що банк обґрунтовано
звернувся до суду, а, оскільки справа
була ухвалена в заочному порядку, строк
позовної давності судом не
обговорювався. Крім того, умовами
кредитного договору, доданого
позивачем до позовної заяви в
обґрунтування своїх вимог, терміни
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів встановлений
сторонами тривалістю 50 років. (а.с.26).

Між тим, при перевірці доводів
апеляційної скарги апеляційним судом
був витребуваний наказ банку про
затвердження умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, що діяли на
час укладання кредитного договору
відповідачкою, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що додані позивачем
до позовної заяви Умови прийняті
пізніше, ніж укладений кредитний
договір. (а.с.8)

З наданих представником банку колегії
суддів Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам вбачається, що жодних
спеціальних строків позовної давності
ними не обумовлено.

У відповідності до заяви позичальника
кредитний договір між сторонами у діє
потягом 24 місяців, з 17.10.2006 року по
17.10.2008 року включно. Погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
в період сплати, за який приймається
період з 21 по 28 число кожного місяця, і
позичальник повинен надавати банку
щомісячний платіж у сумі 135,84 грн для
погашення заборгованості за кредитом.
(а.с.6).

Згідно з положенями ст.ст. 256, 257, 259 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки;
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Як встановлено ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Оскільки судом першої інстанції
справа розглянута в заочному порядку
незаконно, у зв'язку з чим відповідачка
була позбавлена можливості заявити
про застосування позовної давності до
ухвалення рішення, то колегія суддів
приймає до уваги її заяву про
застосування наслідків позовної
давності до вимог банку про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи відсутні докази
переривання перебігу строку позовної
давності. Позивач до звернення до суду
з даним позовом не вимагав повернення
боргу ОСОБА_2.

Враховуючи, що банк звернувся до суду з
даним позовом 24.04.2013 року, колегія
суддів погоджується з доводами
апеляції про те, що у зв'язку із
останньою оплатою відповідачкою
боргу перед позивачем 26.12.2007 року, строк
позовної давності для звернення до
суду з даними вимогами сплинув у грудні
2010 року.

Отже, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції, як таке,
що не відповідає положенням
матеріального та процесуального
закону, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позовних вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Таким чином, апеляційна скарга
відповідачки на заочне рішення суду
підлягає задоволенню, рішення суду
першої інстанції - скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
в позовних вимогах про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з
ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь
відповідачки підлягає стягненню сума
понесених нею за подачу апеляційної
скарги судових витрат в розмірі 114,7
грн..

Керуючись ст.ст.303, 307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І
Ш И Л А :

Заочне рішення Тельманівського
районного суду Донецької області від 21
червня 2013 року скасувати.

В позові Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ DNН4КР97260200 від 18 жовтня 2006 року станом
на 10.04.2013 року в розмірі 24031,18 грн -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 у
відшкодування судових витрат 114,7 грн.

Рішення набирає законної сили з дня
проголошення, може бути оскаржене
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Судді