У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю позивачів та представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та законного
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Костопільського районного суду від 19
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_4, що діє особисто та в
інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданих ушкодженням
здоров'я,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Костопільського районного
суду від 19 грудня 2013 року зазначений
позов ОСОБА_4 інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_5
та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задоволено
частково:

- стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_4 2 652, 69 гривень матеріальної
шкоди та 3 000 гривень у рахунок
понесених витрат на правову допомогу, а
всього 5 652, 69 гривень;

- стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_5 103, 20 гривень матеріальної шкоди;

- стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3 3 000 гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 229, 40
гривень судового збору.

На рішення суду представником
відповідача та законним представником
ОСОБА_3 подано апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_1 на обґрунтування
своєї апеляційної скарги зазначав про
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, та недоведеність
обставин, що мають значення для справи.
Вважав неналежними враховані судом
певні докази, а саме рецепт на
виготовлення окулярів на 50 гривень,
квитанцію на виготовлення лінз на 616
гривень, чек на придбання ліків без
призначення на 22, 35 гривень, товарний
чек на 152, 50 гривень, а всього на суму 840,
85 гривень. Разом з тим, судом не дано
правової оцінки чекам на придбання
ліків за час лікування ОСОБА_3 в
лікувальному закладі, оскільки
відповідають епікризу чеки на суму 350, 96
гривень. Не погодився із висновками
суду про врахування транспортних
витрат, адже надані квитки не містять
ідентифікуючих ознак і є
сфальсифікованими. Крім того,
висновком судово-медичної експертизи
підтверджено перебування дитини 19-20
листопада 2011 року вдома.

Розмір моральної шкоди вважав значно
завищеним.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України
судові витрати слід зменшити
пропорційно до задоволених вимог.

З цих підстав просить скасувати
рішення Костопільського районного
суду від 19 грудня 2013 року і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити вимоги
в розмірі 350, 96 гривень матеріальної
шкоди, 350 гривень витрат на оплату
правової допомоги та 1 000 гривень
моральної шкоди.

Законний представник ОСОБА_3,
обґрунтовуючи скаргу, вказувала про
свою згоду з рішенням суду про
відшкодування матеріальної шкоди. Щодо
рішення в частині моральної шкоди, то
вважала його незаконним і посилалася в
зв'язку з цим на неврахування судом
вимог закону та обставин справи. З
урахуванням характеру, тривалості,
обсягу заподіяних ОСОБА_3 моральних і
фізичних страждань, її душевних
переживань з приводу отриманої травми,
істотності вимушених змін у її житті,
ступеня вини відповідача та наслідків,
що наступили в результаті одержаних
тілесних ушкоджень, затрачених часу та
зусиль на лікування, вважала
обґрунтованим її розмір у 30 000 гривень.

Покликаючись на норми ст. 1167 ЦК України
і роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», просить змінити оскаржуване
рішення, ухваливши нове - про повне
задоволення її позову, позову ОСОБА_5 та
позову в інтересах дочки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі, і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
представників сторін, колегія суддів
прийшла до висновку про відхилення
апеляційних скарг.

Частково задовольняючи вимоги
позивачів, суд першої інстанції
правильно виходив з доведеності і
обґрунтованості позову про
відшкодування матеріальної шкоди, яка
пов'язана з витратами потерпілого на
лікування, та з часткової згоди із
розміром моральної шкоди, що завдана
позивачам унаслідок неправомірних дій
відповідача.

Матеріалами справи встановлено, що 8
листопада 2011 року близько 9 год. 30 хв.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, бувши у приміщенні
чоловічої роздягальні Костопільської
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№4, кинув правою рукою піднятий з
підлоги правий кросівок до жіночої
роздягальні, влучивши у ліве око
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. В результаті
неправомірних дій потерпілій
заподіяно тілесні ушкодження, які
полягали у контузії середнього ступеня
лівого ока, поєднаній з травматичним
набряком і крововиливами м'яких тканин
скроневої та надбрівної ділянок
обличчя зліва. Під час перебігу
травматичного процесу у ОСОБА_3
внаслідок контузії лівого ока виникли
і розвинулись ускладнення:
післятравматичний кон'юктивіт, набряк
сітківки, помутніння скловидного тіла,
спазм акомодації, послаблення зору на
ліве око (амбліопія), що
характеризується стійким гальмуванням
зорового сприйняття та зниженням
гостроти зору від показника норми 1, 0 до
0, 2. Зниженням гостроти зору через
травму лівого ока до показника 0, 2
викликало стійку втрату
працездатності у ОСОБА_3 у 20 відсотків.

Постановою Костопільського районного
суду від 2 квітня 2013 року, що набрала
законної сили, неповнолітнього ОСОБА_1
звільнено від кримінальної
відповідальності за ст. 128 КК України із
застосуванням примусового заходу
виховного характеру у виді передачі
під нагляд матері - ОСОБА_6 строком на
один рік, а провадження у справі
закрито (а.с. 4-5, зв.).

Вважаючи, що ОСОБА_1 своїми
неправомірними діями заподіяв ОСОБА_4 2
652. 69 гривень матеріальної шкоди, ОСОБА_5
- 103, 2 гривень, а також ОСОБА_3 30 000
гривень моральної шкоди, позивачі
звернулися до суду з особистим позовом
та з позовом в інтересах
неповнолітньої потерпілої про
відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1179 ЦК України
неповнолітня особа (у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років)
відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є зокрема
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, яких особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Частина 1 ст. 1195 ЦК України передбачає
обов'язок фізичної особи, яка завдала
шкоди ушкодженням здоров'я іншій
фізичній особі, відшкодувати
потерпілому заробіток (дохід),
втрачений ним внаслідок втрати чи
зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи та застосувавши до спірних
відносин норми матеріального права,
які підлягали застосуванню, суд першої
інстанції обґрунтовано встановив, що
сукупний розмір понесених ОСОБА_4
витрат на лікування складає 2 652, 69
гривень, з яких 827, 59 гривень - витрати на
придбання медичних препаратів, 1 516, 50
гривень - витрати на діагностику і
придбання оптичних лінз, а також 309, 6
гривень витрат на проїзд з місця
проживання, тобто з м. Костопіль, до
місця лікування, до м. Рівне, і у
зворотньому напрямку (а.с. 6-23, зв.).
Зазначена шкода повинна бути
відшкодована ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4.

Правильно визначено і розмір
матеріальної шкоди, який підлягає
відшкодуванню відповідачем на користь
ОСОБА_5 - 103, 2 гривень, що є його
витратами на проїзд (а.с. 18, зв.-19, 22).

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Норми ч. 1 ст. 1168 ЦК України вказують про
можливість відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,
одноразово або шляхом здійснення
щомісячних платежів.

З урахуванням сильних душевних
переживань неповнолітньої ОСОБА_3,
наявність в зв'язку з цим нервових
збуджень, стресового стану, тривалість
стаціонарного і амбулаторного
лікування, певні незручності в
середовищі однокласників та
ровесників, яких вона зазнала через
вимушеність носити окуляри і
лікуватися, значне погіршення зору,
місцевий суд вірно встановив наявність
моральної шкоди та правильно визначив
її розмір - 3 000 гривень.

Обґрунтовано присуджено і 3 000 гривень
витрат на правову допомогу, які слід
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_4.

Так, склад та розмір витрат, пов'язаних
зі сплатою правової допомоги, належить
до предмета доказування у справі. З
матеріалів справи вбачається, що факт
надання адвокатом правової допомоги та
понесення в зв'язку з цим позивачем
грошових витрат підтверджується
укладеним із ОСОБА_4 договором про
правову допомогу від 19 квітня 2013 року,
актом приймання-передачі послуг з
надання правової допомоги від 15 липня
2013 року, зробленим відповідно до ст. 1
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», та квитанцією від 20.05.2013 року
про перерахунок 3 000 гривень на користь
адвоката (а.с. 34-34, зв., 24).

Частина 1 ст. 84 та ч. 1 ст. 88 ЦПК України
передбачають понесення сторонами
витрат, пов'язаних з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права. Стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
помилковість оцінки доказів, хибно
визначений розмір матеріальної і
моральної шкоди на увагу не
заслуговують і спростовуються
правильністю висновків суду.

Так само не можна погодитися і з
покликаннями ОСОБА_4 про заниження
розміру моральної шкоди, оскільки його
визначено з урахуванням обставин
справи та вимог закону.

Суд першої інстанції послався на
правила ст. 61 ЦПК України щодо
обов'язковості вироку суду у
кримінальній справі чи постанови суду
у адміністративній справі з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою. Оскільки зазначена норма
процесуального закону не передбачає
преюдиційності обставин, встановлених
постановою суду у кримінальній справі,
тому посилання суду з цього приводу є
зайвими.

Підставою для залишення апеляційних
скарг без задоволення відповідно до ч. 1
ст. 308 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 та законного представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення
Костопільського районного суду від 19
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: С.В.Демянчук

А.М.Шеремет