У х в а л а

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Енглер-Україна», публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
третя особа - ОСОБА_4 про визнання
договору поруки припиненим за
касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 8 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 21 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом, в обґрунтування якого
зазначала, що 6 червня 2007 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
(далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Енглер-Україна»
було укладено договір відновлювальної
кредитної лінії у межах максимального
ліміту заборгованості позичальника за
кредитом в сумі 800 тис. доларів США
строком до 5 червня 2009 року зі сплатою 13
% річних,

додатковою угодою від 29 липня 2009 року
збільшено процентну ставку за
користування кредитом з 13% до 14% річних
та змінено кінцевий термін погашення
заборгованості - 4 липня 2010 року.

29 липня 2009 року між нею та ПАТ
«Укрсоцбанк» було укладено договір
поруки, згідно з умовами якого вона
зобов'язалась відповідати перед банком
за виконання ТОВ «Енглер-Україна»
зобов'язань за кредитним договором.

Оскільки банк уклав додаткові угоди до
договору відновлювальної кредитної
лінії з позичальником без її згоди,
внаслідок чого збільшився обсяг її
відповідальності, крім того сплинув
передбачений законом шестимісячний
строк для пред'явлення вимог банку до
поручителя, просила визнати договір
поруки припиненим на підставі частин
першої та четвертої статті 559 ЦК
України.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 8
квітня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 21 травня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Судами установлено, що 6 червня 2007 року
між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником
якого є ПАБ «Укрсоцбанк», та ТОВ
«Енглер-Україна» було укладено договір
відновлювальної кредитної лінії у
межах максимального ліміту
заборгованості позичальника за
кредитом в сумі 800 тис. доларів США з
кінцевим терміном погашення не пізніше
5 червня 2009 року зі сплатою 13 % річних. 15
жовтня 2007 року було укладено додаткову
угоду до договору відновлювальної
кредитної лінії, відповідно до якої
змінено межу максимального ліміту
заборгованості до 1 млн. доларів США;
додатковою угодою від 1 липня 2008 року
внесено зміни до тарифів на послуги з
надання кредитів, а додатковою угодою
від 29 липня 2009 року збільшено
процентну ставку за користування
кредитом з 13% до 14% річних, а також
змінено кінцевий термін погашення
заборгованості - не пізніше 4
липня 2010 року.

29 липня 2009 року між ОСОБА_3 та ПАТ
«Укрсоцбанк» було укладено договір
поруки, за умовами якого остання
зобов'язалась перед кредитором
солідарно відповідати за виконання ТОВ
«Енглер-Україна» у повному обсязі
зобов'язань за договором
відновлювальної кредитної лінії.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що визначені частиною першої
статті 559 ЦК України підстави для
припинення поруки відсутні, тому що
укладаючи договір поруки, позивачка
була обізнана з умовами додаткової
угоди від 29 липня
2009 року до договору відновлювальної
кредитної лінії від 6
червня 2007 року.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що доводи апеляційної скарги щодо
припинення поруки у зв'язку із
закінченням шестимісячного строку з
дати порушення позичальником своїх
зобов'язань за договором кредиту не
впливають на правові висновки суду,
адже позивачка скористалась своїм
правом на зміну предмета позову і
просила визнати поруку припиненою лише
на підставі частини першої статті 559 ЦК
України.

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна погодитися
не можна.

Предметом позову є матеріально-правова
вимога позивача до відповідача, а
підставою - посилання на належне йому
право, юридичні факти, що призвели до
порушення його права, та правове
обґрунтування необхідності його
захисту.

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в
якому просила припинити договір поруки
з підстав, передбачених частинами
першою та четвертою статті 559 ЦК
України.

1 квітня 2013 року під час розгляду справи
у суді першої інстанції, ОСОБА_3 подала
заяву про зміну предмета позову, в якій
просила визнати поруку припиненою з 29
липня 2009 року, а не з 6 грудня 2009 року, як
зазначалось в первісному позові,
питання щодо зміни підстав позову нею
не порушувалось.

Згідно із частиною четвертою статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Судами встановлено, що у договорі
поруки, укладеному між сторонами, не
визначено строку дії цього договору.

У додатковій угоді до договору
відновлювальної кредитної лінії
від 6 червня 2007 року та в пункті 1.1
договору поруки від 29 липня 2009 року
зазначено кінцевий термін погашення
кредиту - 4 липня 2010 року.

За таких обставин право вимоги до
поручителя про виконання порушеного
боржником зобов'язання щодо повернення
кредиту виникло, починаючи з 5 липня 2010
року, та діяло протягом наступних шести
місяців.

Висновок апеляційного суду про те, що,
змінюючи предмет позову, позивачка
також змінила й підставу позову, є
помилковим, а незастосування судом
частини четвертої статті 559 ЦК України
призвело до неправильного вирішення
справи.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду не може вважатися законною й
обґрунтованою та в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню, а справа
передачі на новий розгляд до
апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3,
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 21 травня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко