Справа № 462/2081/14
Головуючий у 1 інстанції: Галайко
Провадження № 22-ц/783/3704/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_2
- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2 на ухвалу
Залізничного районного суду м.Львова
від 26 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Львівський державний
завод «ЛОРТА» про усунення перешкод у
користуванні власністю, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 26 березня 2014 року відмовлено
ОСОБА_2 у відкритті провадження за його
позовом до ДП «Львівський державний
завод «ЛОРТА» про усунення перешкод у
користуванні власністю. Роз'яснено
позивачу, що він має право звернутись
до Львівського господарського суду з
аналогічним позовом у порядку,
передбаченому ГПК України.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить ухвалу
суду скасувати та направити справу до
суду першої інстанції для продовження
розгляду. На його думку вказана ухвала
є незаконною. Так, позивач є учасником
СП УПП у формі ТзОВ «Гермес-Україна»,
співзасновниками якого також є ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ТзОВ «Хермес» (єдиним
засновником та власником якого є знову
ж позивач). На даний час у власності СП
ТзОВ «Гермес-Україна» знаходиться
спірне приміщення промислового
корпусу №2, що знаходиться на території
відповідача. Однак йому службовими
особами відповідача за вказівкою
директора чиняться перешкоди у
реалізації його права на користування,
володіння та розпорядження майном, яке
є у його власності. Тому він звернувся в
суд як фізична особа, а не особа, що
здійснює підприємницьку діяльність,
відсутній також і спір між юридичною
особою та її учасником. Через це вважає,
що спір підвідомчий Залізничному
районному суду м.Львова.

В судове засідання позивач та
представник відповідача не з'явилися,
однак суд вважав за можливе проводити
розгляд справи у відсутності осіб, що
беруть участь у справі та у судове
засідання не з'явились, враховуючи, що
такі повідомлялись про час та місце
судового розгляду належним чином,
клопотань про відкладення розгляду
справи не надійшло, доказів, що
стверджували б поважність причин їх
неявки суду представлено не було,
зважаючи на вимоги ст. 305 ЦПК України та
те, що інтереси позивача у судовому
засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача на підтримання
скарги, дослідивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
таких підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: 1) захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; 3) інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства. Законом
може бути передбачено розгляд інших
справ за правилами цивільного
судочинства. Суди розглядають справи,
визначені у частині першій цієї статті,
в порядку позовного, наказного та
окремого провадження. Суди розглядають
справи про оскарження рішень
третейських судів, про видачу
виконавчих листів на примусове
виконання рішень третейських судів,
про оспорювання рішень міжнародного
комерційного арбітражу, а також про
визнання та надання дозволу на
виконання рішень міжнародного
комерційного арбітражу.

Однак, згідно ст. 12 ГПК України
Господарським судам підвідомчі: 1)
справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового
фонду; спорів, що виникають при
погодженні стандартів та технічних
умов; спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін; спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів; 2) справи про банкрутство; 3)
справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції; 4) справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
юридичною особою та її учасниками
(засновниками, акціонерами, членами), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами, членами) юридичної особи,
пов'язаними із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
такої особи, крім трудових спорів; 5)
справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери; 6) справи у спорах, що
виникають із земельних відносин, в яких
беруть участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів; 7) справи у
спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України , а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України; 8) справи за заявами про
затвердження планів санації боржника
до порушення справи про банкрутство.
Підвідомчий господарським судам спір
може бути передано сторонами на
вирішення третейського суду, крім
спорів про визнання недійсними актів, а
також спорів, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів,
пов'язаних із задоволенням державних
потреб, спорів, передбачених пунктом 4
частини першої цієї статті, та інших
спорів, передбачених законом. Рішення
третейського суду може бути оскаржено
в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Також, згідно ст. 167 ГК України
корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
капіталі (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами. Володіння корпоративними
правами не вважається підприємництвом.
Законом можуть бути встановлені
обмеження певним особам щодо володіння
корпоративними правами та/або їх
здійснення. Під корпоративними
відносинами маються на увазі
відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав.

Окрім цього, п. 3 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1.03.2013 року «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» роз'яснено, що вирішуючи питання
про відкриття провадження у справі,
суди повинні виходити з того, що
відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку
цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинства України
(стаття 17) (далі - КАС), Господарським
процесуальним кодексом України (статті
1, 12; далі - ГПК), Кримінальним
процесуальним кодексом України (далі -
КПК) або Кодексом України про
адміністративні правопорушення (далі -
КУпАП) віднесено до компетенції
адміністративних, господарських судів,
до кримінального провадження чи до
провадження в справах про
адміністративні правопорушення.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства. У зв'язку з наведеним суди
мають виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа). Оскільки
згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається
об'єднання в одне провадження вимог,
які підлягають розгляду за правилами
різних видів судочинства, якщо інше не
встановлено законом, суд відкриває
провадження у справі в частині вимог,
які належать до цивільної юрисдикції, і
відмовляє у відкритті провадження у
справі щодо вимог, коли їх розгляд
проводиться за правилами іншого виду
судочинства. Разом із тим суд також має
врахувати, що в порядку цивільного
судочинства підлягають розгляду
справи у разі, якщо однією зі сторін є
фізична особа, а вимоги взаємопов'язані
між собою і окремий їх розгляд
неможливий.

Крім цього, п 13 згаданої Постанови
передбачено, що згідно з частиною
третьою статті 167 Господарського
кодексу України (далі - ГК) під
корпоративними відносинами маються на
увазі відносини, що виникають,
змінюються та припиняються щодо
корпоративних прав. Визначаючи, чи є
спір таким, що виникає з корпоративних
відносин та не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства (пункт 4
частини першої статті 12 ГПК, стаття 15
ЦПК ), слід враховувати роз'яснення,
надані у постанові Пленуму Верховного
Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13
"Про практику розгляду судами
корпоративних спорів". Наприклад, у
порядку цивільного судочинства
підлягають розгляду справи, пов'язані
зі створенням, діяльністю, управлінням
інших суб'єктів господарювання, які не
є господарськими товариствами
(кооперативи, приватні, колективні
підприємства тощо), якщо стороною у
спорі є фізична особа. При цьому
положення пункту 4 частини першої
статті 12 ГПК, враховуючи її
імперативний характер, не підлягає
застосуванню за аналогією щодо спорів,
пов'язаних з діяльністю інших суб'єктів
господарювання (споживчих, садових
товариств тощо), а також стосовно справ,
пов'язаних зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
господарського товариства, якщо однією
зі сторін не є учасник (засновник,
акціонер) господарського товариства, у
тому числі такий, який вибув. Це
стосується і спорів за участю
спадкоємців учасників господарських
товариств, які ще не стали їх
учасниками. Наприклад, спір між
спадкоємцем учасника господарського
товариства та товариством щодо розміру
належної йому до передачі у грошовій
формі частки у майні товариства, яка
належала спадкодавцю; спір між
сторонами з приводу виконання
цивільно-правового договору (зокрема,
виконання договору купівлі-продажу
частки статутного фонду
господарського товариства), оскільки
він виник не з корпоративних відносин.
Спори між господарським товариством і
його учасником (акціонером,
засновником), які є трудовими,
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Також, згідно п. 2 Пленуму Верховного
Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13
"Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" Законом України
від 15 грудня 2006 р. N 483-V "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо визначення підсудності
справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів" (далі - закон N 483-V)
до підвідомчості господарських судів
віднесено справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.
При визначенні підвідомчості
(підсудності) справ цієї категорії
судам необхідно керуватися поняттям
корпоративних прав, визначеним
частиною першою статті 167 ГК, згідно з
якою корпоративними є права особи,
частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами. У разі якщо суб'єктний
склад осіб, які беруть участь у справі,
або предмет позову не відповідають
визначеним пунктом 4 частини першої
статті 12 Господарсько процесуального
кодексу України (далі - ГПК) справам, що
виникають із корпоративних відносин,
суди повинні мати на увазі, що
відповідно до статті 1 ГПК
господарським судам підвідомчі спори
щодо захисту порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів
підприємств, установ, організацій,
інших юридичних осіб (у тому числі
іноземних), громадян, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи.

Як вбачається із змісту позовної заяви
ОСОБА_2 та пояснень його представника у
судовому засіданні позивач звернувся
до суду з даним позовом, у якому просив
зобов'язати керівника відповідача та
інших службових осіб підприємства не
чинити йому перешкод у користуванні
приміщенням промислового корпусу №2,
що знаходить за адресою АДРЕСА_1,
загальною площею 2728,5 кв.м., шляхом
надання доступу. Позов обґрунтовував
тим, що йому, як співзасновнику
власника вказаного об'єкту
нерухомості, яким є ТзОВ
«Гермес-Україна», чиняться перешкоди у
доступі до вказаного об'єкту, а
враховуючи, що його частка фактично
становить 78,3% у статутному фонді
вказаного СП у формі ТзОВ він практично
є власником такого майна. Так, він
особисто володіє часткою у ТзОВ як
фізична особа, крім цього, є єдиним
засновником та єдиним власником ТзОВ
«Хермес», що теж є учасником СП ТзОВ
«Гермес-Україна», власника спірного
об'єкту нерухомості.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що позивач звернувся до суду за
захистом виключно своїх корпоративних
прав, як учасника Товариства з
обмеженою відповідальністю, що володіє
значною часткою у статутному фонді
такого, а не як фізична особа за
захистом свого певного цивільного
права. Тому, даний спір не підлягає
розгляду в судах в порядку цивільного
судочинства, а навпаки підвідомчий
господарському суду. А відтак суддею
першої інстанції вірно, у
відповідності до вимог п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК
України відмовлено у відкритті
провадження у даній цивільній справі
та роз'яснено право позивача
звернутись з даними вимогами до
Господарського суду Львівської
області в порядку господарського
судочинства.

Тому доводи апеляційної скарги слід
визнати безпідставними, таку
відхилити, а оскаржувану ухвалу
залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1
п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду
м.Львова від 26 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А.
Гірник