Справа № 585/85/14-ц
Номер провадження 2/585/175/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м.Ромни

Роменський міськрайонний суд
Сумської області в складі:

головуючого судді - Глущенко Є.Д.,

при секретарі - Салій О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ромни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, виконавчий
комітет Роменської міської ради про
визнання права користування житлом

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом. Вимоги мотивував тим, що його
мати ОСОБА_3 є наймачем квартири
АДРЕСА_1 з 1982 р. На момент отримання
квартири він входив в склад сім'ї
матері, про що зазначено в ордері. У 1986
р. у зв'язку з проходженням військової
служби знявся з реєстрації у цій
квартирі. У 1989 р. він одружився та
зареєструвався за місцем проживання
своєї дружини. Після розірвання шлюбу у
1995 р. він повернувся проживати до своєї
матері ОСОБА_3 без реєстрації. У період
з 1996 р. по 10 жовтня 2013 р. був
зареєстрований в гуртожитку по
АДРЕСА_2, хоча фактично проживав у своєї
матері. У спірній квартирі
зареєстрований ОСОБА_2 - онук наймача,
який заперечує проти його реєстрації,
що порушує його конституційне право на
житло. Просив визнати за ним право
користування вказаною квартирою.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, суду пояснив
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
заперечення мотивував тим, що позивач
не проживав та не проживає у спірній
квартирі, ОСОБА_3 проживає одна, він в
квартирі проживав до 2002 р., а після
смерті матері переїхав жити до батька,
тепер має намір поселитися у спірну
квартиру та проживати в ній.

Представник третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 суду пояснила, що позивач дійсно
проживає з матір'ю після розірвання
шлюбу, мають спільний бюджет, ведуть
спільне господарство, позивач доглядає
за матір'ю, яка бажає щоб син набув
права на житло у спірній квартирі.

Представник виконавчого комітету
Роменської міської ради з метою
захисту житлових прав позивача вважала
за доцільне позовні вимоги
задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення
учасників процесу, дослідивши подані
докази, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 06 грудня 1982
р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, видано ордер на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 в складі
сім'ї із семи осіб, в тому числі і
позивач ( а.с. 8-9). Зазначена квартира
загальною площею 62,6 кв.м.
благоустроєна, не приватизована,
розташована на шостому поверсі
дев'ятиповерхового панельного будинку
( а.с. 93-94). Вказану обставину сторони
визнали в судовому засіданні.

На час заселення позивача у 1995 р. у
спірній квартирі проживали: батьки
позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, сестра
позивача - ОСОБА_6 з малолітньою дитиною
- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - відповідачем по
справі ( а.с. 36).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 -
мати відповідача, після смерті якої
останній став проживати у свого батька
ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3, що сторони
визнали в судовому засіданні.

З оглянутих в судовому засіданні
технічних документів на будинок, які
повернуті відповідачу, та копію яких
відповідач надавати не побажав,
вбачається, що батькові відповідача,
який у нього є єдиним сином, на праві
власності належить будинок загальною
площею 94,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_3.

З досягненням
шістнадцятирічного віку з 2009 р. у
спірній квартирі прописаний
відповідач ОСОБА_2, але фактично не
проживає в ній з 2002 р. Вказане
підтверджується актами перевірки
паспортного режиму ( а.с. 51-52), визнане
сторонами в судовому засіданні.

Як стверджував в судовому
засіданні позивач у 2009 р. відповідач,
який фактично проживав у батька,
побажав зареєструватися у спірній
квартирі, але наймач квартири
заперечувала. Тоді до наймача завітав
працівник міліції та повідомив, що
наймач повинна підписати документи,
які дадуть право онуку отримати
паспорт, що наймач і зробила,
довірившись працівнику міліції. Так,
обманним шляхом з 2009 р. у спірній
квартирі зареєструвався відповідач.
Викладене підтверджується і листом №
03-21/г-808 від 09 жовтня 2009 р. ( а.с. 36).

Рішенням Роменського
міськрайонного суду від 27 грудня 2010 р.
наймача ОСОБА_3 зобов'язано не чинити
перешкоди відповідачу в користуванні
спірною квартирою та передати йому
ключі. Вказане рішення наймач не
виконує, як стверджує ОСОБА_4 -
представник наймача, боячись погроз та
насильства з боку онука.

Між бабою ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_2
склалися неприязні відносини щодо
права останнього на користування цією
квартирою ( а.с. 37, 39, 41-50).

Відповідно до довідки ПП «Марс» № 411
від 14 серпня 2013 р. у спірній квартирі
зареєстровані ОСОБА_3 та відповідач
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - онук ОСОБА_3 ( а.с.
10).

Кімната АДРЕСА_2 знаходиться в
гуртожитку взуттєвої фабрики,
розташованої неподалік будинку, де
знаходиться спірна квартира. Вказане
сторони визнали в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні
позивач в якості свідка підтвердив, що
після розірвання шлюбу у 1995 р. він
повернувся проживати до матері, де
проживає з нею до цього часу. Він працює
неофіційно на базарі, отримує від 600 до
800 грн. у місяць, разом з пенсією матері
мають спільний бюджет, він обслуговує
та доглядає матір похилого віку. Всі
його речі знаходяться у спірній
квартирі. Він зберігав за собою
реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 з 1996 по
жовтень 2013 р., хоча фактично проживав у
матері. Він працював на взуттєвій
фабриці, мав багато друзів, що
проживали у гуртожитку, часто бував у
них в гостях, бувало і ночував там. Він
пам'ятає, як після заселення у 1995 р. до
матері грався з відповідачем, проводив
з тим час, пізніше водив до школи,
допомагав тому з уроками. Заперечень на
його вселення у 1995 р. у спірну квартиру
з боку осіб, що проживали у квартирі, не
було.

Свідок ОСОБА_7 підтвердила, що
позивач після розірвання шлюбу з 1995 р.
став проживати у своєї матері в
АДРЕСА_1. Тепер постійно проживає у
матері, доглядає за нею, разом
харчується з матір'ю за рахунок пенсії
матері та його заробітної плати, яку
він отримує за роботу на базарі,
оплачує квартиру. В цій квартирі
знаходяться його всі речі, одяг та
взуття. Вона часто приходить до ОСОБА_3,
від якої знає, що онук погрожує
останній, що квартира буде належати
тільки йому, дратує ту.

Свідок ОСОБА_8 підтвердив, що
позивач проживає в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1 разом з матір'ю з 90-х років.
Постійно ходить в магазин, мати з
квартири не виходить через похилий вік,
позивач за нею доглядає.

Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що
позивача знає з 1982 р. Позивач після
розірвання шлюбу живе у своєї матері за
адресою: АДРЕСА_1. Він бачить, як позивач
практично кожний день ходить в магазин,
він знає, що позивач працює та заробляє
гроші, а мати отримує пенсію. Позивач
доглядає матір, яка з квартири вже не
виходить через похилий вік.

ОСОБА_3 страждає на дифузний
кардіосклероз, гіпертонічну хворобу
високого ризику, хронічний пієлонефрит
єдиної правої нирки та потребує
постійного підтримуючого лікування (
а.с.11).

Відповідно до акту перевірки
паспортного режиму від 31 січня 2014 р.
складеного ПП «Марс» у спірній
квартирі проживає позивач без
реєстрації ( а.с. 61).

Наведені факти свідчать, що між
сторонами виникли житлові
правовідносини з приводу визнання
права на житло, які регулюються ст. ст.
64, 65 ЖК України, відповідно до яких до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Члена сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Також наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб.

Пленум Верховного суду України в
п. 9 постанови від 12 квітня 1985 р. судам
роз'яснив, що при розгляді спорів про
право користування жилим приміщенням
осіб, які вселилися до наймача, суд
повинен з'ясувати порядок,
встановлений при їх вселені, зокрема:
чи була письмова згода на це всіх
членів сім'ї наймача, чи прописані вони
в цьому жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість їх
проживання, чи не обумовлювався угодою
між цими особами, наймачем і членами
сім'ї, що проживають з ним, певний
порядок користування жилим
приміщенням. Однак відсутність
письмової згоди членів сім'ї на
вселення сама по собі не свідчить про
те, що особи, які вселилися не набули
права користування жилим приміщенням,
якщо за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Судом встановлено, що позивач
фактично з 1995 р. проживає в спірній
квартирі без реєстрації, а був
зареєстрований в період з 09 квітня 1996 р.
по 23 жовтня 2013 р. в гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_2, який розташований
неподалік спірної квартири. Проти
вселення у спірну квартиру не
заперечили його батьки ОСОБА_5, ОСОБА_3
та сестра ОСОБА_6, які на той час були
зареєстровані у цій квартирі ( а.с. 36).
Вказане відповідач не спростував в
судовому засіданні. У спірній квартирі
знаходяться одяг позивача, його взуття,
всі речі, він утримує квартиру,
доглядає матір похилого віку. Спірна
квартира є його постійним місцем
проживання, з наймачем квартири
тривалий час він веде спільне
господарство. Отже, в силу вимог ст. ст.
64, 65 ЖК України позивач вселився у
спірну квартиру у встановленому
порядку в якості члена сім'ї.

Відповідно до довідки ПП
«Житло-сервіс» від 25 лютого 2014 р. у
кімнаті АДРЕСА_2 з 21 листопада 2000 р.
зареєстрована сім'я ОСОБА_10, що
унеможливлює проживання в цій кімнаті
позивача ( а.с. 95). Зазначене свідчить, що
позивач дійсно зберігав за собою місце
реєстрації за вказаною адресою, але
фактично там не проживав.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому, у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Суд вважає, що однією з підстав
виникнення суб'єктивного права на
житло, тобто набуття права
користування конкретним жилим
приміщенням, є вселення у нього у
встановленому порядку в якості члена
сім'ї наймача.

Крім того, КСУ в рішенні від 14
листопада 2001 р. № 1-31/2001 № 15-рп/2001 (
справа щодо прописки) «Право на свободу
пересування і вибору місця проживання
в межах держави як невід'ємне право
кожної людини закріплене також
Загальною декларацією прав людини 1948 р.
(ч. 1 ст. 13), міжнародним пактом про
громадянські та політичні права 1966 р. (
ст. 12), протоколом № 4 до Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод ( ст. 2) та іншими
міжнародно-правовими актами. Вільне
пересування і вибір місця проживання є
суттєвою гарантією свободи
особистості, умовою її професійного і
духовного розвитку. Це право, як і інші
права і свобода людини є
невідчужуваними та непорушними ( ст. 2
Конституції України)».

Суд вважає, що саме позивачу, як
очевидцю, безпосередньому учаснику
подій, які обговорюються в судовому
процесі, краще, ніж кому-небудь, відомі
ті обставини, які повинен встановити
суд. Ці пояснення придають
переконливості і іншим доказам, що є у
справі, тому не вірити ОСОБА_1,
допитаному в судовому засіданні в
якості свідка, у суда підстав немає.

Доводи відповідача про те, що
ОСОБА_3 проживала одна з посиланням на
судові рішення, довідку ПП «Марс», акти
перевірки паспортного режиму ( а.с. 36-52)
суд не може взяти до уваги, оскільки
позивач не був зареєстрований у
спірній квартирі, саме тому в цих
документах і зазначено, що ОСОБА_3
проживала одна.

Враховуючи викладене, такий спосіб
захисту житлових прав позивача
ґрунтується на вказаних нормах
законодавства і підлягає судовому
захисту.

Витрати по справі суд покладає
на позивача на його прохання.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 88, 212-214, 218 ЦПК
України, ст. ст. 64, 65 ЖК України, ст. 29 ЦК
України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Сумської області через
Роменський міськрайонний суд протягом
10 днів з дня його проголошення, а
особами, що не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - з дня отримання
копії рішення і набирає законної сили
після закінчення строків на апеляційне
оскарження.

Суддя - підпис -

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ
Є. Д. Глущенко