У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :Куцина
М. М.,

суддів - Бисаги Т. Ю.,
Фазикош Г.В.,

при секретарі: Чучка Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Хустського районного суду від 11
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 до ОСОБА_3 ,
ОСОБА_2, де треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивачів : Державна інспекція
сільського господарства в
Закарпатській, Ізянська сільська рада,
про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19 звернулися з позовом до ОСОБА_3
, ОСОБА_2, де треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивачів : Державна
інспекція сільського господарства в
Закарпатській області, Ізянська
сільська рада, про зобов'язання вчинити
певні дії.

Позов мотивовано тим, що, згідно з
генеральним планом забудови с. Іза,
до порушення відповідачем земельного
законодавства, існувала дорога для
проїзду з АДРЕСА_3 до АДРЕСА_2.

Відповідачі по справі самовільно
захопили із земель загального
користування Ізянської сільської ради
земельну ділянку, яка була дорогою
загального користування і
використовувалась громадою с. Іза, як
проїзд з АДРЕСА_3 до АДРЕСА_2 Ізянської
сільської ради і для проїзду до
кладовища с. Іза Хустського району.

Відповідачами, кожним з них,
самовільно захоплено частину проїзду
шириною по 2.5 м , на якій встановлено
межу між житловими будинками АДРЕСА_3,
яка належить ОСОБА_2, та житлового
будинку АДРЕСА_4 , який належить на
праві власності ОСОБА_3, на якій
споруджено капітальну огорожу
завширшки 2,5 м. від металевої сітки, яка
розділяє дані дворогосподарства.

Позивачі посилаються на те , що
правовий режим цього проїзду, як
дороги загального користування,
встановлений генеральним планом
забудови Ізянської сільської ради,
рішенням виконавчого комітету за №80
від 18 червня 2012 року , рішенням 23
сесії 6-го скликання від 25 жовтня 2012
року Ізянської сільської ради, якими
вирішено влаштувати проїзд шириною 5
метрів з АДРЕСА_3 до АДРЕСА_2 на
території Ізянської сільської ради
на землях загального користування,
відповідно до генерального плану
забудови Ізянської сільської ради (по
колишній дорозі загального
користування) між житловими будинками
АДРЕСА_3, який належить ОСОБА_2 та
АДРЕСА_4 , який належить на праві
власності ОСОБА_3.

Позивачі вважають, що відповідачами по
справі незаконно захоплено частину
земельної ділянки, яка відноситься до
земель територіальної громади с. Іза
та є дорогою загального користування
с. Іза, споруджено капітальну огорожу
та перекрито проїзд з АДРЕСА_3 до
АДРЕСА_2 Ізянської сільської ради для
громадського проїзду до кладовища
с. Іза Хустського району.

Позивачі вважають, що вони та мешканці
територіальної громади села Іза не
мають можливості користуватися цією
дорогою, а тому, посилаючись на
зазначені у позовній заяві обставини
справи, та з підстав, передбачених ст.
ст.125, ч.2 ст.158. 212 ЗК України, просили
зобов'язати відповідачів усунути
порушення шляхом зобов'язання
відповідачів звільнити самовільну
зайняту земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_4, та АДРЕСА_3 шляхом демонтажу
капітальної залізобетонної огорожі з
боку АДРЕСА_3 завширшки 2.5 м. від
металевої сітки, що розділяє
дворогосподарства, за власний рахунок.

Рішенням Хустського районного суду від
11 листопада 2013 року позов позивачів
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3
звільнити зайняту земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_4, шляхом демонтажу
капітальної залізобетонної огорожі з
боку АДРЕСА_3, завширшки 2.5 м. від
металевої сітки , що розділяє земельні
ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за власний
рахунок. Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити
зайняту земельну ділянку за адресою :
АДРЕСА_3 шляхом демонтажу капітальної
залізобетонної огорожі з боку АДРЕСА_3 ,
завширшки 2.5 м. від металевої сітки , що
розділяє земельні ділянки ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, за власний рахунок

З даним рішенням відповідачі не
погодилися і оскаржили це рішення в
апеляційному порядку, посилаючись на
порушення місцевим судом норм
процесуального та матеріального
права, просили скасувати дане рішення
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги
зводяться до наступного: між будинками
АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 згідно з
генеральним планом забудови, який
існував на час коли будувалися дані
будинки , ніякої дороги( чи проїзду )
не було. Також місцевим судом не взяті
до уваги будівельні паспорти. Зокрема,
місцевий суд не витребував
генеральний план села та не дослідив
його в судовому засіданні.

Позивачі, їх представник та
представник Ізянської сільської ради
вважає рішення місцевого суду
законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною.

Відповідачі, представники третіх осіб,
Державна інспекція сільського
господарства в Закарпатській області
не з'явилися в судове засідання
апеляційної інстанції. Судова колегія
вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК
України, може розглянути справу без їх
участі, тому що вони належним чином
були повідомлені про час та місце
розгляду справи, та їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися по справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з того, що відповідачі, у
порушення правил ст .ст.83, 125,126 ,152 ЗК
України, незаконно зайняли земельну
ділянку, яка відноситься до земель
територіальної громади с. Іза і є
дорогою загального користування с. Іза,
ними було перекрито проїзд з АДРЕСА_3
до АДРЕСА_2 Ізянської сільської ради
для громадського проїзду до
кладовища с. Іза Хустського району, та
на цій, захопленій ними ділянці,
споруджено капітальну огорожу, а тому
суд поклав на відповідачів обов'язок
по поверненню даної земельної ділянки
територіальній громаді с. Іза з
приведенням її в попередній стан.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
розглядаючи заявлений по справі позов,
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом першої інстанції
встановлені наступні факти.

Відповідно до генерального плану
забудови с. Іза Хустського району на
території земель загального
користування Ізянської сільської ради
прокладений проїзд шириною 5 метрів
по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, які належать на
праві власності відповідачам по
справі. Цей проїзд з АДРЕСА_3 до
АДРЕСА_2 є дорогою загального
користування і використовується
громадянами села, як автодорога до
кладовища с. Іза Хустського району.

Відповідачами по справі, кожним з них,
самовільно захоплено частину проїзду
шириною 5 м та поділено між собою по 2.5
м, самовільно встановлено межу між
житловими будинками АДРЕСА_3, який
належить ОСОБА_2, та АДРЕСА_4 , який
належить на праві власності ОСОБА_3,
споруджено ними капітальну огорожу
завширшки 2,5 м. від металевої сітки,
яка розділяє дані дворогосподарства.

Внаслідок цього захоплення
відповідачами було перекрито дорогу
з АДРЕСА_3 до АДРЕСА_2 Ізянської
сільської ради для проїзду громадою
до кладовища с. Іза Хустського району
та споруджено капітальну огорожу.

Дана спірна земельна ділянка є
власністю територіальної громади с.
Іза Хустського району і є дорогою
загального користування .

Документи, які посвідчують право
власності на земельну ділянку або
право користування цією спірною
земельною ділянкою, яка є проїздом та
дорогою загального користування, у
відповідачів, відповідно до ст. 125 ЗК
України, відсутні.

Рішенням Хустського районного суду від
20 грудня 2011 року позов - задоволено.
Визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії ЗК-013 №20447 від 26 червня 2003 року на
території АДРЕСА_4, загальною площею 03982
га, виданий ОСОБА_3. Дане рішення
набрало законної сили ( а. с.43-44).

Рішенням Хустського районного суду від
20 грудня 2011 року позов - задоволено .
Визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії Р4 №068223 від 26 червня 2003 року
земельної ділянки на території
АДРЕСА_4, загальною площею 0.23 га,
виданий ОСОБА_2 ( а. с. 45-46).

Факт захоплення земельної ділянки та
перекриття проїзду з АДРЕСА_3 до
АДРЕСА_2 відповідачами по справі
стверджується актом перевірки
земельного законодавства за № 044/00020
від 14.01.2009 року, проведеного
Держземінспекцією управління з
контролю за використанням та охороною
земель у Закарпатській області, із
змісту якого вбачається, що за
генеральним планом села Іза між
земельними ділянками відповідачів
повинна проходити дорога, однак така у
вказаному місці відсутня, оскільки на
час проведення перевірки земельна
ділянка була відгороджена бетонною
огорожею, встановленою відповідачами
(а. с. 40).

Також факт захоплення відповідачами
земельної ділянки та перекриття
проїзду з АДРЕСА_3 до АДРЕСА_2
встановлений актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, проведеної Державною
інспекцією сільського господарства в
Закарпатській області від 11.03.2013 року, у
якому зазначається, що ОСОБА_3
самовільно зайняв та обгородив з боку
АДРЕСА_3 капітальною огорожею земельну
ділянку загального користування -
дорогу, а з боку житлового будинку гр.
ОСОБА_2 дана земельна ділянка
відгороджена металевою сіткою (а. с. 41).

З наведеного вбачається, що спірну
земельну ділянку відповідачі
використовують не за призначенням,
тобто не як земельну ділянку
загального користування - дорогу, що в
свою чергу є порушенням вимог
земельного законодавства України, а
також порушенням прав та інтересів
мешканців с. Іза, які позбавлені
можливості користуватися землею
загального користування - дорогою,
згідно з генеральним планом забудови с.
Іза.

18 червня 2012 року, з метою вирішення
земельного спору між сторонами щодо
користування громадянами с. Іза
дороги загального користування ,
виконавчим комітетом Ізянської
сільської ради прийнято рішення за № 80
від 18 червня 2012 року, згідно з яким було
вирішено влаштувати проїзд з АДРЕСА_3
до кладовища та до АДРЕСА_2 між
житловими будинками АДРЕСА_3, який
належить ОСОБА_2 та АДРЕСА_4 який
належить ОСОБА_3. Проїзд влаштувати
шириною 5 метрів. При цьому ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 було зобов'язано не чинити
перешкод при влаштуванні проїзду.

Аналогічне рішення було прийняте і на
23-й сесії 6-го скликання Ізянської
сільської ради від 25 жовтня 2012 року.

На виконання рішення виконавчого
комітету Ізянської сільської ради № 80
від 18.06.2012 р. та рішення Ізянської
сільської ради, прийнятого на 23-й сесії
6-го скликання від 25.10.2012 р., Ізянською
сільською радою були надіслані листи
відповідачам, в яких сільська рада
ставила до них вимогу провести в строк
до 01 грудня 2012 року добровільний
демонтаж огорожі в частині, що
загороджує зазначений вище проїзд.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2
відмовилися виконувати рішення
Ізянської сільської ради в
добровільному порядку.

Відповідно до п. «а» ч.3 ст.83 ЗК України
землі загального користування
населених пунктів (майдани, вулиці,
проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки,
сквери, бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів
тощо) належать до земель комунальної
власності.

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України шляхом
: визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди не дійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, судом встановлено, що
вищевказану земельну ділянку
відповідачі використовують без
правовстановлюючих документів,
зокрема рішення та державного акту, що
є порушенням ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Доводи апеляційних скарг були
перевірені судом апеляційної
інстанції шляхом витребування
оригіналу генерального плану забудови
с. Іза Хустського району , яким
стверджений факт наявності проїзду з
АДРЕСА_3 до АДРЕСА_2. У генеральному
плані забудови с. Іза Хустського
району ця спірна ділянка значиться, як
автодорога загального користування -
копія оригіналу міститься в
матеріалах справи (а. с. 156).

З врахування наведеного судова колегія
приходить до висновку, що місцевий суд,
у відповідності до положень ст. 144
Конституції України , ст. ст. п. «а» ч.3
ст.83 125,126 та ч.2, 3 ст.152 ЗК України,
правильно визнав факт самовільного
захоплення відповідачами земельної
ділянки, яка є власністю
територіальної громади с. Іза, є
дорогою загального користування с.
Іза, яка є проїздом з АДРЕСА_3 до
АДРЕСА_2 , і перекриття відповідачами
цього проїзду є порушенням прав
позивачів, як громадян
територіальної громади Ізянської
сільської ради, а тому поклав на
відповідачів обов'язок повернути
самовільно захоплену земельну ділянку
у власність територіальної громади з
приведенням її в попередній стан.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтею 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Хустського районного суду
від 11 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак протягом
двадцяти днів може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: