Ухвала 31 березня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О.,
Юровської Г.В.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_3,
який діє в інтересах ОСОБА_4, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 грудня 2013 року у справі за
заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи:
Київська міська рада, Головне
управління юстиції у

м. Києві, про встановлення факту
постійного проживання разом із
спадкодавцем,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із вищевказаною заявою,
посилаючись на те, що 25 квітня 1967 року
її брат - ОСОБА_5 - одружився із ОСОБА_6,
яка після його смерті приватизувала
квартиру АДРЕСА_1. До дня її смерті,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вони проживали разом,
відтак, вона є спадкоємцем четвертої
черги за законом. Ураховуючи викладене,
заявниця просила встановити факт її
постійного проживання із ОСОБА_6 до дня
її смерті.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 червня 2013 року заяву
ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт
фактичного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4
у квартирі АДРЕСА_2 з 2004 року до дня
смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
16 жовтня 2013 року рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 05 червня 2013
року скасовано. У задоволенні заяви
ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 грудня 2013 року
касаційну скаргу представника ОСОБА_3,
який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилено.
Рішення апеляційного суду м. Києва від
16 жовтня 2013 року залишено без змін.

У березні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява представника
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:

п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання».

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
думку заявника, потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах, заявник
надав ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року, від 20
червня 2012 року та від 13 листопада 2013
року.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» судовими рішеннями, на які
заявник посилається на підтвердження
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК, можуть
бути рішення: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ; Вищого
адміністративного суду України; Вищого
господарського суду України; Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України, ухвалені як судом
касаційної інстанції; апеляційних
судів загальної юрисдикції як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом «Про внесення змін
до Закону України «Про судоустрій
України щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ» від 22 лютого
2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Обов'язковою є умова, щоб цими
рішеннями, які набрали законної сили,
вирішено спір по суті, та в них судом
(судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

З огляду на вищевикладене, ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 червня 2012 року та від 13
листопада 2013 року не є тими судовими
рішеннями, на які може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

Згідно зі статтею 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Із доданих до заяви ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 листопада 2013
року не вбачається передбаченої

ч. 1 ст. 355 ЦПК України підстави для
перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 грудня 2013 року, оскільки у
зазначеного судового рішення предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог і фактичні обставини справи не є
тотожними у порівнянні з ухвалою, про
перегляд якої подано заяву.

Із урахуванням вищевказаного колегія
суддів касаційної інстанції дійшла
висновку про те, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за заявою ОСОБА_4,
заінтересовані особи: Київська міська
рада, Головне управління юстиції у

м. Києві, про встановлення факту
постійного проживання разом із
спадкодавцем, за заявою представника
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 грудня 2013 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Г.В. Юровська