Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 березня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко
Н.А.

при секретарі Довгань
Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одеса
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання будинку
об'єктом права спільної сумісної
власності членів сім'ї та визнання
права власності на частку у спільному
майні ;

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, згідно з якою
просить визнати житловий будинок,
загальною площею 327,6 кв.м., житловою
площею 77,6 кв.м., розташований на
земельній ділянці площею 561 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права
спільної сумісної власності членів
сім'ї та визнати за нею право власності
на ? частину зазначеного житлового
будинку.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач
ОСОБА_2 зазначає, що вищевказаний
житловий будинок був збудований на
земельній ділянці за адресою : АДРЕСА_1,
яка була придбана її батьками -
відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4, та на цю
земельну ділянку був виданий державний
акт на право власності на земельну
ділянку на ім'я відповідача ОСОБА_3 На
цій земельній ділянці, за рахунок
грошових коштів в сумі 100 000 доларів США,
які були подаровані їй, тобто позивачу,
її дідусем та бабусею - ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
був збудований житловий будинок,
загальною площею 327,6 кв.м., житловою
площею 77,6 кв.м.

Також позивач вказує, що подаровані їй
дідусем та бабусею грошові кошти в сумі
100000,00 дол.США були використані в
процесі будівництва згаданого
житлового будинку на підставі
домовленості між нею та її батьками -
відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4, але,
незважаючи на це, оформлення права
власності на ? частину цього житлового
будинку на її ім'я виявилось неможливим
у зв'язку з тим, що єдиним власником
земельної ділянки, на якій
розташований цей житловий будинок, є
ОСОБА_3, тому вона змушена звернутись за
захистом своїх прав до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
її представник ОСОБА_1 підтримали
позовні вимоги та просили задовольнити
позов ; відповідач ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_7, а також відповідач
ОСОБА_4 визнали позов.

Дослідивши матеріали справи і
вислухавши пояснення сторін та їх
представників, суд доходить висновку,
що позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі договору купівлі-продажу від
22.10.2002 р., укладеного між ОСОБА_8 та
відповідачем ОСОБА_3, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
за р.№ 17159, відповідач ОСОБА_3 набув
право власності на 15/100 частин ДБК
„Літній відпочинок", що знаходиться
АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу
від 22.10.2002 р., укладеного між ОСОБА_8 та
відповідачем ОСОБА_4, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
за р.№ 17158, відповідач ОСОБА_3 набув
право власності на земельну ділянку,
площею 561 кв.м., розташовану по вулиці
АДРЕСА_1, та на цю земельну ділянку
відповідачу ОСОБА_3 був виданий
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії РІ № 465931 від
16.12.2002 р.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 07.08.1986
року перебувають у зареєстрованому
шлюбі, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.08.1986 р.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

За таких умов, суд доходить висновку, що
набуте за договорами купівлі-продажу
від22.10.2002 р. за р.№№ 17159, 17158 нерухоме
майно є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем ОСОБА_3 було отримано в
управлінні архітектури та
містобудування Одеської міської ради
дозвіл № 187/о від 26.02.2003 р. на замовлення
проекту будівництва будинку на
зазначеній земельній ділянці.

Згідно наданої суду розписки від 28.09.2003
р., відповідач ОСОБА_3 отримав від свого
батька ОСОБА_5 грошові кошти в сумі
100000,00 доларів США в якості дарунку для
своєї доньки ОСОБА_2 якій після
реєстрації шлюбу було присвоєно
прізвище „ОСОБА_2", з метою придбання на
її ім'я нерухомого майна у місті Одеса.

Вирішуючи дану справу, суд враховує, що
сторони не заперечували в суді факт
отримання відповідачем ОСОБА_3 від
свого батька грошових коштів у розмірі
100000,00 грн. на користь своєї доньки за
вищевказаною розпискою від 28.09.2003 р. та
те, що в матеріалах справи наявні копії
договору купівлі-продажу нерухомого
майна у муніципалітеті Кішінеу
(Республіка Молдова), а також довідки з
міста роботи та про заробіток ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, які є батьками відповідача
ОСОБА_3 та відповідно дідусем і бабусею
позивача ОСОБА_2, що підтверджує ту
обставину, що бабуся та дідусь позивача
мали можливість передати такі грошові
кошти, тому суд вважає доведеним факт
передачі грошових коштів у дар ОСОБА_2
для придбання на її ім'я нерухомого
майна у місті Одесі.

Також судом установлено, що 03.11.2003 р. між
сторонами було укладено в простій
письмовій формі договір, за умовами
якого, по-перше, відповідачі ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 зобов'язались організувати на
земельній ділянці, площею 561 кв.м., по
вулиці АДРЕСА_1 будівництво житлового
будинку, у тому числі з використанням
грошових коштів у сумі 100000 доларів США,
які були подаровані позивачу ОСОБА_2; і,
по-друге, після завершення будівництва
цього житлового будинку, право
власності на цей будинок мало бути
оформлене на ім'я позивача ОСОБА_2 (1/2
частина житлового будинку) та
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 (по ?
частині будинку кожному).

В судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підтвердили факт
укладення між ними і позивачем
згаданого договору.

Таким чином, суд вважає доведеними
доводи позивача стосовно того, що 03.11.2003
року між нею і відповідачами був
укладений в простій письмовій формі
договір про спільну участь у
будівництві будинку.

Твердження сторін щодо того, що на
теперішній час будинок за адресою :
АДРЕСА_1, є збудованим та придатним до
експлуатації, підтверджуються
наступними доказами.

Так, з наданого суду звіту про
проведення технічного обстеження від
12.02.2014 р., виконаного експертом по
технічному обстеженню будівель і
споруд ОСОБА_11, вбачається, що житловий
будинок, загальною площею 327,6 кв.м.,
житловою площею 77,6 кв.м., розташований
на земельній ділянці, площею 561 кв.м., по
вулиці АДРЕСА_1, знаходиться в доброму
технічному стані, даний житловий
будинок є будівлею капітального типу,
призначений для постійного проживання
людей цілорічно; встановлено його
відповідність вимогам надійності та
можливість його подальшої безпечної
експлуатації. Житловий будинок
забезпечений водопостачанням та
водовідведенням, газопостачанням,
електропостачанням, індивідуальним
опаленням.

Факт експлуатації будинку як
самостійного об'єкту нерухомості та
підключення його до інженерних мереж
також підтверджується наданими
позивачем суду копіями проектної
документації на газопостачання та
водопостачання, договору з
енергопостачальною організацією,
розрахункових книжок по оплаті за
спожиті послуги.

З огляду на наведене, суд вважає
встановленим факт створення сторонами
по справі, як членами сім'ї, за спільні
кошти та в результаті спільної праці
житлового будинку, загальною площею 327,6
кв.м., житловою площею 77,6 кв.м.,
розташованого на земельній ділянці,
площею 561 кв.м., по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно,
набуте в результаті спільної праці та
за спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі, та ця
правова норма кореспондується з
положеннями ч.1 ст.175 СК України,
відповідно до якої майно, набуте
батьками і дітьми за рахунок їхньою
спільної праці чи спільних коштів,
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Відтак житловий будинок по вулиці
АДРЕСА_1 є об'єктом спільної сумісної
власності сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4

За змістом ч.4 ст.376 ЦК України, діюче
законодавство передбачає можливість
визнання права власності на нерухоме
майно за особою (особами), які здійснили
будівництво на чужій земельній
ділянці, за умови, якщо проти цього не
заперечує власник земельної ділянки.

Згідно з ч.1 ст.392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що фактично її
право власності не визнається,
оскільки відповідно до п.п.3.1., 3.2.
Порядку прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків та будівель і споруд
сільськогосподарського призначення I
та II категорій складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 19.03.2013 р. № 95, прийняття в
експлуатацію об'єктів здійснюється
безоплатно територіальними органами
Держархбудінспекції України протягом
10 робочих днів з дня подання заяви
власниками (користувачами) земельних
ділянок, але так як власником земельної
ділянки, площею 561 кв.м., по вулиці
АДРЕСА_1, на якій збудований житловий
будинок, є відповідач ОСОБА_3, тому
позивач ОСОБА_2 позбавлена можливості
подати заяву про введення будинку в
експлуатацію та здійснити оформлення
права власності на частину житлового
будинку на своє ім'я.

При цьому, суд відзначає, що позивачка
ОСОБА_2 внаслідок вкладення належних їй
грошових коштів у будівництво будинку
набула майнові права на дане нерухоме
майно. Відтак, її права та охоронювані
законом інтереси підлягають захисту в
судовому порядку.

Суд також вважає обґрунтованими
позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визначення
її частки у праві спільної сумісної
власності.

На підставі ч.2 ст.370 ЦК України, у разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та не заперечується сторонами,
між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачами
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 існує домовленість
щодо визначення часток кожного з них у
праві спільної сумісної власності на
житловий будинок, розташований по
вулиці АДРЕСА_1.

Так, з укладеного між сторонами
договору про спільну участь у
будівництві будинку від 03.11.2003 р.
вбачається, що після завершення
будівництво житлового будинку, право
власності на ? частину будинку має бути
оформлене на ім'я ОСОБА_2, а інша частина
житлового будинку має бути оформлена
на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних
частках, по ? кожному.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.10, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати житловий будинок, загальною
площею 327,6 кв.м., житловою площею 77,6
кв.м., розташований на земельній
ділянці площею 561, кв.м. за адресою :
АДРЕСА_1, - об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку, загальною
площею 327,6 кв.м., житловою площею 77,6
кв.м., розташованого на земельній
ділянці площею 561, кв.м. за адресою :
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних
частинах судові витрати в сумі 3 441 (три
тисячі чотириста сорок одна) грн. 00 коп.
на користь ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м.Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Повний текст рішення складено 02
квітня 2014 року.

Суддя
Н.А.Ільченко

28.03.2014