Справа № 466/9702/13
Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/2802/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Азенко М.В.

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача - Безушка О.І.,

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Львова на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 14 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 в
інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Львова, треті особи без заявлення
самостійних вимог: Виконавчий комітет
Львівської міської ради та Орган опіки
та піклування Шевченківського району
м. Львова, третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги: ОСОБА_4, про визнання
права на постійне користування
житловим приміщенням та зобов'язання
до вчинення дій,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року ОСОБА_2 в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_5 звернулася в суд з
позовом до Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Львова, треті особи без
самостійних вимог: виконавчий комітет
Львівської міської ради, орган опіки та
піклування Шевченківського району м.
Львова, третя особа із самостійними
вимогами: ОСОБА_4, про визнання за
ОСОБА_2 та неповнолітньою ОСОБА_5, 2009р.н.,
права на постійне користування
однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 в м.
Львові та зобов'язати
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Львова внести до виконавчого комітету
Львівської міської ради клопотання зі
всіма необхідними документами про
виключення однокімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
зазначена квартира має статус
службової, надана чоловіку позивачки
ОСОБА_4 як військовослужбовцю на сім'ю з
трьох осіб, видано службовий ордер,
26.11.2011р. ОСОБА_4 був призначений на нове
місце служби. Наказом Міністра оборони
від 23 липня 2012р. ОСОБА_4 був звільнений з
військової служби у зв'язку із
скороченням штатів, його вислуга на
день звільнення становила 20 років та 11
місяців, тому вони не підлягають
виселенню із спірної квартири без
надання іншого житла. Відповідач
відмовив їм у виключенні квартири з
числа службових, чим порушив
конституційне право на забезпечення
житлом.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 14 лютого 2014 року
позов задоволено повністю.

Рішення суду оскаржив відповідач -
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Львова.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення.

Зокрема, суд не врахував відомчі
нормативні акти, які регулюють питання
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей відомчим житлом. Судом
не враховано, що потреба у використанні
спірної квартири як службового житла
не відпала, квартира є державною
власністю і рішенням суду без згоди
власника змінено спосіб використання
спірної квартири як постійної, а не
службової. Вважають, що позов є
надуманий, так як відповідач не оспорює
право на проживання (користування)
спірною квартирою, а обраний
позивачами спосіб захисту шляхом
виключення квартири з числа службових
не передбачений законом.

Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню: рішення суду підлягає
скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову,
виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що ОСОБА_4 має вислугу на
військовій службі більше 20 років, є
ветераном військової служби і не
підлягає виселенню разом із сім'єю із
службової квартири без надання іншого
житла, тому підстави для відмови
відповідача про виключення квартири з
числа службових були відсутні.

Проте погодитись з таким рішенням суду
не можна, оскільки суд дійшов його
внаслідок порушення норм
матеріального права.

Відповідно до положень ст.ст. 118-123
Житлового кодексу України, пунктів 2-6
«Положення про порядок надання
службових жилих приміщень і
користування ним в Українській РСР»,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 4 лютого 1988р. № 37, яке
є чинним, службові жилі приміщення
призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з характером
їх трудових відносин повинні проживати
за місцем роботи або поблизу від нього.
Жиле приміщення виключається з числа
службових, якщо відпала потреба в
такому його використанні, а також у
випадках, коли в установленому порядку
воно виключено з числа службових. Сам
по собі факт проживання в службових
жилих приміщеннях робітників і
службовців, які припинили трудові
відносини з підприємством, установою,
організацією не є підставою клопотання
підприємства, установи, організації
рішенням виконавчого комітету
відповідної районної, міської,
районної в місті Ради народних
депутатів.

Окрім того, порядок забезпечення
службовими жилими приміщеннями
додатково регламентується відомчим
нормативним актом - Наказом
Міністерства Оборони України № 737 від
30.11.2011р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 10 січня
2012р. за № 24/20337 «Про затвердження
Інструкції про організацію
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил України та членів їх
сімей». (із змінами, внесеними згідно з
Наказом Міністерства оборони України
№ 91 від 12.02.2013р.).

Матеріалами справи підтверджується, що
наказом військового прокурора
Західного регіону України № 7 від 15
лютого 2011р. на підставі ст. 49 Закону
України «Про прокуратуру», ст. 12 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» та відповідно до наказу
командувача військ Західного
оперативного командування від 11.02.2011р.
№ 13 виділена військовій прокуратурі
Західного регіону України
однокімнатна квартира загальною
площею 51,4 кв.м. АДРЕСА_1 надана
підполковнику юстиції ОСОБА_4 на склад
сім'ї 3 особи як службова (а.с. 10).

Наказом директора Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Виконавчого комітету
Львівської міської ради № 605 від
23.11.2011р. ОСОБА_4 21.12.2014р. видано ордер на
службове жиле приміщення на склад сім'ї
три особи (а.с. 56).

Наказом Міністра оборони України №578
від 23 липня 2012р. підполковник юстиції
ОСОБА_4 звільнений з військової служби
в запас, вислуга років на момент
звільнення становить 20р. 11 міс. (а.с. 30).
Після звільнення в запас ОСОБА_4 працює
в органах прокуратури у м. Києві як
державний службовець та
зареєстрований проживаючим у

м. Києві.

Незалежно від звільнення з військової
служби з врахуванням вислуги років на
військовій службі ОСОБА_4 та члени його
сім'ї не підлягають виселенню з
вказаної службової квартири без
надання іншого благоустроєного житла і
такі вимоги відповідачем до них не
пред'являються, право на користування
службовою квартирою не заперечується,
що підтвердив представник відповідача
у судовому засіданні.

Пунктом 3.4. вказаної Інструкції, в
редакції, чинній до внесення в неї змін
Наказом № 91 від 12.02.2013р., було
передбачено, що жиле приміщення
виключається із числа службових на
підставі рішення Міністра оборони
України виконавчим органом сільських,
селищних, міських, районних у містах
рад або районною державною
адміністрацією за клопотанням, в
даному випадку, начальника гарнізону,
погодженого з начальником ТКЕУ та
головою житлової комісії гарнізону.

Відповідно до п.3.5 вказаної Інструкції
про організацію забезпечення
військовослужбовців Збройних сил
України та членів їх сімей жилими
приміщеннями, в редакції, яка діяла
станом на час виникнення спірних
правовідносин та ухвалення рішення
суду від 14.02.2014р.. у даній справі,
службові жилі приміщення повинні
використовуватись тільки за
призначенням, службові жилі приміщення
Міністерства оборони не підлягають
обміну, розділу, бронюванню і здачі в
оренду (найм), виключенню з числа
службових, крім випадків, коли його
виключено з числа житлових приміщень.

Встановлено, що таке клопотання
начальника гарнізону стосовно спірної
квартири до органів місцевої влади не
подавалось, органи влади не приймали
рішення про виключення спірної
квартири з числа службових і Міністром
оборони України відповідне рішення про
виключення вказаної квартири з числа
службових або житлових не приймалось, а
з 12.02.2013р. внесеними змінами була
взагалі накладена заборона на
виключення житлових квартир
Міністерства оборони з числа
службових.

Таким чином, суд першої інстанції,
задовольняючи позов та зобов'язуючи
КЕВ

м. Львова внести до Львівського
міськвиконкому необхідні документи
про виключення спірної квартири з
числа службових фактично перебрав на
себе повноваження власника житла -
Міністерства оборони України та
визначив спосіб використання спірної
квартири як постійної, а не службової
всупереч існуючої заборони та волі
власника житла.

Житлові права позивачів, які
проживають у спірній житловій квартирі
відповідачем не порушуються, само по
собі бажання позивачів змінити статус
квартири із службової на постійну
юридичних наслідків не породжує і не є
підставою для виключення квартири з
числа службових.

Оскільки допущення судом першої
інстанції порушення норм
матеріального права призвело до
ухвалення незаконного рішення, воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.
314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Львова задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 14 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в
інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Львова, треті особи без заявлення
самостійних вимог: Виконавчий комітет
Львівської міської ради та Орган опіки
та піклування Шевченківського району
м. Львова, третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги: ОСОБА_4, про визнання
права на постійне користування
житловим приміщенням та зобов'язання
до вчинення дій - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуючий:
Мусіна Т.Г.

Судді:
Бермес І.В.

Савуляк Р.В.