Номер провадження № 22-ц/785/3262/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,

- Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» на рішення
Татарбунарського районного суду
Одеської області від 13 січня 2014 року у
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - «Про стягнення
заборгованості за кредитним
договором», за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, ОСОБА_6
- «Про припинення договору поруки» та
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, ОСОБА_5
- «Про припинення договору поруки», -

ВСТАНОВИЛА:

13.08.2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
по якому просило стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором у розмірі 54057,68 грн.
та судові витрати.

Свої вимоги ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» обґрунтовувало тим, що 05.01.2006
року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
(правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль») та
відповідачем ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № 014/0087/74/43900 про
надання кредиту в розмірі 36000 грн.
строком з 05.01.2006 року по 05.01.2011 року із
сплатою 19% річних з погашенням кредиту
та відсотків за користування
кредитними коштами з щомісячним
погашенням згідно графіку. У якості
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між банком, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договори
поруки від 05.01.2006 року, згідно з якими,
поручителі прийняли на себе
відповідальність перед банком по
виконанню ОСОБА_4 зобов'язань, які
виникають з умов кредитного договору.
За кредитним договором банк повністю
та в строки виконав зобов'язання по
даному кредитному договору, відкривши
рахунки та видавши відповідачу ОСОБА_4
кредит в розмірі 36000 грн., але він не
виконав умови п. 5.1. кредитного
договору, тобто щомісячно до 30 числа
кожного місяця не здійснював часткове
погашення кредиту та не сплачував
відсотки за користування кредитом
відповідно графіку.

Заочним рішенням Татарбунарського
районного суду Одеської області від
10.09.2010 року позов банку задоволений, з
відповідачів стягнута заборгованість
в солідарному порядку, вирішено
питання про судові витрати.

Ухвалою Татарбунарського районного
суду Одеської області від 06.11.2013 року
вказане заочне рішення суду скасовано.

09.12.2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали
зустрічні позови про припинення
договорів поруки, по якому просили
припинити договори поруки від 05.01.2006
року, укладені між ними та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль».

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
та ОСОБА_6 обґрунтовували тим, що їм не
було відомо про стан справ у боржника з
погашенням кредиту та про порушення
ним умов кредитного договору. Після
укладення з ними договорів поруки з
боку позивача вимоги до них про
виконання грошових зобов'язань за
договорами поруки та кредитного
договору або інші вимоги вони не
отримували. Крім того, виникли істотні
зміни об ставин, якими вони керувались
при укладенні договорів поруки: сі м'я
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 розпалася, стосунків
вони не під тримують, боржник створив
нову сім'ю, на утриманні ОСОБА_5 за
лишилось троє дітей, двоє з яких є
неповнолітніми, а один - студент, на
яких ОСОБА_4 не сплачує аліменти. ОСОБА_6
тяжко хворіє, є інвалідом 3-ї групи,
отримує незначну пенсію. Обставини
змінились настільки, що якби вони при
укладенні договорів поруки могли їх
перед бачити, то не уклали б згадані
договори.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» до суду не з*явився, подав заяву,
відповідно до якої свої позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити,
зустрічний позов ОСОБА_6 не визнав,
заперечував проти його задоволення,
справу просив розглянути за його
відсутності. Свою позицію стосовно
зустрічного позову ОСОБА_5 - представ
ник «Райффайзен Банк Аваль» до відома
суду не довів.

ОСОБА_4 позов ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» визнав частково, зустрічні
позовні вимоги визнав.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 позов ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» не визнали, заперечували
проти його задоволення, свої зустрічні
позовні вимоги підтримали, просили їх
задовольнити.

Рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області був позов ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» про стягнення
заборгованості частково задоволений,
стягнуто с ОСОБА_4 заборгованість за
кредитним догово ром на загальну суму
32897,19 грн., державне мито в розмірі 328,97
грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн.
Зустрічні позови про припинення
договорів поруки задоволенні:
припинені договори поруки, укладені
05.01.2006 року між акціо нерним
поштово-пенсійним банком «Аваль» в
особі начальника Татарбунарського
ТВБВ Одеського обласного філіалу АППБ
«Аваль» Борденюка С.М. та ОСОБА_5, і
ОСОБА_6, стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» на
користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір у
розмірі по 114,40 грн. кожному.

04.02.2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
в особі Одеської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» подало
апеляційну скаргу на вказане рішення
суду, по якій просить скасувати рішення
районного суду в частині відмови у
задоволені позовних вимог, ухвалити
рішення про задоволення позову у
повному обсязі, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

Між сторонами був укладений кредитний
договір № 014/0087/74/43900 від 05.01.2006 року,
відповідно до якого відповідачу ОСОБА_4
були видані кошти в сумі 36000 грн.
строком з 05.01.2006 року по 05.01.2011 року.

Розрахунком заборгованості по
вказаному кредитному договору
встановлена заборгованість ОСОБА_4
станом на 08.07.2010 року в розмірі 54057,68
грн., в тому числі: заборгованість за
кредитом - 20400 грн., заборгованість за
відсотками - 9744,77 грн., пеня за
прострочення тілу кредиту 15393,40 грн.,
пеня за прострочення відсотків по
кредиту 8519,51 грн.

Додатком № 1 до зазначеного кредитного
договору встановлено графік погашення
ОСОБА_4 кредиту.

Також 05.01.2006 року між банком та
відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
були укладені договори поруки, згідно з
якими поручителі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та
боржник ОСОБА_4 несуть солідарну
відповідальність перед банком у
випадку невиконання або неналежного
виконання боржником взятих на себе
зобов'язань по кредитному договору на
всю суму заборгованості, встановлену
на момент подання позовної вимоги.

Таким чином, позивач за первісним
позовом виконав свої зобов'язання за
кредитним договором, надавши
відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, але позичальник порушив
покладені на нього договором
зобов'язання повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених до-говором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Статтею 625 ч. 1 ЦК України передбачено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання, як
передбачено ст. 611 ЦК України, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, зміна умов зобов'язання,
сплата неустойки, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду щодо
неправильного розрахунку
заборгованості.

Укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_4 кредитним договором №
014/0087/74/43900 від 05.01.2006 року передбачено
процентну ставку за користування
кредитом - 19% річних ( п.1.5 ). Також у п. 9.1
зазначеного договору йдеться про те, що
за порушення строків повернення
кредитної заборгованості та відсотків
за користування кредитом позичальник
сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Зазначеним кредитним договором
кредитор наділений правом за певних
умов змінити відсоткову ставку за
користування кредитом ( п.6.2 ), але
банком не надано доказів про те, що
рішенням повноважного органу даної
фінансової установи було змінено
відсоткову ставку.

Проте при проведенні розрахунку
заборгованості по кредитному договору
№ 014/0087/74/43900 від 05.01.2006 року було
застосовано відсоткову ставку - 24 %
річних, пеню - в розмірі 0,5 % від суми
простроченого платежу, хоча у даному
договорі не передбачено можливість
зміни розміру пені.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
районний суд правильно вважав дійсним
та правильним розрахунок з
застосуванням відсоткової ставки та
пені в розмірах, які передбачено
кредитним договором та погоджено
сторонами при укладенні цього
договору.

Отже, заборгованість за кредитним
договором станом на 08.07.2010 року складає
32897,19 грн., в тому числі: заборгованість
за кредитом - 20400 грн., заборгованість за
відсотками - 7714,61 грн., пеня за
прострочення тілу кредиту 3078,68 грн.,
пеня за прострочення відсотків по
кредиту 1703,90 грн.

Зазначена сума підлягає поверненню
банку, а тому вимоги за первісним
позовом підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Підписавши договори поруки, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 підтвердили, що вони
ознайомлені з положеннями кредитного
договору, цілком розуміють його зміст
та згодні виступати поручителями за
борговими зобов'язаннями ОСОБА_4

Договір поруки є видом забезпечення
виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 252 ЦК України передбачено,
що термін визначається вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Пунктом 5.1 договору поруки визначено,
що дія цього договору закінчується
належним виконанням боргових
зобов'язань за кредитним договором.
Відповідальність поручителя
припиняється лише після виконання
боргових зобов'язань в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
термін виконання зобов'язання чітко
визначений в договорі - настання події,
яка має неминуче настати, тобто
виконання зобов'язання, який у договорі
зазначений 05.11.2011 року.

Порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 559
ЦК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що оскільки договором поруки
визначено строк після якого
припиняється порука - строк виконання
основного зобов'язання, згідно умов
договору, тобто 05.11.2011 року.
Претензія-вимога банком була
направлена 21.07.2010 року, а отримана
відповідачами 26.07.2010 року.

Приймаючи до уваги, вищевикладені
обставини, колегія суддів вважає, що
шестимісячний строк встановлений п. 4
ст. 559 ЦК України для пред'явлення
кредитором вимог до поручителя по
виконанню основного зобов'язання,
спливає через шість місяців після
05.11.2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що
банком направлялась претензія-вимога
поручителю щодо порушення
забезпеченого порукою зобов'язання.

Договором передбачено, що вимога банку
вважається отриманою поручителем, якщо
банк надіслав її поштою за адресою
поручителя, вказаною у договорі.

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з висновком районного
суду про задоволення зустрічних
позовних вимог про визнання договорів
поруки припиненими, тому ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 мають нести солідарну
відповідальність по кредитним
зобов'язанням ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль» -
задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 13 січня 2014
року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким
позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_5
(ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_3)
солідарно на користь ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»
(65000, м. Одеса, вул. Садова, 10, МФО 328351, , р/р 2909949) заборгованість за
кредитом - 20400 грн., заборгованість за
відсотками - 7714,61 грн., пеню за
прострочення сплати кредиту - 3078,68 грн.,
пеню за прострочення сплати відсотків
по кредиту - 1703,90 грн., а всього стягнути
- 32897 грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_5
(ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_3) в
рівних частках з кожного на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» (65000, м. Одеса,
вул. Садова, 10, МФО 328351, ,
р/р 2909949) витрати на судовий збір - по 109,65
грн., витрати на ІТЗ - по 40 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»
про припинення договорів поруки -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

26.03.2014 року
м. Одеса