Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпат ської області у складі:

головуючої - судді Кожух
О.А.

суддів - Леска В.В.,
Кондора Р.Ю.

при секретарі - Пудак О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ТзОВ
«І.Т.В. Сервіс Плюс» на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
3 лютого 2014 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс»
до ОСОБА_1 про визнання договору
укладеним та стягнення заборгованості,
-

в с т а н о в и л а :

25 жовтня 2013 року ТОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс"
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, в
якому просило визнати укладеним
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій на основі типового договору
між ТОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс" та ОСОБА_1 з 01
грудня 2012 року, та стягнути з
відповідача на користь ТОВ "І.Т.В.
Сервіс" заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій за період з 01.12.2012 по жовтень
2013 року у сумі 477 грн. 96 коп. Також
позивач просив стягнути 229 грн. 40 коп.
судового збору, що був сплачений при
подачі позову до суду та 286 грн. 75 коп.
витрат на правову допомогу.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1,
користується послугами з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій та відповідно до ст. 1 ЗУ "Про
житлово-комунальні послуги" є
споживачем послуг. Позивач надає такі
послуги з 1 грудня 2012 року, проте
відповідач ухиляється від укладення
письмового договору із позивачем, що
суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст. 627, 630
ЦК України та ст.ст. 19, 20 ЗУ "Про
житлово-комунальні послуги", пункту ч.1
"Правил користування приміщеннями
житлових будинків".

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 3 лютого 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на таке рішення подано
апеляційну скаргу. Вважає, що судом
неповно з'ясовано обставини справи, і
рішення суду не відповідає цим
обставинам а також нормам
матеріального права.

Відповідач в судове засідання у
визначений час не з'явилась, про час і
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 71). Клопотань про
відкладення розгляду справи не
надходило. Судова колегія, відповідно
до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула
справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, оціни вши докази в
сукупності, судова колегія приходить
до такого.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, рішенням
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради №261 від 23.10.2012 "Про
затвердження наслідків конкурсу з
визначення виконавців послуг з
управління будинками" ТОВ "І.Т.В. Сервіс"
взято на баланс житлові будинки,
зазначені в конкурсній документації,
згідно актів прийому-передачі для
управління, надання послуг з утримання
будинків та прибудинкових територій,
проведення ремонту (а.с.10). У газеті
Мукачівської міської ради
«Мукачівська ратуша» № 45 (138) від 22
листопада 2012 року мешканців
багатоквартирних житлових будинків
Мукачева було проінформовано про
зазначені рішення та повідомлено, що з 1
грудня 2012 року надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у відповідних
мікрорайонах м. Мукачево буде
здійснюватись управляючою компанією
«І.Т.ВА. Сервіс» (а.с.59). Відповідна
інформація була розміщена на сайті
позивача в інтернеті (а.с.61-64). На
підставі акту прийому-передавання
будинок АДРЕСА_1 переданий в управління
та обслуговування ТОВ "І.Т.В. Сервіс"
(а.с.12-13). Рішенням виконавчого комітету
Мукачівської міської ради №19 від 29.01.2013
"Про погодження виконавця послуг з
управління будинком, спорудою,
житловим комплексом, групою будинків;
утримання житлових будинків і
прибудинкових територій" ТОВ "І.Т.В.
Сервіс Плюс" визначено виконавцем
послуг з управління будинком, спорудою,
житловим комплексом, групою будинків;
утримання житлових будинків і
прибудинкових територій, яке є
правонаступником ТОВ "І.Т.В. Сервіс"
(а.с.11).

Той факт, що ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1 ніким не оспорюється.

Позивачем було запропоновано
ОСОБА_1 укласти Типовий договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
(а.с.16), проте такий договір
відповідачем підписано не було.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції вважав, що від
врегулювання переддоговірного спору
ухилявся саме позивач, оскільки саме
він повинен включити в текст договору
істотні умови відповідно до ст. 26
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги", а вже потім настає обов'язок
споживача укласти договір. Також суд
вважав, що житлове законодавство не
передбачає визнання договору
укладеним. Судом зазначено, що
позивачем не доведено надання
відповідачці послуг у грудні 2012 -
жовтні 2013 року, а позов суд вважав
передчасним.

Проте таких висновків суд дійшов з
неправильним застосування норм
матеріального права і вони не
відповідають обставинам справи.

Обгрунтовуючи позов ТОВ «І.Т.В. Сервіс
Плюс» посилалось, в томі числі, на
положення Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

Правові позиції щодо
застосування цього закону викладені у
пстанові Верховного Сду України від 10
жовтня 2012 року, справа № 6-110цс12, які,
відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковими для всіх судів
України.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі Закон) визначає основні
засади організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, та є актом
спеціальної дії, який регулює такі
відносини. Також Законом визначено
права та обов'язки виконавців та
споживачів послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону передбачає, що
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК Укаїни передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України,
свобода договору полягає в праві
сторін вільно вирішувати питання при
укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Проте, закріпивши принцип свободи
договору, ЦК України разом з тим
визначив, що свобода договору не є
безмежною, оскільки відповідно до абз. 2
ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при
укладенні договору, виборі
контрагентів, визначенні умов договору
сторони не можуть діяти всупереч
положенням цього Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону передбачено,
що відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах, а статті 20, 21
визначають обов'язки споживача та
виконавця житлово-команальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачений
обов'язок споживача укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» (далі
постанова № 529).

Зі змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України,
ст. ст. 19, 21 Закону, постанови № 529
вбачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону.

Як було зазначено вище, позивачем було
запропоновано ОСОБА_1 укласти Типовий
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, форма якого затверджена
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 травня 2009 року № 529 (а.с.16).

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Виходячи із загальних засад цивільного
законодавства та судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, меж здійснення особою
цивільних прав і виконання цивільних
обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 15, 20 ЦК України,
ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти
висновку про те, що в разі невизнання
споживачем права виробника, (виконавця)
послуг на укладення договору про
надання житлово-комунальних послуг,
який відповідає вимогам типового
договору, таке право підлягає захисту
судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України шляхом визнання договору
укладеним на умовах, передбачених
нормативним актом обов'язкової дії.

Таким чином, судом першої
інстанції було безпідставно
відмовлено у задоволенні позову в
частині визнання договору укладеним.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку за послуги, надані
відповідачу за грудень 2012 року -
жовтень 2013 року, включно, було
нараховано 524,60 грн. (а.с.14). Позивач
просив стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 477,96 грн. -
вартість послуг за грудень 2012 -
вересень 2013 року, сформулювавши вимогу
- «по жовтень 2013 року», що не суперечить
обставинам справи.

Судом зазначено, що позивачем не
доведено надання відповідачці послуг у
грудні 2012 - жовтні 2013 року. Проте ОСОБА_1
не зверталась, відповідно до ст. 18
Закону, із претензіями з приводу
ненадання чи неналежного надання
послуг позивачем, а також не надходило
актів-претензій від інших мешканців
будинку АДРЕСА_1

Зважаючи на викладене судова
колегія вважає, що рішення суду першої
інстанції слід скасувати через
невідповідність висновків суду
обставинам справи і неправильне
застосування норм матеріального права
(п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України), та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати. При поданні позовної
заяви ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» судовий
збір в сумі 229,40 грн. (а.с.1,2), а при
поданні апеляційної скарги було
сплачено 243,60 грн. судового збору (а.с.58),
а всього - 473 грн., які слід стягнути з
відповідача.

Підстав для стягнення витрат на
правову допомогу немає, оскільки така
була надана фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (а.с.15). Як
передбачено ч. 1 ст. 56 ЦПК, правову
допомогу, крім адвоката, може надавати
особа, яка є фахівцем у галузі права і
за законом має право на надання такої
допомоги. У матеріалах справи немає
документів, які свідчили б про те, що
ОСОБА_3 є фахівцем у галузі права і за
законом має право надавати таку
допомогу.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3,4 ст. 309,
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК Укра їни, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «І.Т.В.
Сервіс Плюс» - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 3 лютого 2014 року -скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс» -
задовольнити.

Визнати Договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій між ТзОВ
«І.Т.В. Сервіс Плюс» та ОСОБА_1, що
проживає у АДРЕСА_1 - укладеним з 1
грудня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ
«І.Т.В. Сервіс Плюс» заборгованість за
надані житлово-комунальні послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій за період з 1
грудня 2012 року по жовтень 2013 року в сумі
477 (чотириста сімдесят сім) гривень 96
коп. та судові витрати в сумі 473
(чотириста сімдесят три) гривні.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуюча

Судді