Справа №474/112/13-ц 19.05.2014 19.05.2014
Справа №22-ц-784/1264/14
Головуючий суддя першої інстанції:
Доповідач апеляційної інстанції:
УХВАЛА

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко
Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Шпонарською О.Ю.

за участю: прокурора Добрікової І.В.,
представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Врадіївського районного
суду Миколаївської області від 12
серпня 2013 року за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої
особи приватного нотаріуса
Врадіївського нотаріального округу
Миколаївської області ОСОБА_5

про визнання права власності на
під'їзний шлях (під'їзну залізничну
колію) довжиною 130 метрів з рейки
марки «Р43» розташованої в АДРЕСА_1 -

В С Т А Н
О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовною заявою
до ОСОБА_4 про визнання права
власності на під'їзний шлях (під'їзну
залізничну колію) довжиною 130 метрів
з рейки марки «Р43» розташованої в
АДРЕСА_1.

Позивачка вказувала на те, що
вона 22 травня 2007 року на підставі
договору купівлі - продажу придбала у
власність нежитлову будівлю
«вагову», загальною площею 20, 8 кв.м.
зазначену на плані під літ. «А-1», та
допоміжні спорудження в АДРЕСА_1, яка
належала продавцю ОСОБА_4 Невід'ємною
частиною придбаного нею майна є
під'їзний шлях в вигляді залізничної
колії, яка монтована по належній їй
земельній ділянці і вартість якої
включена в загальну вартість
вагової, однак окремо колія, як
складова придбаного майна не була
зазначена. Посилаючись на викладене,
позивачка просила задовольнити її
вимоги та визнати за нею право
власності на залізничну колію з
підстав придбання її за договором
купівлі - продажу.

Рішенням Врадіївського
районного суду Миколаївської області
від 12 серпня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
ОСОБА_3 просить вказане рішення суду
скасувати, а по справі ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її вимоги,
посилаючись на те, що суд допустив ряд
порушень процесуального права , в
тому числі безпідставно не врахував
визнання обставин спору відповідачем
та дійшов помилкового висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які з'явились в
судове засідання, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені
законом, зокрема із правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи і
таке встановлено судом, сторони по
справі позивачка ОСОБА_3 та відповідач
ОСОБА_4 22 травня 2007 року уклали
договір купівлі-продажу нерухомого
майна. Так, відповідно до умов
вказаного договору позивачка ОСОБА_3
купила, а відповідач ОСОБА_4 продав
нежитлову будівлю АДРЕСА_1
Миколаївської області. В договорі
зазначено, що на земельній ділянці
розташовані, вагова загальною площею
20, 8 кв.м., зазначена на плані літ. «А-1»,
огорожа № 1, переїзд № 2, площадка № 3.
Зазначений продаж вчинено за 4000 грн.
(а.с. 6).

Вказаний договір посвідчено
приватним нотаріусом Врадіївського
районного нотаріального округу,
Миколаївської області ОСОБА_5 та
зареєстровано в Державному реєстрі
правочинів.

В подальшому позивачкою отримано
свідоцтво про право власності від 3
лютого 2011 року, видане Виконавчим
комітетом Врадіївської селищної
ради Миколаївської області на
комплекс нежитлових будівель:
виробнича база та складські
приміщення. До об'єктів вказаного
нежитлового комплексу ввійшла
адміністративна будівля - А-2,
загальною площею 196, 30 кв. м та склад -
Б, загальною площею 747, 70 кв. м., а також
споруди придбані за вказаним
договором купівлі-продажу: огорожа №
1, переїзд №2, площадка № 3, ваги № 4 (а.с.
23).

Відповідно до Державних актів від 9
лютого 2012 року, позивачка є власницею
двох земельних ділянок, відповідно
площами 0,5721 га та 0, 1282 га, які
розділені земельною ділянкою де
розташована залізнична колія (а.с. 13,
25).

Із змісту позовних вимог вбачається,
що як підставу визнання права
власності, позивачка посилалась на
те, що при укладенні договору
купівлі-продажу з відповідачем від 22
травня 2007 року сторони фактично
домовились і про продаж на
під'їзний шлях, тобто залізничну
колію та включили її вартість в ціну
договору. Між тим вказане
протирічить змісту вказаного
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, оскільки залізнична колія, як
предмет договору купівлі-продажу в
зазначеному договорі не вказана.

До того ж з довідки Миколаївського
міжміського бюро технічної
інвентаризації вбачається, що за
відповідачем право власності на
спірну залізничну колію не
зареєстровано, правовстановчі
документи на ім'я відповідача
відсутні.

Виходячи з наведеного, районний
суд з урахуванням положень ст. ст. 656, 658
ЦК України, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що в порушення
положень ст. 60 ЦПК України, позивачем
не доведено як належність спірного
майна, яким є залізнична колія,
відповідачу, так і перехід права
власності на це майно позивачці. За
такого, суд правомірно відмовив в
задоволенні права власності.

Доводи апеляційної скарги про
наявність в матеріалах справи
довідки за № 105 від 22 серпня 2003 року
виданої фірмою «Форкіс» щодо оцінки
ринкової вартості майна в склад
якого також ввійшов об'єкт під'їзного
путі - дільниця залізної дороги
довжиною 130 м., що на думку апелянта
вказує про фактичну сплату вартості
залізничного шляху при укладенні
договору купівлі-продажу нерухомого
майна з відповідачем, не можна
прийняти до уваги. Так, із змісту
вказаної довідки вбачається, що її
видано на ім'я директора ТОВ
«Кривоозерський топливний склад», в
зв'язку з визначенням ринкової
вартості об'єктів для їх приватизації
шляхом викупу (а.с. 11). Таким чином
вказана довідка не має будь-якого
відношення до договору купівлі -
продажу нерухомого майна укладеного
між сторонами по справі.

Також не заслуговують на увагу
посилання апелянта на визнання
відповідачем обставин позову,
оскільки з заяви останнього
вбачається про визнання ним позову, а
не обставин, які не підлягають
доказуванню (а.с. 38). Так, відповідно
до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України,
судом хоча і не винесено ухвалу, щодо
відмови у прийнятті визнання
відповідачем позову, між тим таке не
вплинуло на правильність вирішення
справи, а тому відповідно до положень
ч. 3 ст. 309 ЦПК України не є підставою
для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Врадіївського
районного суду Миколаївської області
від 12 серпня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: