У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Маляренка А.В., Макарчука
М.А., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Петровського відділення №5405 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за
невиконання зобов'язань за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Петровського відділення №5405 про
визнання дій неправомірними та
усунення перешкод у здійсненні права
користування майном, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ №10004/018 філії -
Донецького обласного управління АТ
«Ощадбанк» на рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 26 червня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 16 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень та доповнень до
позовної заяви просив стягнути з
відповідачів на користь ТВБВ №10004/018
філії - Донецьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» солідарно заборгованість
за кредитним договором №3820 від 12
серпня 2008 року, яка станом на 19 червня
2013 року становить 124 437 грн 26 коп.,
суму судового збору в розмірі 701
грн 85 коп., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн,
розірвати кредитний договір №3820 від 12
серпня 2008 року та договір поруки №3820/1569
від 12 серпня 2008 року.

Вимоги обґрунтовував тим, що 12 серпня
2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії Петровське
відділення №5405 та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір №3820, відповідно до
умов якого останньому надано кредит в
сумі 181 900 грн строком на 84 місяці з
терміном остаточного повернення не
пізніше 11 серпня 2015 року та сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 22,5% річних.

Позивач свої зобов'язання за вказаним
кредитним договором виконав належним
чином, проте ОСОБА_4 своїх зобов'язань
належним чином не виконує, внаслідок
чого у нього утворилась
заборгованість, що станом на 19
червня 2013 року складає 124 437 грн 26 коп.

Позивач зазначав також, що в рахунок
виконання боржником своїх зобов'язань
за кредитним договором, 12 серпня 2008
року було укладено договір поруки
№3820/1569 відповідно до умов якого
поручителем за зобов'язаннями по
кредитному договору виступає ОСОБА_5

З огляду на те, що в добровільному
порядку відповідачі відмовляються
погасити наявну у них заборгованість
позивач вимушений був звернутися до
суду з вказаним позовом за захистом
порушеного права.

В свою чергу, у травні 2011 року
відповідачі звернулися до суду із
зустрічним позовом, в якому просили
визнати дії ВАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії
Петровського відділення №5405 щодо
вилучення із володіння ОСОБА_4
автомобіля марки «Фольксваген Пасат
ТВ61.8ЕSI», рік випуску 2008, д.н.з. НОМЕР_1
неправомірними та зобов'язати позивача
повернути ОСОБА_4 вказаний автомобіль,
стягнути з позивача за первісним
позовом на користь ОСОБА_4 28 688 грн 17 коп.

Вимоги обґрунтовував тим, що 12 серпня
2008 року між ним та позивачем за
зустрічним позовом було укладено
кредитний договір №3820, відповідно до
умов якого останньому надано кредит в
сумі 181 900 грн строком на 84 місяці з
терміном остаточного повернення не
пізніше 11 серпня 2015 року та сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 22,5% річних.

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 12 серпня 2008 року між
позивачем за зустрічним позовом та
ОСОБА_5 було укладено договір поруки,
відповідно до умов якого остання
виступає поручителем за вищевказаним
кредитним договором та несе перед
банком солідарну відповідальність по
зобов'язанням ОСОБА_4

Крім того, 12 серпня 2008 року в рахунок
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між ОСОБА_4 та
банком було укладено договір застави
майна, відповідно до умов якого,
предметом застави виступає автомобіль
марки «Фольксваген Пасат ТВ61.8ЕSI», рік
випуску 2008, д.н.з. НОМЕР_1.

19 березня 2010 року співробітники банку
запросили ОСОБА_4 приїхати до банку з
метою перевірки стану автомобіля та
технічного паспорту для звірки номерів
агрегатів.

Після приїзду ОСОБА_4 до установи банку
19 березня 2010 року працівники
останнього склали відповідній акт
прийому-передачі на відповідальне
зберігання автомобіля, ключів від
нього та технічного паспорту та
повідомили його про те, що автомобіль
буде знаходитись на стоянці банку не
більше двох тижнів, доки він не напише
заяву про реструктуризацію боргу, а
банк її не розгляне.

В зв'язку з передачею автомобіля на
відповідальне зберігання 19
березня 2010 року було укладено
відповідний договір зберігання.
Всупереч умовам зазначеного договору
зберігання та відсутності будь-яких
судових рішень щодо відчуження
вказаного транспортного засобу на
користь третіх осіб, банком відповідно
до договору купівлі-продажу №017439 від
26 травня 2010 року було продано
ОСОБА_6 зазначений автомобіль.

При цьому, продаж автомобіля відбувся
за ціною, що значно нижча ринкової

На думку позивачів за зустрічним
позовом, такі дії банку порушують їх
права як власників, а банком навмисно
штучно створені умови, що позбавили їх
права вільно користуватись своїм
майном.

З огляду на викладені обставини, вони
вимушені звернутися до суду з вказаним
зустрічним позовом.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 26 червня 2013 року, що
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 16 вересня 2013
року в задоволенні первісного та
зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись із оскаржуваними
судовими рішеннями скаржник звернувся
із касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані судові рішення в
частині відмови у задоволенні
первісного позову та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
первісного позову, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суди виходили з
того, що банком навмисно створювались
умови за яких виникла штучна
заборгованість за кредитним договором
№3820 від 12 серпня 2008 року. Крім того,
відповідно до рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 16 жовтня
2009 року кредитний договір від 12 серпня
2008 року було розірвано, а відтак
відпали правові підстави для
нарахування відсотків та пені за
кредитним договором, що призвело до
безпідставного збільшення розміру
заборгованості.

З огляду на те, що заборгованість за
кредитним договором була штучно
створена, а факт існування реальної
заборгованості позивачем не доведено
суди дійшли вірних висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог щодо
стягнення заборгованості за вказаним
кредитним договором .

Вказаних висновків суди дійшли за
повного та всебічного з'ясування всіх
обставин по справі, з врахуванням вимог
матеріального, зокрема вимог ст. ст. 526,
536, 546, 554, 1054 ЦК України та вимог
процесуального права, а саме, ст. ст. 10,
60, 212, 213 ЦПК України щодо оцінки доказів
та дійшов обґрунтованих та законних
висновків щодо відмови у задоволенні
первісного позову.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ
№10004/018 філії - Донецького обласного
управління АТ «Ощадбанк», відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 26 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 16 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Маляренко А.В. Макарчук М.А.
Леванчук А.О.