Р І Ш Е Н Н Я

І
М ЕНЕМ У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року

Харцизький міський суд Донецької
області в складі:

головуючого судді - Нікіфорова М.Ю.,

при секретарі - Нікуліної Г.Г.,

адвокатів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Харцизьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про припинення права на частку у
спільному майні та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
припинення права на частку в спільному
майні співвласника,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
вищевказаним позовом, який в
подальшому вточнив, мотивуючи його тим,
що з 26.04.1980 року по 02.12.2008 рік вони з
відповідачкою перебували в
зареєстрованому шлюбі. Вже на час
розірвання шлюбу у них склалися
неприязні відносини, вони не
спілкувалися, відповідачка постійно
вигадує звинувачення в його адрес, не
дає спокійного жити, безпідставно
звертається в різні органи. Він має
іншу родину, і в зв'язку з чим,
відповідачка зовсім не дає йому життя,
більш того, вона в 2007 році напала на
його дружину та побила її. ОСОБА_4 була
притягнута до кримінальної
відповідальності і осуджена згідно
вироку Харцизького міського суду
Донецької області. Раніше він мешкав в
будинку АДРЕСА_1, а зараз цього робити
не може, бо він, і його дружина бояться
туди приїздити, так як туди приїздить
ОСОБА_4 Вказаний будинок є спільною
частковою власністю його та
відповідачки і згідно
будівельно-технічних експертиз є
неподільним. Тому рішенням від 11 лютого
2010 року Харцизького міського суду за
ОСОБА_4 та за ним було визнано право
власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1. Але спільне
користування будинком неможливо в силу
неприязнених стосунків. Тому вважає, що
відповідно до ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: річ є неподільною, спільне
володіння і користування майном є
неможливим і таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.
Вказаний будинок не подільний,
користуватися сумісно вони не можуть,
бо з боку ОСОБА_4 постійні звернення
стосовно не належного користування, а
саме: ОСОБА_4 постійно звинувачує його в
крадіжці майна, що знаходиться в
будинку та на його території, останнє
таке звернення є в Харцизькому
міському суді, в провадженні судді
Демидовой В.К. Зараз він бажає залишити
за собою будинок, так як відповідачка в
будинку не мешкає, проживає в м. Києві,
що підтверджується всіма заявами до
міліції, до суду. Він постійно мешкає в
м. Харцизьк, прописаний в спірному
будинку, а ОСОБА_4 лише зверталася до
суду про вселення, хоча жодного разу
там не мешкала та не намагалася
прописатися в ньому. Ним були
направлені заяви на адреси
відповідачки стосовно урегулювання
спору добровільно, але ні в с. Зуївка, ні
в м. Києві вона не приймає
кореспонденцію. Цим припиненням
власності буде покладений край їх ним
суперечкам і вони зможуть жити кожен
своїм життям, бо на теперішній час
відповідачка своїми діями робить
неможливе таке життя, а тому дає не
можливим спільно користатися майном.
Більш того, затягування цього
розподілу доводить до знищування
будинку, та постійних викликів до
міліції стосовно крадіжок. Добровільно
вказане питання вони не можуть
вирішити, а тому він змушений
звернутися до суду з цим позовом.

Просить припинити право ОСОБА_4 на
частку в сумісному майні, а саме на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1,
визнати за ним право приватної
власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1., що належало ОСОБА_4,
стягнути з нього на користь ОСОБА_4
вартість її частки в розмірі 13870,79 грн.
та стягнути з ОСОБА_4 на його користь у
рахунок сплачених судового збору в
розмірі 638,08 грн., та витрати на адвоката
в розмірі 1700 грн.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача - адвокат ОСОБА_2
позов підтримали повністю, просять
його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов не визнала, подала
зустрічний позов, який мотивує тим, що
згідно рішення Харцизького міського
суду Донецької області від 11 лютого 2010
року, яке набрало чинності ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 23 квітни 2010 року, за нею було
визнано право власності на 1/2 частину
житлового будинку з господарськими
будівлями до нього АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 1000 кв.м. Інша 1/2 частина цього
будинку належить на праві власності
ОСОБА_3 Поділ будинку в натурі на рівні
частини є неможливим. Право власності
на вищезазначене нерухоме майно
зареєстроване за нею в реєстрі прав
власності на нерухоме майно. Іншого
житла у неї нема. Згідно акту
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Харцизького міського управління
юстиції її вселили до будинку АДРЕСА_1,
де вона і по цей час мешкає. На момент її
вселення будинок перебував у
занедбаному стані. Вона зробила в
будинку косметичний ремонт, постійно
доглядала за садибою, городом, садом.
ОСОБА_3 в будинку не жив, за період коли
вона вселилася і по цей час був
декілька раз і то тільки для того, щоб
забрати деякі речі. При цьому робив це
самовільно без узгодження з нею. З цих
приводів вона зверталася до міліції.
Ніяких перешкод в користуванні
будинком вона йому не чинила, він сам не
бажає ним користуватися, ніякої
турботи за будинком не проявляє. ОСОБА_3
має ключі від будинку та від хвіртки і
може вільно заходити до двору та до
будинку. Фактично тільки з вини ОСОБА_3
не можливе спільне користування
спірним майном. Спірний будинок
знаходиться в спільній частковій
власності сторін. Вона вважає, що має
переваги перед ОСОБА_3 на виділення їй в
натурі житлового будинку з
господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_1, бо в ньому мешкає і постійно
доглядає за ним, іншого житла в
м.Харцизьку не має. Відповідач за
довгий період взагалі не цікавився
спірним приміщенням, а навпаки чинив
перешкоди в користуванні приміщенням.
Тому вважає можливим відповідно до ст.
365 ЦК України припинити право ОСОБА_3 на
належну йому частину.

Просить припинити право власності
ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку з
господарськими будівлями,
розташованого за адресою : АДРЕСА_1.,
виділити в натурі їй житловий будинок з
господарськими будівлями,
розташованого за адресою : АДРЕСА_1.,
стягнути з неї на користь ОСОБА_3
вартість 1/2 частки вказаного будинку в
сумі 13870,79 грн; стягнути з ОСОБА_3 на її
користь судові витрати.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала
доводи відповідача, просить в
задоволенні первісного позову
відмовити, зустрічний позов
задовольнити повністю.

Позивач ОСОБА_3 та представник
позивача - адвокат ОСОБА_2 зустрічний
позов не визнали, вважають його
необґрунтованим і просять в його
задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
їх представників, дослідивши матеріали
справи, вважає первісний та зустрічний
позови необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню за
наступними підставами.

Суд встановив, що рішенням
Харцизького міського міського суду
Донецької області від 11.02.2010р., яке
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 23.04.2010р. залишено без змін,
за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано право
власності за кожним на 1/2 ідеальні
частки житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1

При цьому, вказаним судовим
рішенням було встановлено, що даний
житловий будинок є неподільним, тому ця
обставина відповідно до ст. 61 ЦПК
України не підлягає доказуванню.

Право власності сторін на належні
їм 1/2 частини спірного будинку
зареєстровано у встановленому законом
порядку.

Таким чином, вказаний житловий
будинок знаходиться в спільній
частковій власності сторін.

Сторони погодились, що ринкова
вартість спірного житлового будинку
становить 27 741,57грн., вартість 1/2 частини
відповідно - 13 870,79грн.

Кожна зі сторін внесла вартість 1/2
частини будинку в сумі 13 870,79грн. на
депозитний рахунок суду відповідно до
вимог ст. 365 ЦК України.

В судовому засіданні сторони не
оспорювали ту обставину, що спільне
користування вказаним житловим
будинком неможливо в силу неприязнених
між ними відносин, наявності у ОСОБА_3
іншої родини.

Рішенням Харцизького міського
суду від 09.09.2010р., яке в цій частині
залишенно без змін рішенням
Апеляційного суду Донецькеї області
від 10.12.2010р., ОСОБА_4 була вселена в
житловий будинок АДРЕСА_1. Цим же
рішенням було відмовлено в позові
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення
порядку користування цим житловим
будинком.

Судове рішення в частині вселення
відповідачки було виконано примусове,
що підтверджується актом державного
виконавця від 02.02.2011р.

Також судом встановлено, що на
даний момент в будинку мешкає і ним
користується ОСОБА_4, що
підтверджується наданими суду
квитанціями на сплату
житлово-комунальних послуг за вказаною
адресою, квитанцією про сплату
земельного податку, актом тенхнічної
первірки прибору обліку
електроенергії, нарядом на заміну
електролічильника, а також наданими
суду фотознімками стану будинку та
території домоволодіння.

Свідок ОСОБА_6 в судовому
засіданні пояснив, що мешкає по
сусідству сторін по справі в АДРЕСА_2 за
два будинку від їх будинку. Йому
відомо, що ОСОБА_3 не з»являється на
території будинку приблизно 5-6 років.
За весь цей час бачив ОСОБА_4 декілька
разів. ОСОБА_3 знає давно, як гарного
господаря. Останній раз ОСОБА_4 бачив
влітку 1-2 рази. Зимою у їхньому будинку
ніхто не мешкає. Раніше, до початку
розділу майна, коли господарем був
ОСОБА_3, будинок та прибудинкова
територія були доглянуті. Зараз
огорожа зламалась, земельна ділянка
не доглянута, усе заросло бур'яном. У
якому стані стіни в будинку йому не
відомо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому
засіданні пояснила, ОСОБА_3 та його
брата знає дуже хорошо. ОСОБА_4 бачила
1 раз, особисто з нею не знайома. Мешкає
по сусідству по АДРЕСА_3. Раніше
будинок та огород були у
доглянутому, квітучому стані, зараз
все занедбано. Часто проходить біля
будинку АДРЕСА_1, коли йде на річку, але
ніколи не бачила там ОСОБА_4. ОСОБА_3
бачить на лодочній станції. Також,
коли проходить біля будинку, часто
бачить повну поштову скриньку, що
свідчить про те, що пошту ніхто не
отримує, оскільки там ніхто постійно
не мешкає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому
засіданні пояснила, що вона є
квартальною по вул.. Полупанова в сел..
Зуївка. З ОСОБА_4 в неї дружні стосунки,
але й з ОСОБА_3 вона ніколи не
сварилась. Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_4
розлучились, будинок та земля почали
занепадати. Зараз там господарює
ОСОБА_4, вона у будинку зробила ремонт,
огород прополола, бур'яни прибрала,
привела у порядок земельну ділянку.
Коли приходить до неї в гості, бачить,
що ОСОБА_4 весь день працює на городі.
Бачить вона її впродовж цілого року,
дома буває 2-3 дня на тиждень. ОСОБА_4
гарна господиня в будинку. ОСОБА_3 у
будинки не буває. В нього є город в
іншому місті.

Згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 321 ЦК України право
власноті є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права або обмежений в його
здійсненні.Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їх
згодою.Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;2) річ є неподільною;3)
спільне володіння і користування
майном є неможливим;4) таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Оцінивши обставини справи та
надані суду докази в їх сукупності, суд
вважає неможливим в даному випадку
припинити право власності будь-кого зі
сторін на належну їй 1/2 частку спірного
житлового будинку відповідно до ст. 365
ЦК України, оскільки зі змісту
зазначеної норми випливає, що
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якої з передбачених
пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України
підстави, але лише в тому разі, коли
таке припинення права не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

В даній справі суд вважає
доствірно встановленим, що спірний
житловий будинок є неподільним, частки
кожного співласника є рівними і не може
бути виділена в натурі, спільне
володіння та користування будинком
неможливе в силу неприязнених
стосунків між сторонами, тобто
формально наявні підстави для
припинення права власності одного із
співвласників на належну йому 1/2 частку
будинку відповідно до ст. 365 ЦК України.

Але в порушення вимог ст. 10,60 ЦК
Україна жодна зі сторін не надала суду
беззаперечних і переконливих доказів
на підтвердження того , чому саме їй
слід залишити будинок в натурі,
зокрема, чи має вона інше житло для
проживання, як вплине припинення права
власності на належну їй частку в
спірному будинку на її права та
інтереси, якої істотної шкоди це може
завдати її інтересам або інтересам її
родини.

Крім того, обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації є
згода співвласника на її отримання.

Але, враховуючи, що обидві сторони
звернулись до суду з вимогами про
припинення права власності іншої
сторони на 1/2 частину житлового будинку
і внесли грошові кошти на депозитний
рахунок суду, суд вважає, що ні позивач,
ні відповідачка не згодні на отримання
грошової компенсації замість свого
права власності на 1/2 частку, кожний
бажає отримати будинок в натурі. ці
обставини сторони підтвердили в
судовому засіданні.

За таких обставин, а також
враховуючи, що відповідно до ст. 321 ЦК
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності, суд
вважає неможливим припинити право
власності будь-якої сторони на належну
їй частку з виплатою їй компенсації
вартості цієї частки.

Суд не приймає до уваги доводи
позивача відносно того, що будинок слід
залишити в натурі саме йому, оскільки
відповідачці був за їхньою
домовленістю залишений в натурі
магазин "Продовольчі товари".

Суд вважає, що ця обставина не
впливає на вирішення даного спору по
суті, оскільки відповідно до ст. 365 ЦК
України не є підставою для припинення
права одного із співвласників на
належну йому частку. Ця обставина також
не може бути прийнята на підтвердження
факту відсутності істотної шкоди
інтересам відповідачки у випадку
припинення її права власності за
вимогою позивача. Крім того, суд
враховує, що магазин "продовольчі
товари" є нежитловим приміщенням, а в
даній справі предметом спору є саме
житилове приміщення. Цільове
призначення їх не є рівнозначним, тому
не може свідчити про відсутність
порушень прав одного із співвласників.

При цьому, позивач не надав суду
доказів на підтвердження того, де і з
ким він зараз мешкає, як він має намір
використовувати спірний житловий
будинок і яке значення він для нього
має.

Суд не приймає до уваги доводи
відповідачки відносно того, що позивач
не мешкає в спірному будинку, не
користується ним, не здійснює догляд за
ним, тому будинок слід залишити в
натурі їй.

Суд вважає, що в даному випадку
непроживання позивача в спірному
будинку повьязано з тим, що між ним та
відповідачкою склалися неприязнені
стосунки, тому він уникає виникнення
конфліктних ситуацій між ними,
утримується від будь-яких провокуючих
дій.

Також суд не приймає до уваги
доводи відповідачки про те, що саме
вона здійснює догляд за будинком, тому
з цих підстав він повинен бути
залишений в натурі саме їй. Суд вважає,
що в даному випадку відповідачка як
власник спірного майна відповідно до
ст. 322 ЦК України несе тягар утримання
свого майна і відсутність певних
аналогічних дій з боку іншого
співвласника - позивача ОСОБА_3 є
підставою для вирішення між ними спору
щодо утримання спільного майна в
судовому порядку.

Фактичне проживання відповідачки
в спірному житловому будинку і
користування ним не надає їй будь-яких
переваг при вирішенні даного спору.

На підставі викладеного, в
задоволенні як первісного позову
ОСОБА_3, так і зустрічного позову ОСОБА_4
слід відмовити повністю.

На підставі ст. 88 ЦПК України у
разі відмови в задоволенні позову
судові витрати несе сторона, якій в
позові відмовлено. Тому підстав для
стягнення судових витрат, понесених
обома сторонами у зв»язку з заявленим
кожним із них позовом, з іншої сторони
немає.

Керуючись ст.ст. 316,319,321,358,365 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214,215, 218
ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про припинення права на частку у
спільному майні відмовити.

Грошові кошти внесені ОСОБА_3 на
депозитний рахунок ТУ ДСА України в
Донецькій області в сумі 13871,00 грн. (р/р
1000, МФО 834016, ОКПО 26288796) підлягають
поверненню ОСОБА_3 шляхом виплати.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права
на частку в спільному майні
співвласника та виділення майна в
натурі відмовити.

Грошові кошти внесені ОСОБА_4 на
депозитний рахунок ТУ ДСА України в
Донецькій області в сумі 13870,79 грн. (р/р
1000, МФО 834016, ОКПО 26288796) підлягають
поверненню ОСОБА_4 шляхом виплати.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Харцизький міський суд протягом
10 днів з дня його проголошення.

Суддя: