22-ц/775/512/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Козлов Д.О.
Категорія № 5
е м У к р а ї н и
09 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності на
кооперативну квартиру, третя особа -
Реєстраційна служба Маріупольського
міського управління юстиції у
Донецькій області, за апеляційною
скаргою Маріупольської міської ради на
рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 28 лютого 2014 року,
-

В С
Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом до
Маріупольської міської ради, в якому
просила визнати за нею право
власності на кооперативну квартиру
АДРЕСА_1. В обґрунтування позову
посилалася на те, що вона є членом
Житлово-будівельного кооперативу «8
березня», і їй була надана на підставі
ордеру вказана квартира, де позивачка і
мешкає. Пайові внески за зазначену
квартиру були сплачені нею в повному
обсязі. На підставі переліченого
вважає, що набула права власності на
кооперативну квартиру АДРЕСА_1.
Зазначає при цьому, що Маріупольським
БТІ 15 грудня 1992 року спірна квартира
була зареєстрована за позивачкою на
підставі довідки ЖБК «8 березня». Однак
своє право власності на вказану
квартиру належним чином свого часу
позивачка не засвідчила, що стало
перешкодою для неї при державній
реєстрації права власності на житло. На
даній підставі позивачка просить суд
визнати за нею право власності на
зазначену квартиру внаслідок
відсутності правовстановлюючого
документа на квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 28 лютого 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено і визнано за
нею право власності на кооперативну
квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, представник Маріупольської
міської ради в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову. При цьому
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
необґрунтованість судового рішення.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності представника
третьої особи - Реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції у Донецькій області, належним
чином факсограмою повідомленого про
час та місце розгляду справи, який про
причини неявки суд не повідомив, заяв
про відкладення розгляду справи не
надавав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Маріупольської міської
ради Іванченко Н.О., яка просила
апеляційну скаргу задовольнити,
заперечення позивачки ОСОБА_1, яка
просила скаргу відхилити, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214
ЦПК України, суд вирішує такі питання:
чи мали місце обставини, якими
ґрунтувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються ;
чи є інші фактичні дані (порушення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розділити між сторонами судові витрати
та інше.

Проте, оскаржуване рішення таким
вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що у
позивачки існують перешкоди в частині
розпорядження нею належною їй
власністю, що зумовлюється відсутністю
механізмів проведення державної
реєстрації набутого нею правомірно
права власності на спірне нерухоме
майно, з огляду на відсутність
правовстановлюючого документа на
кооперативну квартиру. Суд вважав, що
право власності позивачки підлягає
захисту, і вимоги останньої підлягають
задоволенню шляхом визнання за нею
права власності на кооперативну
квартиру.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може
погодитись, оскільки вони не
відповідають вимогам матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що згідно з
реєстраційним посвідченням БТІ міста
Маріуполя кооперативна квартира
АДРЕСА_1 зареєстрована 15 грудня 1992 року
на праві власності за ОСОБА_1 на
підставі довідки Житлово-будівельного
кооперативу «8 березня» від 8 грудня 1992
року, реєстр № 161 (а. с. 10).

Відповідно до довідок від 9 січня 2014
року, виданих ЖБК «8 березня», ОСОБА_1 є
членом Житлово-будівельного
кооперативу «8 березня» з 1976 року по
теперішній час, мешкає в двокімнатній
квартирі АДРЕСА_1. Квартира їй була
надана за ордером № 4649 на підставі
рішення виконкому Жданівської міської
ради, за вказане житло позивачка
сплатила повністю пайові внески в
розмірі 5235 рублів (а. с. 17, 18).

Листом від 8 лютого 2014 року ОСОБА_1 було
роз'яснено Реєстраційною службою
Маріупольського міського управління
юстиції в Донецькій області про
відсутність правових підстав для
державної реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 9).

За змістом ч.2 ст. 19 Конституції України,
ст..ст. 3,15 ЦПК України, ст. 392 ЦК України,
право власності особи підлягає
судовому захисту шля хом його визнання
тільки у випадку його оспорювання чи
невизнання іншою особою.

Як встановлено частинами 1,2 статті 16 ЦК
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу; і способами захисту
цивільних прав і інтересів можуть бути:
1) визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3)припинення дії, яка порушує
право; 4) відновлення становища, яке
існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади АР Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Вирішуючи справу, суд керувався
роз'ясненнями п.37 Постанови №5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07.02.2014 року,
враховуючи положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК
України ( в ред. 2003 року), згідно з якими
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати документа, який засвідчує
його право власності.

Разом з тим, доказів того, що право
власності позивачки на її кооперативну
квартиру оспорюється або не визнається
іншою особою, що вона втратила
документ, який засвідчує її право
власності, не надано.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи
положення ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги про те, що висновок
суду про наявність спору щодо
кооперативної квартири не відповідає
фактичним обставинам справи та є
помилковим.

Згідно з вимогами ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
представника відповідача підлягає
задоволенню, рішення суду - скасуванню,
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України, у зв'язку з задоволенням
апеляційної скарги представника
відповідача, з позивачки на його
користь слід стягнути судові витрати
за апеляційне оскарження судового
рішення в розмірі 121,8 грн..

Керуючись ст.ст.307, 309, ,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційну скаргу Маріупольської
міської ради задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 28 лютого 2014 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності на кооперативну квартиру
АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Маріупольської міської ради у
відшкодування судових витрат 121 грн. 80
коп.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :