Провадження № 2/267/132/14
Справа № 267/5156/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року
м.
Макіївка

Гірницький районний суд м. Макіївки
Донецької області у складі:

головуючого судді
Кульбакова І.В.,

при секретарі
Баланюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Макіївки цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» про захист прав
споживача та стягнення суми в рахунок
відшкодування моральної шкоди,

В
С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом до ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» про захист прав
споживача та стягнення суми в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач
збільшила позовні вимоги та показала
суду, що вона є споживачем електричної
енергії за адресою: АДРЕСА_1.

9 серпня 2012 року представниками ПАТ
«ДТЕК Донецькоблнерего» було складено
акт про порушення ПКЕЕН № 176401, в якому
вона зробила відмітку про те, що у неї
загорілась клема, про що вона
сповістила телефоном до ПАТ, після чого
підключила проводку помімо приладу
обліку, для того що б не згорів будинок.
Проте, комісія з розгляду акту про
порушення ПКЕЕН 10 серпня 2012 року не
об'єктивно та упереджено провела
перевірку фактів, які були викладені в
акті про порушення нібито нею ПКЕЕН,
чим порушила її права як користувача.
Таку поведінку представників ПАТ вона
вважала нечесною підприємницькою
діяльністю, прохала суд в рахунок
відшкодування моральної шкоди
стягнути на її користь по 10 000 гривень з
представників ПАТ ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10.

Представник відповідача - ОСОБА_2,
яка діяла на підставі довіреності
заперечувала проти позову, вважала
його безпідставним, вважала що позивач
не довела перед судом суть позовних
вимог, чим ці позовні вимоги об'єктивно
підтверджуються.

Суд, вислухавши пояснення позивача
та представника відповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
встановив наступне.

Відносини між споживачем та
енергопостачальником встановлюються з
моменту реєстрації особового рахунку
споживача за певною адресою.

З цього часу правовідносини з
постачання та споживання електричної
енергії регламентуються: Цивільним
кодексом України, Законом України «Про
електроенергетику» від 16 жовтня 1997р.
№575/97-ВР, Житловим кодексом Української
РСР, Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004
р. №1875-IV, Правилами користування
електричною енергією для населення
(затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357
далі - ПКЕЕН), Правилами улаштування
електроустановок (далі - ПУЕ) та іншими
нормативно-правовими актами і
технічними документами.

З метою належного обліку вказаних
правовідносин відповідачем відкрито
особистий рахунок № НОМЕР_1 за адресою:
АДРЕСА_1.

Споживачем відповідно до ЗУ «Про
захист прав споживачів» від 12 травня 1991
року N 1023-XII є фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Відповідно до ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 року N 1875-ІV споживачем є
фізична чи юридична особа, яка отримує
або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 2 ПКЕЕН об'єктом
споживача є житловий будинок, гараж,
майстерня або інша електрифікована
споруда, що належить споживачу на
правах власності або користування.

Згідно п. 3 ПКЕЕН споживання
електричної енергії здійснюється на
підставі договору про користування
електричною енергією між споживачем і
енергопостачальником, що
розробляється енергопостачальником
згідно з Типовим договором про
користування електричною енергією і
укладається на три роки.

Для споживання електроенергії
новий наймач (власник) квартири або
іншого об'єкта повинен звернутися до
енергопостачальника для укладення
договору про користування електричною
енергією. Після чого
енергопостачальник протягом 3 днів у
містах та 7 днів у сільській місцевості
підключає квартиру або об'єкт
споживача до електропостачання (п. 7
ПКЕЕН).

11 жовтня 2012 року між
енергопостачальником та споживачем
був укладений договір про користування
електричною енергією, строком на три
роки та вважається продовженим на рік,
якщо за місяць до закінчення терміну
його дії жодна зі сторін не висловила
наміру внести до нього зміни або
доповнення.

Виходячи з положень статей 6, 626 - 631,
526 ЦК України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного кодексу України та
інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Нормою ч. 4 ст. 26 Закону «Про
електроенергетику» передбачається, що
споживач електроенергії несе
відповідальність згідно із
законодавством за порушення умов
договору та правил користування
електроенергією, затверджених
Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 18 Договору про
користування електричною енергією для
населення Розділу «Умови та порядок
оплати» передбачено, що у разі
заборгованості, що існує на час
укладення договору, сторони погоджують
графік її погашення за умови
обов'язкової оплати поточних платежів.

Заборгованість на 11 жовтня 2012 року
становить 149,78 грн. та заборгованість за
актом про порушення ПКЕЕН у розмірі 1
079,22 грн.

Договір на користування
електричною енергією було підписано
споживачем, відповідно, він був згоден
з вищезазначеними пунктами договору,
так як будь-які зауваження відсутні.
Споживач не оскаржував цих положень
договору.

Фактично ж своїми діями ОСОБА_1,
підписавши договір на користування
електричною енергією, у якому
зазначалося про існування
заборгованості на час укладення
договору, визнала заборгованість за
спожиту електричну енергію та за актом
про порушення ПКЕЕН.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також безпечну
експлуатацію енергетичного та іншого
обладнання.

Відповідно до п. 9 ПКЕЕН споживання
електричної енергії без приладів
обліку не допускається, крім випадків,
передбачених цими Правилами.

Прилади обліку встановлюються
відповідно до вимог правил улаштування
електроустановок.

Прилад обліку повинен мати пломбу
з відбитком повірочного клейма
територіального органу
Держспоживстандарту та пломбу з
відбитком клейма або логотипу
енергопостачальника (п. 10 ПКЕЕН).

Згідно п. 3.1. Правил користування
електричною енергією, що затверджені
Постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31 липня 1996 року № 28 (далі -
ПКЕЕ) електроустановки споживачів
мають бути забезпечені необхідними
розрахунковими засобами обліку
електричної енергії для розрахунків за
спожиту електричну енергію, технічними
засобами контролю і управління
споживанням електричної енергії та
величини потужності, а також (за
бажанням споживача) засобами
вимірювальної техніки для контролю
якості електричної енергії.

Розрахункові засоби обліку
електричної енергії, технічні засоби
контролю і управління споживанням
електричної енергії та величини
потужності, засоби вимірювальної
техніки для контролю якості
електричної енергії встановлюються
відповідно до вимог ПУЕ, цих Правил та
інше.

У порядку п. 3.7. ПКЕЕ для
розрахункового обліку електричної
енергії мають використовуватися
засоби обліку, які пройшли повірку або
державну метрологічну атестацію.

Згідно до ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику» Споживач енергії
зобов'язаний додержуватись вимог
нормативно-технічних документів та
договору про постачання електричної
енергії. Безпечну експлуатацію
енергетичних установок споживача та їх
належний технічний стан забезпечує сам
споживач.

Відповідно до ст. 27 Закону України
«Про електроенергетику»
правопорушеннями в електроенергетиці
є, в тому числі, самовільне підключення
до об'єктів електроенергетики і
споживання енергії без приладів
обліку.

Відповідно до п. 37 ПКЕЕН
енергопостачальник має право:
перевіряти справність приладів обліку,
знімати показання відповідно до умов
договору та проводити обстеження
електроустановок споживачів щодо
виявлення споживання електричної
енергії поза приладами обліку;
вимагати від споживача відшкодування
збитків, завданих порушеннями,
допущеними споживачем під час
користування електричною енергією.

Відповідно до п. 48 ПКЕЕН споживач
несе відповідальність згідно із
законодавством за: порушення правил
користування електричною енергією;
самовільне підключення до
електромереж і споживання електричної
енергії без приладів обліку.

Відповідно до п. 53 ПКЕЕН у разі
виявлення представником
енергопостачальника порушення
споживачем правил користування
електричною енергією складається акт,
який підписується представником
енергопостачальника та споживачем.
Споживач має право внести до акта свої
зауваження. У разі відмови споживача
від підпису в акті робиться позначка
про відмову. Акт вважається дійсним,
якщо його підписали три представники
енергопостачальника.

На підставі акта
енергопостачальник має право
відключити споживача від
електропостачання (у випадках,
передбачених пунктом 35 цих Правил), а
також визначити величину збитків,
завданих йому протиправними діями
споживача.

Так, 09 серпня 2012 року при перевірці
представниками енергопостачальника
виконання вимог ЗУ «Про
електроенергетику» та
електроустановки та приладу обліку за
місцем проживання позивача: АДРЕСА_1
було виявлено порушення ПКЕЕН:
самовільне підключення
електроустановок до електричної
мережі, що не є власністю
енергопостачальника: накид на сітьовий
ввід. Підключення виконано шляхом
з'єднання фазного та нульового ввідних
проводів та квартирного навантаження.
Таким чином, електрична енергія
споживається, лічильником не
враховується. Під час здійснення
перевірки також проводилася фото
фіксація порушення, про що мається
позначка в акті.

На підставі п.53 ПКЕЕН виявлене
порушення було зафіксовано в акті про
порушення ПКЕЕН від 09 серпня 2012 року №
176401.

Акт було складено трьома
представниками енергопостачальника
відповідно до вимог ПКЕЕН та Методики
визначення обсягу та вартості
електричної енергії, не облікованої
внаслідок порушення споживача правил
користування електричною енергією,
затвердженої Постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 4 травня 2006 року № 562.

При цьому варто зазначити, що під
час проведення перевірки працівники
енергопостачальника керувалися чинним
законодавство про електроенергетику,
як вже раніше зазначалось, це Цивільний
кодекс України, Закон України «Про
електроенергетику» від 16 жовтня 1997р.
№575/97-ВР, Житловий кодекс Української
РСР, Закон України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004
р. №1875-IV, Правила користування
електричною енергією для населення
(затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357
далі - ПКЕЕН), Правила улаштування
електроустановок (далі - ПУЕ).

На підставі п. 35 та 53 ПКЕЕН
помешкання позивача після складення
акту про порушення було відключено від
електропостачання, оскільки було
виявлено порушення у вигляді
самовільного підключення. Так,
відповідно до п. 35 енергопостачальник
має право відключити споживача у разі
самовільного підключення до
електричної мережі.

А п. 53 ПКЕЕН передбачено, що у разі
відмови споживача від сплати вартості
необлікованої електричної енергії
енергопостачальник звертається з
позовом до суду та має право
припинити постачання електричної
енергії після прийняття судом рішення
на користь енергопостачальника (крім
випадку виявлення факту самовільного
підключення).

Розмір завданих
енергопостачальнику збитків
розраховується відповідно до
оформленого акта про виявлення
порушення та до Методики визначення
обсягу та вартості електричної
енергії, не облікованої внаслідок
порушення споживача правил
користування електричною енергією,
затвердженої Постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 4 травня 2006 року № 562 (далі -
Методика).

10 серпня 2012 року було проведено
засідання комісії з розгляду актів про
порушення ПКЕЕ побутових споживачів,
де був розглянутий акт про порушення
ПКЕЕН від 09 серпня 2012 року № 176401,
комісія дійшла до висновку, що акт
складений відповідно до п. 53 ПКЕЕН та
відповідно до п. Методики розрахунок
склав 1 079,22 грн.

Відповідно до абзацу другого
пункту 1.2. Методики: у разі своєчасного
(до виявлення порушення представниками
енергопостачальника) письмового
повідомлення споживачем
енергопостачальника про виявлені ним
пошкодження приладів (систем) обліку,
пошкодження або зрив пломб та за
відсутності явних ознак втручання в
роботу приладів (систем) обліку
Методика не застосовується.

Відповідно до п. 32 ПКЕЕН у разі
необхідності використання електричної
енергії без встановлення приладу
обліку (для виконання тимчасових робіт)
споживач оплачує спожиту електричну
енергію на підставі договору про
тимчасове безоблікове користування
електричною енергією, який
оформляється під час отримання
споживачем відповідного дозволу
енергопостачальника.

Такого дозволу позивач не
отримувала від енергопостачальника,
договір про безоблікове користування
електричною енергією не укладала та
письмової заяви про неправильну роботу
приладу обліку не писала, тому дії
енергопостачальника є такими що
відповідають нормам діючого
законодавства про електроенергетику.

Відповідність складеного акту про
порушення ПКЕЕН від 09 серпня 2012 року
№176401 та розрахунку за ним вже була
предметом розгляду іншої судової
справи, за якою Гірницьким районним
судом м. Макіївки 05 листопада 2013 року
було винесено рішення. 27 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
виніс ухвалу про відхилення скарги та
залишення рішення без змін.

Згідно ст. 14 Цивільного
процесуального кодексу України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, згідно з ч.1 ст.3
Цивільного процесуального кодексу
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.4 Цивільного
процесуального кодексу України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів судом визначені ст.16
Цивільного кодексу України. Відповідно
до цієї норми способами захисту
цивільних прав та інтересів є: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Таким чином, вимоги про визнання
неправомірними дії робітників ПАТ
«ДТЕК Донецькобленерго», яке не є
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, а його
працівники не є посадовими чи
службовими особами таких органів, не
можуть бути предметом позовних вимог.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, ЦПК
України забороняє здійснювати
доказування через припущення.

ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» є
виконавцем, а позивач - споживачем
послуг, правовідносини яких, в тому
числі права та обов'язки, порядок
розрахунків, підстави та розмір
відповідальності регламентується, в
тому числі, ЗУ «Про захист прав
споживачів», Цивільним кодексом
України та ПКЕЕН, іншими нормативними
актами, а також умовами укладених між
ними договорів.

У цивільному законодавстві
закріплено правило про розмежування
загального та спеціального цивільного
законодавства, відповідно до якого:

1) якщо суспільні відносини
регламентуються спеціальними нормами
цивільного законодавства, то загальні
норми цивільного законодавства в цьому
випадку не застосовуються;

2) якщо відсутнє спеціальне
законодавство, що регламентує
конкретні відносини, застосовується
загальне.

Отже, при вирішенні питання про
відшкодування моральної шкоди
необхідно керуватися ЗУ «Про захист
прав споживачів».

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про захист
прав споживачів» споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на
відшкодування шкоди (збитків), завданих
дефектною чи фальсифікованою
продукцією або продукцією неналежної
якості, а також майнової та моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної
небезпечною для життя і здоров'я людей
продукцією у випадках, передбачених
законодавством.

Тобто, відповідно до ст. 4 ЗУ «Про
захист прав споживачів» моральна шкода
відшкодовується тільки у разі
заподіяння шкоди життю чи здоров'ю
споживача. Позивачем не надано доказів,
що діями ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго»
заподіяно шкоду життю чи здоров'ю
споживача, отже, вимоги що
відшкодування моральної шкоди є
такими, що суперечать діючому
законодавству.

Крім того, в порушення Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику по справам про
відшкодування моральної
(нематеріальної) шкоди» № 4 від 31.03.1995р.
позивач не зазначає в чому саме полягає
ця шкода, якими неправомірними діями чи
бездіяльністю вона спричинена, з яких
розрахунків він виходив, визначаючи
розмір шкоди та якими доказами це
підтверджував.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ
«ДТЕК Донецькобленерго» про захист
прав споживача та стягнення суми в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10- денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя