Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді
Куцина М.М.,

суддів: Павліченка В.С.,
Собослоя Г. Г.,

при секретарі - Чейпеш С. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Рахівського районного суду
від 4 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальних збитків, завданих
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальних збитків, завданих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 22
квітня 2013 року о 09 годині 00 хвилин
відповідач - ОСОБА_2, керуючи
автомобілем марки "Mitsubishi L 200", державний
номерний знак НОМЕР_1, по вул.
Карпатській в м. Рахів вчинив ДТП,
внаслідок якого його автомобілю марки
"Mitsubishi Lancer", державний номерний знак
НОМЕР_2, були нанесені пошкодження, що
унеможливили подальше безпечне
використання його як транспортного
засобу.

На місці ДТП сторонами було складено
європротокол, який разом з іншими
документами був направлений до
страхової компанії. Однак, страхова
компанія відмовила у виплаті йому -
ОСОБА_1 - страхового відшкодування у
зв'язку з тим, що відповідач не визнав
своєї вини у скоєнні ДТП.

У зв'язку з тим, що сторони дійшли згоди
і ними було складено й підписано цей
європротокол про оформлення ДТП, а
відповідачем було визнано вину у
порушенні п.п. 10.9, 15.10 а. Правил
Дорожнього руху України", і цей
протокол є письмовим повідомленням
про страховий випадок, а тому його було
направлено ПАТ „Страхова компанія"
„Універсальна"" для
відшкодування шкоди позивачеві.

Згідно із висновком товарознавця про
відновлення транспортного засобу
ОСОБА_1, щоб довести автомобіль до
первісного стану, необхідно понести
витрати у розмірі 17900 гривень.

Позивач, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст.ст.
11,16,22,1187,1188, ЦК України, просив у суді
першої інстанції стягнути з
відповідача 17900 гривень витрат для
відновлення транспортного засобу, 80
гривень витрат на проведення
експертизи та судові витрати по сплаті
судового збору.

Рішенням Рахівського районного суду
від 4 лютого 2014 року в задоволенні
позову позивачу відмовлено.

З даним рішенням позивач не погодився і
оскаржив це рішення в апеляційному
порядку, посилаючись на порушення
місцевим судом норм процесуального та
матеріального права, просив скасувати
дане рішення та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Представник позивача в суді
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав у повному
обсязі.

Представник відповідача вважає
рішення місцевого суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися, перевіривши доводи
апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив із того, що
відповідач, після скоєння ДТП, яка
стала підставою для здійснення
страхового відшкодування, виконав
необхідні дії, на умовах яких ПАТ СК
«Універсальна» повинно було здійснити
страхове відшкодування, однак остання
у здійсненні такого неправомірно
відмовила.

Також підставою для відмови у
задоволенні позову суд першої
інстанції вважав те, що позивачем не
пред'явлено вимог до страховика за
наявності підстав для стягнення
завданої шкоди.

Судова колегія не може погодитися з
висновком місцевого суду, оскільки суд
дійшов його без повного та всебічного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав сторін та з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є таким, коли суд на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які посилалися сторони як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених належними і допустимими
доказами, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно
з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК,
правильно витлумачивши ці норми .

Зазначеним вимогам закону ухвалене
рішення місцевого суду у справі не
відповідає.

Згідно зі ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб які беруть участь у справі. При
цьому, кожна із сторін зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, а обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 3,5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників, об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої ;застрахована,
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю
та/або майну потерпілого.

Відповідно ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів" при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно вимог ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний: 33.1.1.
дотримуватися передбачених правилами
дорожнього руху обов'язків водія,
причетного до дорожньо-транспортної
пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою
запобігання чи зменшення подальшої
шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб,
причетних до цієї пригоди, про себе,
своє місце проживання, назву та
місцезнаходження страховика та надати
відомості про відповідні страхові
поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше
трьох робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально. У разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди за участю лише забезпечених
транспортних засобів, за умови
відсутності травмованих (загиблих)
людей, а також за згоди водіїв цих
транспортних засобів щодо обставин її
скоєння, за відсутності у них ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції, ці водії
мають право спільно скласти
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду. У такому разі водії
транспортних засобів після складення
зазначеного в цьому пункті
повідомлення мають право залишити
місце дорожньо-транспортної пригоди та
звільняються від обов'язку
інформувати відповідні підрозділи МВС
України про її настання.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове майно,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК
України).

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України,
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначаються відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Матеріалами справи встановлено, що 22
квітня 2013 року близько 09 години 00
хвилин відповідач - ОСОБА_2, керуючи
автомобілем марки "Mitsubishi L 200", державний
номерний знак НОМЕР_1, по вул.
Карпатській в м. Рахів допустив
зіткнення з автомобілем марки "Mitsubishi
Lancer", державний номерний знак НОМЕР_2, що
належить позивачу, чим порушив п. 10.9,
та п.15.10 Правила дорожнього руху
України.

Сторони скористались правом оформили
(документування) повідомлення про
вчинення ДТП , на місці, та без участі
ДАІ ними було складено зазначене
повідомлення від 22 квітня 2013 року , яке
разом з іншими документами було
направлено до страхової компанії ПАТ „
Страхова компанія"„ Універсальна".

Сторони, у відповідності до
інструкції щодо заповнення
повідомлення про дорожньо -
транспортну пригоду „ Погоджену „
Начальником управління- державної
автомобільної інспекції МВС України
від 31.08,2011 року та „ Затверджено"
Протоколом Президії МТСБУ від 11 серпня
2011 року №274/2011 року, скористались своїм
правом оформлення документів ДТП на
місці, без участі ДАІ ними було
складено та заповнено повідомлення
про дорожньо- транспортну пригоду, яке
підписане водіями транспортних
засобів , зокрема сторонами по справі.

Сторони, тобто власники транспортних
засобів, у цьому повідомленні про ДТП
(европротоколі ) від 22 квітня 2013 року та
з власної згоди цих водіїв
транспортних засобів, зазначили у
цьому протоколі обставини скоєння ДТП,
згідно з якими водієм автомобіля "Mitsubishi
L 200" визнано свою вину у порушенні п.10.9,
та п.15.10а Правил дорожнього руху
України та пошкодження автомобіля
позивача "Mitsubishi Lancer", і спричинення
йому збитків та узгодження розміру
заподіяної шкоди .( а. с.5)

З метою відшкодування збитків
позивачеві, відповідачем дане
повідомлення про ДТП разом з іншими
документами було направлено до
страхової компанії ПАТ „ Страхова
компанія" „ Універсальна"

Згідно з копією полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/0283425 від 13.03.
2013 року, цивільна відповідальність
відповідача ОСОБА_2, як власника
автомобіля марки «"Mitsubishi L 200", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, на випадок
завдання шкоди застрахована публічним
акціонерним товариством «Страховою
компанією» «Універсальна»

Згідно з п.4 полісу ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну (на одного потерпілого) становить
50 000 грн., а франшиза становить 510 грн.,
Пунктом 3 полісу передбачено, що строк
дії полісу становить один рік: з 14.03. 2013
року до 13.03. 2014 року включно.

Відповідач повідомив про ДТП
Рахівський ЦОК ПАТ СК «Універсальна», а
також службу підтримки, про що свідчить
довідка № 6 від 13.12. 2013 року.

Крім того, сторони зверталися у
встановлений законодавством триденний
строк до страхової компанії з метою
здійснення нею страхових виплат, однак
у здійсненні такої сторонам було
відмовлено, оскільки відповідач ОСОБА_2
свою вину у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди не
визнав, а працівників ДАІ на місце ДТП
викликано не було.

Відповідно до вказаного полісу -
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю автомобіля марки
«"Mitsubishi L 200", реєстраційний номер
НОМЕР_1, і внаслідок якої настає
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2, що застрахована за договором.

А відтак, враховуючи те, що винна у ДТП
особа - ОСОБА_2 застрахував свою
цивільно-правову відповідальність, то
обов'язок по відшкодовуванню
заподіяної майнової шкоди позивачу -
ОСОБА_1 лежить на ПАТ «Страхова
компанія «Універсальна».

Суд констатує той факт, що відповідач
після скоєння ДТП, яка стала підставою
для здійснення страхового
відшкодування, виконав необхідні дії,
на умовах яких ПАТ СК «Універсальна»
повинно було здійснити страхове
відшкодування, однак остання у
здійсненні такої неправомірно
відмовила.

Відповідачем у суді першої та
апеляційної інстанції визнається та
не оспорюється винність у даній
дорожньо- транспортній пригоді та
заподіянні збитків позивачеві.

Відповідачем частково
оспорюється розмір заподіяної ним
шкоди, яку він визнає у сумі 10 тис.
гривень.

Оскільки відповідач оспорює розмір
суми завданої шкоди, то єдиним
допустимим доказом розміру шкоди,
завданої майну позивача, є рахунок
замовлення №2304013-1 від 23 квітня 2013 року
по визначенню вартості відновлюваного
ремонту, згідно з договором на
виконання робіт №72/10-05 від 10 травня 2013,
вартість відновлюваного ремонту
транспортного засобу становить 17 900
гривен, 00 коп.

Оскільки такий розмір матеріальної
шкоди базується на змісті договору на
виконання робіт, то саме такий і слід
стягнути з відповідача на користь
позивача. Отже, згідно з договором на
виконання робіт №72/10-05 від 10 травня 2013
року, вартість відновлюваного ремонту
транспортного засобу становить 17
900гривен, 00 коп.

У суді першої та апеляційної
інстанції відповідач вважає ,що даний
випадок є страховим, а тому позивач
вправі вимагати виплату заподіяної
шкоди зі страхової компанії, з якою
укладений договір страхування.

Згідно з правовим висновком
Верховного Суду України у спорі про
стягнення з особи, винної у настанні
страхового випадку, суми виплаченого
страховою компанією страхового
відшкодування, від 25 грудня 2013 року: у
разі настання страхового випадку за
договором добровільного страхування
наземного транспорту у потерпілої
особи виникає право або вимагати
відшкодування шкоди від особи
винуватої в її заподіянні, або
вимагати виплати страхового
відшкодування від страхової компанії,
з якою нею укладено договір
добровільного страхування.

З врахування наведеного, судова
колегія вважає встановленим факти
винуватої особи відповідача у
вчиненні ДТП та розмір заподіяної
шкоди., а обов'язок по відшкодуванню
шкоди слід покласти на відповідача.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч.1
ст. 309 ЦПК України, дані обставини є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення судом
апеляційної інстанції нового рішення
про задоволення позову. : 80 гривень
витрат на проведення експертизи та 348.69
гривень за сплату судового збору.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, саме: : 80
гривень витрат на проведення
експертизи та 348,69 гривень за сплату
судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Рахівського районного
суду від 4 лютого 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 17 900,00 гривень матеріальної
шкоди та судові витрати: 80 гривень
витрат на проведення експертизи та 348,69
гривень за сплату судового збору.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржена на протязі двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції .

Судді: