Провадження № 2/537/1/2014
Справа № 1615/1370/2012
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2014 року Крюківський районний суд
м.Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді - Якимець Т.Є.

при секретарі - Курченко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
цивільну справу за позовом Відкритого
акціонерного товариства «КБ «Надра»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором, за позовом ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства
комерційного банку «Надра» за участю
третьої особи ОСОБА_2 про визнання
недійсним нарахування процентів
річних, комісійних відсотків за
кредитним договором, визнання
недійсними кредитного договору,
договору застави та договору поруки,
застосування наслідків недійсності
правочину та за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» за участю
третьої особи ОСОБА_1 про визнання
договору поруки недійсним, стягнення
моральної шкоди,

встановив:

Відкрите акціонерне товариство
«КБ «Надра» звернулося в суд з позовом
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором, розірвання кредитного
договору, звернення стягнення на
предмет застави.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
комерційного банку «Надра» про
визнання недійсним нарахування
процентів річних, комісійних відсотків
за кредитним договором, визнання
недійсними кредитного договору,
договору застави та договору поруки,
застосування наслідків недійсності
правочину.

Ухвалою суду від 07.05.2010 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» про визнання недійсним
нарахування процентів річних,
комісійних відсотків за кредитним
договором, визнання недійсними
кредитного договору, договору застави
та договору поруки, застосування
наслідків недійсності правочину
об'єднані в одне провадження з
позовними вимогами ВАТ «КБ «Надра» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором кредиту.

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» про визнання
договору поруки недійсним.

Ухвалою суду від 24.10.2012 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» про визнання договору
поруки недійсним об'єднані в одне
провадження з позовними вимогами ВАТ
«КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту та позовними вимогами ОСОБА_1
до ВАТ КБ «Надра» про визнання
недійсним нарахування процентів
річних, комісійних відсотків за
кредитним договором, визнання
недійсними кредитного договору,
договору застави та договору поруки,
застосування наслідків недійсності
правочину.

Ухвалою суду від 27.03.2014 року
позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» про
розірвання кредитного договору,
звернення стягнення на предмет застави
залишені без розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача він же представник
відповідача, ПАТ КБ «Надра» уточнені
позовні вимоги підтримав, пояснив, що
між ВАТ КБ"Надра" та відповідачкою
ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір № 177/06-А від 07.06.2006 року на
надання кредиту в сумі 46961 грн.28 коп. на
строк до 06.06.2011 року зі сплатою за
користування кредитом 16 % річних, та
щомісячної комісії у розмірі 0,4% від
розміру фактичного залишку
заборгованості за кредитом, для
придбання транспортного засобу. З
метою забезпечення виконання ОСОБА_1
зобов'язань по вказаному кредитному
договору 07.06.2006 року між банком та
ОСОБА_2 було укладено договір поруки,
відповідно до якого останній
зобов'язався відповідати перед банком
як солідарний боржник та 07.06.2006 року між
банком та ОСОБА_1 укладено договір
застави №177-06-А, відповідно до якого
банку в заставу передано автомобіль
марки DAEWWOO LANOS TF69Y122, 2006 року випуску, д/н
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1.
Відповідно до умов кредитного договору
відповідачка зобов'язалась повернути
кредит шляхом здійснення мінімального
необхідного платежу у валюті кредиту,
не менш ніж 1267,72 грн., щомісячно до 15
числа кожного місяця. Відповідачка
зобов'язання по кредитному договору
належним чином не виконує, в зв'язку з
чим виникла заборгованість по кредиту
та відсоткам. Станом на 12.03.2014 року
заборгованість за кредитним договором
№ 177/06-А від 07.06.2006 року становить
56344грн.26 коп., з яких: 22084 грн.76 грн. -
основний борг; 22304грн.57 коп. - по
відсоткам за користування кредитом; 2945
грн.57 коп. - пеня за порушення строку
сплати платежу за період з 12.03.2013 року
по 01.03.2014 року; 6201 грн.07 коп. - комісія;
2808грн.29 коп. - індекс інфляції. Оскільки
відповідачка зобов'язання по
кредитному договору належним чином не
виконує, прохають суд стягнути з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 в солідарному порядку на
користь ПАТ КБ„Надра" заборгованість
за кредитним договором №177/06-А від
07.06.2006 року в сумі 56344 грн. 26 коп. та
понесені судові витрати. Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
визнали, в їх задоволенні прохають
відмовити.

Відповідачка вона ж позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги ПАТ КБ„Надра" не
визнала, свої позовні вимоги
підтримала, пояснила, що 07.06.2006 року між
нею та банком дійсно був укладений
кредитний договір №177/06-А на видачу
кредиту в сумі 46961 грн.28 коп. строком до
06.06.2011 року для придбання автомобіля, зі
сплатою щомісячної комісії у розмірі
0,4% та відсотків за користування
кредитом 10% річних, що було відображено
в п.13 договору прописом - «десять», але
цифрами надруковано 16%. На думку банку
кредитні умови були порушені саме нею,
однак фактично банк сам порушив
договірні зобов'язання і не вірно
нарахував відсотки за користування
кредитом, замість 10 % нарахував 16%, що є
порушенням законодавства, оскільки
договір укладався за умови 10% річних, а
банк в односторонньому порядку без
попередження збільшив річний відсоток
до 16%. При з'ясуванні з представником
Кременчуцького відділення про
неправильність вказаних відсотків
представник банку запевнив її, що це
описка в цифрах. Відповідно до діючого
законодавства нечітке тлумачення
положення договорів із споживачем
тлумачаться на користь споживача.
Наданий банком розрахунок
заборгованості нічим не підтверджений,
первинні документи банком суду не
надані. По спірному кредитному
договору відсутній графік сплати
платежів. Крім того, після набрання
рішення Крюківського районного суду
м.Кременчука від 04.11.2010 року банк
продовжував нараховувати 16% річних, при
цьому не виконував рішення суду, що
набрало чинної сили. В супереч закону
банк по кредитному договору
нараховував інфляцію. Банк повинен
планомірно стягувати пеню, комісію та
тілокредит. Перед стягненням пені банк
повинен був звернутися з претензією, а
потім вже нараховувати. При
нарахуванні заборгованості по пені
банком не прийнято до уваги строк
позовної давності. Прохає суд визнати
недійсними кредитний договір № 174/06-А
від 07.06.2006 року, укладений між нею та
ПАТ КБ «Надра» про надання споживчого
кредиту в сумі 46961 грн.28 коп., договір
застави № 177/06-А від 07.06.2006 року,
укладеного між нею та ПАТ КБ «Надра»,
договір поруки від 07.06.2006 року ,
укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2,
застосувати наслідки недійсності
правочину, та стягнути з ПАТ КБ «Надра»
понесені судові витрати на оплату
експертизи.

Представник відповідача, вона ж,
представник позивача ОСОБА_2, ОСОБА_1
позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» про
стягнення з ОСОБА_2 в солідарному
порядку заборгованості за кредитним
договором не визнала, позовні вимоги
ОСОБА_2 підтримала, дала пояснення, що
договір поруки від 07.06.2006 року ОСОБА_2 не
підписував, отже його волевиявлення
було відсутнє. Безпідставне звернення
банком в суд з позовом про стягнення зі
ОСОБА_2 в солідарному порядку
заборгованості за кредитним договором
на її ім'я спричинило ОСОБА_2 моральну
шкоду, він постійно переживав за
майновий стан своєї сім'ї, в якій
виховується двоє малолітніх дітей,
нервував і знаходився в постійному
напруженні, що відобразилося на його
самопочутті. Він змушений був
відволікатися на судові справи,
доводити свою невинність, що визивало в
нього негативні емоції, принижувало
чоловічу гідність. Прохає суд визнати
договір поруки від 07.06.2006 року
недійсним, стягнути з ПАТ КБ «Надра» на
користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування спричиненої моральної
шкоди 150000 грн., вартість експертизи в
сумі 4489 грн.60 коп. та правових послуг.

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, він
же представник відповідача, ПАТ КБ
«Надра», відповідачку, вона ж позивачка
та представник відповідача, він же
позивач, ОСОБА_2 ОСОБА_1, , свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, вважає,
що уточнені позовні вимоги ПАТ КБ
«Надра підлягають частковому
задоволенню, змінені позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволенню не підлягають,
позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що
між ВАТ КБ"Надра" та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір № 177/06-А
від 07.06.2006 року на надання кредиту в
сумі 46961 грн.28 коп. на строк до 06.06.2011
року зі сплатою за користування
кредитом 16 % (десять) відсотків річних,
та щомісячної комісії у розмірі 0,4% від
розміру фактичного залишку
заборгованості за кредитом, для
придбання транспортного засобу.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1
зобов'язань по вказаному кредитному
договору 07.06.2006 року між банком та
ОСОБА_2 було укладено договір поруки,
відповідно до якого останній
зобов'язався відповідати перед банком
як солідарний боржник, та 07.06.2006 року
між банком та ОСОБА_1 укладено договір
застави №177-06-А, відповідно до якого
банку в заставу передано автомобіль
марки DAEWOO LANOS TF69Y122, 2006 року випуску, д/н
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1.

14.06.2006 року філія ВАТ КБ «Надра»
оплатила за автомобіль ОСОБА_1 46961 грн.28
коп., що підтверджується меморіальним
ордером № 25 від 14.06.2006 року.

Згідно статуту, затвердженого наказом
Тимчасового адміністратора ВАТ КБ
«Надра» №52 від 26.06.2011 року та
погодженого Національним банком
України 02.02.2011 року, тип та найменування
Банку з Відкритого акціонерного
товариства змінено на Публічне
акціонерне товариство та ПАТ КБ
«Надра» є правонаступником всіх прав
та зобов'язань ВАТ КБ «Надра».

Відповідно до умов кредитного договору
відповідачка зобов'язалась повернути
кредит шляхом здійснення мінімального
необхідного платежу у валюті кредиту,
не менш ніж 1267,72 грн., щомісячно до 15
числа кожного місяця.

Однак, взяті на себе по кредитному
договору зобов'язання ОСОБА_1 належним
чином не виконувала, мінімально
необхідний платіж, починаючи з лютого
2008 року, щомісячно не сплачувала. До
лютого 2008 року ОСОБА_1 вносила платежі в
рамках мінімально необхідного платежу,
що підтверджується розшифровкою суми
заборгованості (а.с.163 т.4) та переліком
квитанцій по сплаті кредиту, наданого
ОСОБА_1 (а.с.118 т.4).

В червні 2008 року ПАТ КБ «Надра»
направив ОСОБА_1 претензію про
погашення заборгованості за кредитним
договором (а.с.22 т.1).

Станом на 12.03.2014 року заборгованість по
кредитному договору № 177/06-А від 07.06.2006
року становить 56344,26 грн., з яких: 22084
грн.76 грн. - основний борг; 22304грн.57 коп. -
по відсоткам за користування кредитом;
2945 грн.57 коп. - пеня за порушення строку
сплати платежу за період з 12.03.2013 року
по 01.03.2014 року; 6201 грн.07 коп. - комісія;
2808грн.29 коп. - індекс інфляції.

Даний спір виник внаслідок
заборгованості, що виникла по
кредитному договору, та різного
тлумачення сторонами умов кредитного
договору щодо відсоткової ставки за
користування кредитними коштами,
оскільки в договорі в п.1.3 розмір
відсотків за користування кредитом
зазначений цифрами 16%, а прописом -
десять відсотків.

В договорі застави № 177/06-А від 07.06.2006
року по кредитному договору № 177/06-А
від 07.06.2006 року зазначено, що
заставодавець зобов'язаний до 07.06.2011
року сплатити відсотки за
користування кредитними коштами із
розрахунку 16% (шістнадцять
відсотків)річних.

В договорі поруки від 07.06.2006 року про
зобов'язання ОСОБА_2 відповідати перед
кредитором за належне виконання
ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань , що
витікають із кредитного договору №
177/06-А від 07.06.2006 року, зазначено, в тому
числі, сплатити відсотки за
користування кредитними коштами із
розрахунку 16% (шістнадцять відсотків)
річних .

В заяві до банку від 26.05.2006 року,
підписаній ОСОБА_1, зазначена ставка
річних 16% (а.с.10 т.1).

Відповідно до виписки з банківського
продукту «Автокредитование», яка діяла
в період з 25.04.2006 року по 25.04.2007 року по
кредиту строком на 5 років в
національній валюті для стандартних
клієнтів діяла процентна ставка 16%, в
доларах США - 10%,комісія 0,4% ( а.с.175 т.4).

В документах банка про визначення
класу, коефіцієнта кредитної
спроможності та граничних параметрів
кредитоспроможності банком по
оформленню кредиту на ОСОБА_1, в
розпорядженні бухгалтерії від 07.06.2006
року, висновку служби безпеки ВАТ КБ
«Надра» Полтавського РУ про можливість
надання кредиту ОСОБА_1 від 31.05.2006 року,
висновку сектора споживчого
кредитування на отримання кредиту по
банківському продукту «Кредитування
фізичних осіб на покупку автомобіля»
від 31.05.2006 року також зазначено
відсоток 16% ( а.с.185-186, 190, 192,193т.2).

По справі 24.12.2013 року проведена судова
економічна експертиза (висновок № 23), в
ході якої експертом зроблено висновок
про те, що в результаті проведеного
експертного дослідження графіків
погашення кредиту, наданих ПАТ КБ
«Надра», встановлено, що , виходячи зі
строку дії договору 60 місяців та
встановленої підпунктом 3.3.2 Договору
щомісячної суми мінімально
необхідного платежу 1267 грн.72 коп.,
відсоткова ставка за договором № 177/06-А
від 07.06.2006 року на надання споживчого
кредиту, встановлена банком в розмірі
16% річних (а.с.122-125 т.4).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 суду підтвердив, що він дійсно
посвідчував договір застави, в якому
зазначено 16 відсотків, але при
посвідченні він звернув увагу на
цифрове зазначення відсотків в
кредитному договорі, а на зазначене
прописом уваги не звернув, в противному
випадку він би зобов'язав банк уточнити
відсоток.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила що
при внесенні суми на погашення кредиту
спочатку погашаються проценти та
комісія, а потім тіло кредиту. Сума
щомісячного платежу розраховується
спеціальною програмою при зазначені
процентної ставки та ставки комісії.
Завчасно програма не створює графік,
оскільки в разі невідповідної плати,
сума процентів та комісії буде
змінюватися. Відповідно до програми
«Автокредитування» на той час
існувала відсоткова ставка в
національній валюті 16%, в іноземній - 10%.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив,що
напевно він підписував кредитний
договір на ім'я позивачки, зазначення в
договорі відсоткової ставки цифрами 16,
прописом «десять» - це механічна
описка. На той час кредитні договори в
гривні укладалися тільки під 16%.
Щомісячна сплата вибивається в
результаті застосування спеціальної
програми, де зазначається сума
кредиту,% ставка, термін. Процентна
ставка є уніфікованою, філіали не
мають права її змінювати. 10% ставки у
гривнях на той час не було і не могло
бути.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він
також 07.06.2006 року укладав з ВАТ КБ
«Надра» кредитний договір на придбання
транспортного засобу на умовах,
аналогічних умовам, зазначеним в
кредитному договорі ОСОБА_1.. Також в
договорі було зазначено відносно
відсоткової ставки « 16% (десять)
відсотків річних», не дивлячись на те,
що при укладенні як ним, так і ОСОБА_1
кредитних договорів ними з банком була
узгоджена відсоткова ставка 10%, на
даний час кредитний договір виконаний
із розрахунку, наданого банком.

Виходячи із змісту ст. 213, ч.2 ст.638
ЦК України, враховуючи мету правочину,
зміст документів, що передували
укладенню кредитного договору, зміст
типового договору, кредитного
договору, де зазначена сума кредиту,
строк та щомісячний платіж, договорів
застави, поруки, укладених на
забезпечення виконання умов
кредитного договору, подальша
поведінка як позикодавця при
нарахуванні сум до сплати так і
позичальника в перші місяці виконання
кредитного договору, суд приходить до
висновку, що між ВАТ КБ «Надра» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
зі сплатою 16% річних і дії ОСОБА_1 по
заповненню документів напередодні
укладання кредитного договору,
підписання кредитного договору на
зазначену кредитну суму, термін, з
зазначанням визначеного мінімального
щомісячного платежу, при укладанні
договору застави, в перші місяці
виконання кредитного договору
свідчать про прийняття нею саме такої
умови кредитного договору.

Дійсно статтею 1056-1 ЦК України, яка
набрала чинності з 09.01.2009 року,
передбачено, що розмір процентів та
порядок їх сплати за договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту і пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміром
облікової ставки та інших факторів.
Встановлений договором розмір
процентів не може бути збільшений
банком в односторонньому порядку.

Пунктом 8 ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено,
що » нечіткі або двозначні положення
договорів із споживачем тлумачаться
на користь споживача».

Аналізуючи зібрані докази по справі
суд вважає, що в даному випадку мало
місце не одностороннє збільшення
розміру процентів, не двозначне
положення договору, а укладання
кредитного договору зі сплатою 16%
річної ставки та допущення описки при
її зазначенні прописом в тексті
кредитного договору.

Із змісту ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів вбачається», що
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками. . Перед укладенням договору
про надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі, в тому
числі, про тип відсоткової ставки. У
разі ненадання зазначеної інформації
суб'єкт господарювання, який повинен її
надати, несе відповідальність,
встановлену статтями 15 і 23 цього
Закону. У договорі про надання
споживчого кредиту також зазначаються:
сума кредиту; детальний розпис
сукупної вартості кредиту для
споживача (у процентному значенні та
грошовому виразі) з урахуванням
відсоткової ставки за кредитом та
вартості всіх послуг (реєстратора,
нотаріуса, страховика, оцінювача тощо),
пов'язаних з одержанням,
обслуговуванням, погашенням кредиту та
укладенням договору про надання
споживчого кредиту; дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; право
дострокового повернення кредиту; річна
відсоткова ставка за кредитом; умови
дострокового розірвання договору; інші
умови, визначені законодавством.

В інформаційному листі Вищого
Спеціалізованого Суду України від
27.09.2012 року № 10-1393/04-12 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зазначено, що
правове значення для вирішення питання
про визнання кредитного договору
недійсним має додержання його
сторонами вимог закону саме при його
укладенні, а не виконанні.

В постанові Верховного Суду України
від 11 липня 2012 р. № 6-63цс12 викладена
правова позиція, відповідно до якої
відповідно до змісту ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання його стороною (сторонами)
вимог, встановлених частинами
першою-третьої, п'ятою та шостою ст.. 203
ЦК України саме під час укладання
правочину.

Пункт 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними передбачає,що
відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК України, саме на момент
вчинення правочину.

Отже суд вважає, що відсутність
графіка погашення заборгованості,
допущення описки при зазначенні
відсоткової ставки, не є підставами
для визнання кредитного договору
недійсним, а тому відповідно до вимог
ст.ст. 215, 203, 216 ЦК України відсутні
підстави для визнання кредитного
договору № 177/06-А від 07.06.2006 року
недійсним та застосування правових
наслідків недійсності правочину і в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання кредитного договору
недійсним та застосування правових
наслідків недійсності правочину
необхідно відмовити.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено,
що у разі порушення зобов'язання
настають передбачені законом наслідки.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 ЦК України.

Відповідності до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Із змісту ч.2 ст.1054, 1049, 1050 ЦК України
вбачається, позичальник зобов'язаний
повернути позичальникові грошові
кошти у строк та в порядку, що
встановлений договором. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 ЦК України.

Відповідно до ст.1048 ЦК України розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Із змісту п.18 постанови № 5 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2013 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» вбачається,
що за змістом частини 2 ст.625 ЦК України
інфляційне нарахування на суму боргу
за порушення боржником грошового
зобов'язання, вираженого в
національній валюті, полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
суд має виходити з того, що ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання.

Тому нарахування ПАТ КБ «Надра» по
спірному кредитному договору індексу
інфляції за порушення строку сплати
ануітетного платежу є правомірним.

З ч. 3 ст. 549 ЦК України вбачається, що
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст.257 К України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ч. 2 п.1 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені), застосовується позовна давність
в один рік.

Суд вважає, що сума пені, що підлягає
стягненню з ОСОБА_1, нарахована банком в
межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором:

1) у першу чергу відшкодовуються
витрати кредитора, пов'язані з
одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і
неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна
сума боргу.

За таких обставин суд вважає, що ПАТ КБ
«Надра» черговість погашення вимог
кредитора не порушена.

Оскільки ОСОБА_1 в добровільному
порядку умови кредитного договору не
виконує, заборгованість за кредитним
договором не сплачує, суд вважає за
необхідне позовні вимоги ПАТ КБ
«Надра» про стягнення заборгованості з
ОСОБА_1 за кредитним договором № 17706-А
від 07.06.2006 року в розмірі 56344 грн. 26 коп.
задовільнити.

При стягненні суми заборгованості суд
не приймає до уваги висновок № 23
судової економічної експертизи від
24.12.2013 року в частині визначення
заборгованості, оскільки при
проведенні експертизи експертом взята
до уваги квитанція №7228 від 12.12.2007 року
про сплату 1500 грн. на поповнення
готівкою поточного рахунку № 78479674,
який не відноситься до сплати по
спірному кредитному договору, що
підтвердив представник банку, і в
судовому засіданні ОСОБА_1 просила суд
не брати до уваги дану квитанція, як
сплату по даному кредитному договору,
оскільки така сплата нею була
здійснена, але, як виявилось в ході
судового засідання, на погашення
іншого зобов'язання, про наявність
якого їй нічого до цього часу невідомо,
і що буде розглядатися тепер в іншій
цивільній справі; суму заборгованості
експерт визнав в межах строку позовної
давності, рахуючи його в межах трьох
календарних років на час проведення
експертизи, що зазначила в поясненнях
до висновку експерта; після дачі
висновку ОСОБА_1 вносила для погашення
заборгованості додаткові платежі .

Згідно із п.3.1 кредитного договору
видача кредиту здійснюється після
укладення договору застави
автотранспортного засобу.

Суд також вважає, що по справі відсутні
підстави для визнання недійсним
договору застави, оскільки при його
укладанні дотримані вимоги,
передбачені ст.ст.203, 572 - 577, 583, 584 ЦК
України.

В постанові № 5 Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2013 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зазначено, що
за позовом позичальника договір поруки
може бути визнаний недійсним, якщо
буде доведено, що він звужує його права
чи розширює обов'язки.

В абзаці 5 п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено,
відповідно до ст.213 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності може бути заявлена як
однією із сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Суд вважає за необхідне в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання
недійсним договору поруки відмовити,
оскільки доказів звуження її прав чи
розширення обов'язків при його
укладенні суду не надано, тобто
вчиненням даного правочину законні
інтереси ОСОБА_1 не порушені.

В той же час відповідно до висновку
судово-почеркознавчої експертизи № 4808
від 13.08.2013 року Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. засл. Проф.. М,С. Бокаріуса
підписи від імені ОСОБА_2 в договорі
поруки від 07.06.2006 року, укладеному між
ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2: на аркуші 1 в
рядку «Поручитель», на аркуші 2, в графі
«Поручитель», в рядках «ОСОБА_2»
«Поручитель» - виконані не ОСОБА_2.
Рукописний запис «ОСОБА_2» в договорі
поруки від 07.06.2006 року, укладеному між
ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2, на аркуші 2, в
графі «Поручитель», в рядку «ОСОБА_2» -
виконаний не ОСОБА_2.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину,
відповідно до ч.1 ст.215 ЦПК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203
цього Кодексу.

Оскільки договір
поруки,укладений 07.06.2006 року між банком
та ОСОБА_2 з метою забезпечення
виконання ОСОБА_1 зобов'язань по
кредитному договору, ОСОБА_2 не
підписував, тобто його волевиявлення
було відсутнє, суд вважає за необхідне
визнати його недійсним.

В п.2 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначено, що спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної (немайнової)
шкоди розглядаються, зокрема, при
порушенні зобов'язань, які підпадають
під дію Закону "Про захист прав
споживачів" чи інших законів, що

регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди. Під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи встановлені по справі
обставини, з урахуванням наданих
доказів, а саме, що на утриманні ОСОБА_2,
знаходиться двоє малолітніх дітей,
характеру та обсягу страждань, яких
він зазнав, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд вважає достатнім
для відшкодування спричиненої ОСОБА_2
ПАТ КБ «Надра» моральної шкоди
стягнути з останнього на користь
ОСОБА_2 2000 грн. 00 коп..

Суд також вважає за необхідне
відмовити ПАТ КБ «Надра» в задоволенні
позовних вимог про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в солідарному порядку зі ОСОБА_2,
оскільки договір поруки, укладений за
виконання спірного кредитного
договору суд вважає недійсним;
стягнути з ПАТ «КБ «Надра» на користь
ОСОБА_2 понесені судові витрати на
оплату почеркознавчої експертизи,
витрати на правову допомогу,
відповідно до наданої квитанції та на
користь держави судовий збір по
задоволеним позовним вимогам ОСОБА_2
про визнання недійсним договору поруки
та моральної шкоди ; з ОСОБА_1 на
користь ПАТ КБ «Надра» сплачені по
справі витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, судовий збір та на
користь держави недоплачений банком
судовий збір.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 79, 88,212,213,215
ЦПК України, ст.ст.203, 215, 216,1048, 1049, 1050, 1054,
1056-1 ЦК України, постановою №5 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», постановою
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», Законом
України «Про захист прав споживачів»,
суд,-

вирішив:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «КБ «Надра»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором кредиту
задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» про визнання договору
поруки недійсним, стягнення моральної
шкоди задовольнити частково.

В задоволенні змінених позовних вимог
до Публічного акціонерного товариства
«КБ»Надра» про визнання недійсними
кредитного договору, договору застави,
договору поруки, застосування
наслідків недійсності правочину
ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра»
заборгованість за кредитним договором
№ 17706-А від 07.06.2006 року в розмірі 56344
(п'ятдесят шість тисяч триста сорок
чотири) грн. 26 (двадцять шість) коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» понесені
судові витрати: оплату судового збору в
сумі 467 грн.59 коп. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120 грн.00 коп. та
на користь держави судовий збір в сумі
95 грн. 85 коп..

В іншій частині позовних вимог
Публічному акціонерному товариству
«КБ «Надра» відмовити.

Визнати договір поруки, укладений
07.06.2006 року між Відкритим акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»
та ОСОБА_2 по кредитним зобов'язанням
ОСОБА_1 за кредитним договором № 177/06-А
від 07.06.2006 року , недійсним.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
на користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування спричиненої моральної
шкоди 2000 (дві тисячі ) грн.00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
на користь держави судовий збір в сумі
487 грн. 20 коп., на користь ОСОБА_2
витрати на оплату експертизи в сумі 4489
грн. 60 коп. та оплату правової допомоги
в сумі 300 грн.00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений
01.04.2014 року.