У Х В А Л А

Іменем України

24 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Виноградівського районного
суду від 24 грудня 2013 р. за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
виселення із житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся у суд із позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у грудні 2012 р.

Після зменшення обсягу заявлених вимог
(а.с.160) і зміни підстави позову (а.с.170-172)
остаточно просив усунути перешкоди у
користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення відповідачів із такого.

На обґрунтування зазначав, що є
законним власником указаного
нерухомого майна. Відповідачі
проживають у будинку без будь-яких на
те правових підстав, чим перешкоджають
йому користуватися житлом, а
виселитися у добровільному порядку не
бажають. Проживання разом із
відповідачами є нестерпним, оскільки
вони зловживають спиртними напоями,
влаштовують сварки та бійки,
принижують його і виганяють.

Рішенням Виноградівського районного
суду від 24.12.13 р. позов задоволено:
виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, із житлового будинку, який
розташований у АДРЕСА_1 (а.с.197-200).

У апеляційній скарзі та в судовому
засіданні апелянти просять скасувати
це рішення та ухвалити нове про відмову
в позові. Доводять про неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення і неправильне застосування
норм матеріального чи процесуального
права. Указують, що позивач на момент
ухвалення рішення не був
зареєстрованим власником будинку, з
якого їх виселяє.

У письмовому запереченні та в судовому
засіданні представник позивача ОСОБА_5
не визнала скарги як безпідставної і
просить залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції виходив із
обґрунтованості й доведеності позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення - залишенню без змін, із таких
мотивів.

Згідно з положеннями ст.ст. 319 ч.1, 321 ч.1,
391 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Право
власності є непорушним і ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 цього Кодексу кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Установлено, що на момент пред'явлення
позову позивач був приватним
одноособовим власником житлового
будинку АДРЕСА_1 відповідно до
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 08.08.2012 р., виданого на
підставі рішення виконавчого комітету
Великокомятівської сільської ради № 29
від 27.07.2012 р. (а.с.6), які рішенням
Виноградівського районного суду від
27.02.2013 р., що 12.03.2013 р. набрало законної
сили, були визнані недійсними та
скасовані (а.с.83-85).

Однак, рішенням Виноградівського
районного суду від 13.06.2013 р. (а.с.112-116),
яке ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 29.08.2013 р.
залишено без змін (а.с.184-186), визнано за
ОСОБА_4 право власності на цей житловий
будинок у цілому.

Відповідачка ОСОБА_2 проживає у будинку
з листопада 1995 р. зі згоди ОСОБА_6
(колишньої власниці), яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, а відповідач ОСОБА_3
вселився у будинок у 1997 р. як чоловік
ОСОБА_2 При цьому остання зареєстрована
в будинку з 24.11.1998 р. (а.с.9, 12, 28), а ОСОБА_3 -
не зареєстрований.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР (із
урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК
України) члени сім'ї власника житла, які
проживають разом із ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням у
визначеному угодою із власником
обсязі. Право члена сім'ї власника
будинку (квартири) користуватися цим
житлом існує лише за наявності у
власника права приватної власності на
це майно.

Указана житлова норма передбачає
збереження права користування житлом
лише для членів сім'ї, які припинили
сімейні відносини з власником будинку,
при умові збереження права власності
на будинок цього ж власника, тобто при
незмінності власника майна.

Оскільки відповідачі не є членами сім'ї
позивача як нового власника, то і права
користування будинковим житлом не
мають.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
момент ухвалення рішення суду позивач
не був зареєстрованим власником
житлового будинку спростовуються
витягом з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 10.04.2013 р. за індексним
номером 2240478 (а.с.66), а посилання
апелянтів на ст. 116 ЖК України є виходом
за межі спірних правовідносин.

У контексті наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 відхилити.

2. Рішення Виноградівського
районного суду від 24 грудня 2013 р.
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: