Справа № 755/6603/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Кабінету Міністрів України,
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про
визнання незаконним та скасування
розпоряджень, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
поновлення на роботі (посаді), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, 04 березня 2014 року
звернувся до Дніпровського районного
суду м. Києва з позовом до Кабінету
Міністрів України, Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»,
в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 644-р від 04 вересня 2013 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади Голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг»;

- визнати незаконним та скасувати
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 863-р від 07 листопада 2013 року
про внесення змін до Розпорядження
Кабінету Міністрів України № 644-р від 04
вересня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з
посади Голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
за власним бажанням;

- поновити ОСОБА_1 на посаді Голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» з 04 вересня
2013 року;

- стягнути з Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
середній заробіток на користь ОСОБА_1
за час вимушеного прогулу з 05 вересня
2013 року по 27 лютого 2014 року включно в
сумі 183 458,00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що пунктом 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 11
лютого 2009 року № 70 «Питання
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» (надалі - НАК
«Украгролізинг») встановлено, що
голова, заступники голови і члени
правління призначаються на посаду та
звільняються з посади Кабінетом
Міністрів України. Відповідно до п. 2
зазначеної вище постанови, його
призначено Головою правління НАК
«Украгролізинг». Згідно з наказом від 12
лютого 2009 року № 27-к, він приступив до
виконання обов'язків голови правління
НАК «Украгролізинг».

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 квітня 2001 року № 354 «Про утворення
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» було затверджено
Статут НАК «Украгролізинг». Відповідно
до п. 64.6 Статуту, питання обрання голови
та членів правління НАК
«Украгролізинг», прийняття рішення про
припинення їх повноважень відноситься
до виключної компетенції загальних
зборів акціонерів. Втім, п. 68 Статуту
передбачено, що у період до прийняття
рішення про приватизацію НАК
«Украгролізинг» та продажу її акцій
повноваження загальних зборів
акціонерів, які передбачені
законодавством, а також внутрішніми
документами Компанії, здійснюються її
засновником (тобто Кабінетом Міністрів
України) одноосібно. Рішення Кабінету
Міністрів України з питань, що належать
до виключної компетенції загальних
зборів акціонерів, оформляється ним у
письмовій формі. Рішення про
приватизацію НАК «Украгролізинг» на
даний момент прийнято не було, а тому
питання щодо призначення (обрання) та
звільнення Голови правління Компанії
приймалося Кабінетом Міністрів
України.

Отже, Кабінет Міністрів України має
передбаченні чинним законодавством та
Статутом повноваження щодо звільнення
з посади Голови правління НАК
«Украгролізинг».

Так, Розпорядженням Кабінету Міністрів
України № 644-р від 04 вересня 2013 року
його було звільнено з посади Голови
правління НАК «Украгролізинг» із
посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу
законів про працю України
(Розпорядження 1).

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України № 863-р від 07 листопада 2013 року
було внесено зміни до розпорядження
Кабінету Міністрів України № 644-р від 04
вересня 2013 року, зокрема було змінено
підставу його звільнення
(Розпорядження 2). Згідно Розпорядження
2, його було звільнено за власним
бажанням.

Вказані вище Розпорядження він вважає
незаконними та такими, що не
відповідають нормам чинного
законодавства, з наступних підстав.

04 вересня 2013 року його було незаконно
звільнено з посади Голови правління
НАК «Украгролізинг», адже ні заяви про
звільнення, ні його пояснення щодо
порушення ним трудової дисципліни, ні
матеріалів службового розслідування,
медичної довідки, будь-яких інших
документів, що безпосередньо
стосуються справи та пояснюють причину
звільнення, не було додано до
пропозиції про звільнення, поданої на
розгляд Кабінету Міністрів України.

Кабінет Міністрів України порушив
процедуру його звільнення з посади
Голови правління НАК «Украгролізинг»,
неправильно застосувавши норми
матеріального права, тобто неправильно
визначив правові підстави для його
звільнення. На додаток, відповідно до
Довідки № 1076 від 04 вересня 2013 року,
виданої Віньковецьким районним
поліклінічним відділенням МОЗ України,
з 26 серпня 2013 року (включаючи день
незаконного звільнення) і до 09 вересня
2013 року, він перебував на стаціонарному
лікуванні в інфекційному відділенні
Віньковецької ЦРЛ із діагнозом гостра
респіраторна вірусна інфекція з
нейротоксикозом, гострий
обструктивний бронхіт. Отже, з 26 серпня
2013 року по 09 вересня 2013 року він був
тимчасово непрацездатним.

Втім, його із порушенням норм діючого
законодавства було звільнено із
займаної посади саме під час його
тимчасової непрацездатності.
Керуючись положеннями п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, які слугували підставою для
звільнення його за Розпорядженням 1, у
нього не було взято будь-яких пояснень
щодо можливого порушення ним трудової
дисципліни, не наведено жодних фактів,
зазначених у п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Більше того, згідно ст. 38 КЗпП України,
за якою було видано Розпорядження 2,
підставою для його звільнення мала би
бути особиста заява, підписана
власноручно, якою він мав попередити
власника чи уповноважений ним орган
про свої наміри на звільнення за
власним бажанням. Однак, його заява до
власника чи уповноваженого ним органу
не направлялась, а отже вказана
підстава для звільнення не може бути
застосована.

Як зазначено в Розпорядженні 1,
підставою його звільнення є пункт 3
частини першої статті 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. Тобто, отримання
письмового пояснення від працівника є
фактично прямим обов'язком
роботодавця, який повинен дізнатися
про причини порушення трудової
дисципліни, щоб довести та
відреагувати або ж спростувати факт
такого порушення.

Будь-якого дисциплінарного або
громадського стягнення чи
попередження до моменту прийняття
Розпорядження 1 про звільнення до нього
не застосовувалось. Крім того,
письмових пояснень від нього не
витребовувалось, фактів порушень
трудової дисципліни, невиконання
службових обов'язків не виявлено.

Станом на дату подання позову будь-яких
заходів громадського стягнення щодо
нього з боку трудового колективу
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» не існує, а тому, з
урахуванням відсутності
«систематичності» дисциплінарного
стягнення, звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40
КЗпП України є незаконним.

В Розпорядженні 2 підставою його
звільнення є звільнення за власним
бажанням, тобто ст. 38 КЗпП України,
згідно якої працівник має право
розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, попередивши про
це власника або уповноважений ним
орган письмово за два тижні. Отже,
підставою для звільнення за власним
бажанням працівника є письмова заява,
підписана працівником і подана ним
роботодавцю за два тижні до
запланованої дати звільнення.

Втім, його заява про звільнення
власнику чи уповноваженому органу не
подавалась, а отже основна вимога ст. 38
КЗпП України виконана не була.

З Наказом про звільнення та записом до
трудової книжки він повинен був бути
ознайомлений, про що мав зазначити на
самому Наказі із зазначенням дати
такого ознайомлення та розписатися у
власній особистій картці.

Як відомо, в день звільнення він був
відсутній на роботі у зв'язку із
тимчасовою непрацездатністю, а отже
мав отримати відповідне поштове
відправлення про необхідність
отримання трудової книжки. Водночас,
такого поштового відправлення не
надходило, а свою трудову книжку він
фактично отримав лише 24 лютого 2014 року,
знайшовши її у поштовій скриньці за
місцем проживання без жодних
супровідних документів. При цьому,
письмової згоди на пересилання
трудової книжки поштою чи іншими
службами доставки він не надавав.

Жодних підписів у особовій картці та
книзі обліку руху трудових книжок і
вкладишів до них він не ставив, з
Наказом про звільнення ознайомлений не
був, а тому запис до трудової книжки
було внесено без його відома, трудову
книжку видано із затриманням та грубим
порушенням встановленої Інструкцією
про порядок ведення трудових книжок
працівників процедури.

У разі затримки видачі трудової книжки
з вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Згідно Довідки НАК «Украгролізинг» за
вих. № 16/499 від 27 лютого 2014 року, його
дохід за період з 01 липня 2013 року по 31
серпня 2013 року склав 65 098,15 гривень.
Отже, загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи із
заробітку за останні два календарні
місяці роботи, його середній заробіток
за період з 04 вересня 2013 року по 27
лютого 2014 року складає 183 458,00 гривень.

27 березня 2014 року до Дніпровського
районного суду м. Києва представником
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було подано
заяву про збільшення позовних вимог
(том №1 а.с.118-120), яка ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 28 березня 2014 року, постановленою
без виходу до нарадчої кімнати із
занесенням до журналу судових
засідань, прийнята до розгляду у
відповідності до вимог ст. 31 ЦПК
України, як заява про збільшення
позовних вимог.

Відповідно до заявлених збільшених
позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 644-р від 04 вересня 2013 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади Голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг»;

- визнати незаконним та скасувати
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 863-р від 07 листопада 2013 року
про внесення змін до Розпорядження
Кабінету Міністрів України № 644 від 04
вересня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з
посади Голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
за власним бажанням;

- поновити ОСОБА_1 на посаді Голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» з 04 вересня
2013 року;

- стягнути з Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» середній
заробіток на користь ОСОБА_1 за час
вимушеного прогулу з 05 вересня 2013 року
по 27 лютого 2014 року включно в сумі 183 458,00
гривень;

- визнати нечинним та скасувати Наказ
про звільнення з посади Голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» ОСОБА_1 № 170-к
від 04 вересня 2013 року.

В подальшому, 24 квітня 2014 року до
Дніпровського районного суду м. Києва
представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3
було подано заяву про збільшення
позовних вимог (том №2 а.с.247-248), яка
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року була
прийнята.

Відповідно до заявлених збільшених
позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 644-р від 04 вересня 2013 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади Голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг»;

- визнати незаконним та скасувати
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 863-р від 07 листопада 2013 року
про внесення змін до Розпорядження
Кабінету Міністрів України № 644-р від 04
вересня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з
посади Голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
за власним бажанням;

- поновити ОСОБА_1 на посаді Голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» з 04 вересня
2013 року;

- стягнути з Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
середній заробіток на користь ОСОБА_1
за час вимушеного прогулу з 05 вересня
2013 року по 24 квітня 2014 року в сумі 239 679,00
гривень;

- визнати нечинним та скасувати
Наказ про звільнення з посади Голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» ОСОБА_1 № 170-к
від 04 вересня 2013 року ;

- визнати нечинним та скасувати
Наказ № 263-к від 07 листопада 2013 року,
виданий на підставі Розпорядження
Кабінету Міністрів України № 863-р від 07
листопада 2013 року.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві та заявах про
збільшення позовних вимог (том №1
а.с.1-12, 118-120, том №2 а.с.247-248), додаткових
письмових поясненнях (том №1 а.с.112-116,
том №2 а.с.227-229), просили суд позов
задовольнити. Пояснили суду, що позивач
дізнався про порушення його прав з боку
відповідачів лише 24 лютого 2014 року,
отримавши в поштовій скриньці трудову
книжку. За вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України
позивач має право звернутися з заявою
про вирішення трудового спору у
справах про звільнення, у місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки. Оскільки позивач не був
ознайомлений з жодним наказом про його
звільнення, та відповідно не отримував
його, а трудову книжку отримав лише 24
лютого 2014 року, він звернувся до суду з
заявою про вирішення трудового спору в
строки, встановлені Законом. Дійсно,
позивачу достеменно було відомо про
видання Кабінетом Міністрів України
Розпорядження № 644-р від 04 вересня 2013
про його звільнення за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП
України, та він вчасно звернувся до
суду з вирішенням трудового спору.
Однак, в подальшому, під час розгляду
справи в Печерському суді м. Києва,
Прем`єр-міністр України запевнив його,
що вказане розпорядження буде
скасоване, у зв`язку з чим позивач подав
заяву про залишення вказаного позову
без розгляду. Однак в подальшому,
неправомірні дії відповідачів сприяли
тривалому необізнаністю позивача щодо
його долі. У зв`язку з подіями, які
тривали в м. Києві з листопада 2013 року,
позивач не міг потрапити до Кабінету
Міністрів України. В той час, як
неправомірна бездіяльність НАК
«Украгролізинг» сприяла необізнаності
позивача. Лише в судовому засіданні
позивач, через свох представників
дізнався про наявність двох наказів
НАК «Украгролізинг»: 1-й від 04 вересня
2013 року №170-к про звільнення за п.3 ч.1 ст.
40 КЗпП України, 2-й від 11 листопада 2013
року №255-к про звільнення за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП України. З жодним
наказом позивача ознайомлено не було. В
трудовій книжці позивача міститься
лише єдиний запис про звільнення - від 04
вересня 2013 року за власним бажанням, на
підставі ст. 38 КЗпП України. Крім того,
позивач ніколи не писав заяву про
звільнення за власним бажанням.

Позивач, ОСОБА_1, в судові засідання не
з`являвся, 23 квітня 2014 року подав до
суду письмові пояснення на позов, в
яких позовні вимоги підтримав в
повному обсязі (том №2 а.с.113-114).

Представники відповідача - Кабінету
Міністрів України, в судовому
засіданні позов не визнали з підстав,
викладених у письмових запереченнях
(том №1 а.с.85-93), в заяві про застосування
наслідків спливу позовної давності
(том №1 а.с.61-63), просили відмовити в
позові. Додатково пояснили суду, що вся
процедура звільнення позивача була
дотримана. Перевіркою фінансової
інспекції - незалежним аудитом, були
встановлені порушення, що і стало
підставою звільнення, так як позивачем
на протязі тривалих років витрачалися
кошти не на потреби компанії, а згідно
Статуту Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» саме голова
компанії несе відповідальність за
діяльність підприємства. Також
зазначили, що службової перевірки по
даному факту не було призначено, а було
взято до уваги незалежний аудит,
пояснень від позивача не
витребовувалось. Оскільки
розпорядження Кабінету Міністрів
України є вільними для доступу, позивач
мав можливість ознайомитися з ними.
Крім того, позивач у вересні 2013 року
звертався до Печерського районного
суду м. Києва з вимогами про скасування
розпорядження КМУ від 04 вересня 2013
року, а отже, йому достовірно було
відомо про порушення свого права. Як
відомо, Кабінет Міністрів України є
режимним об`єктом, у зв`язку з чим, заява
про звільнення позивача подана на ім`я
Прем`єр-міністра України могла бути
прийнята Департаментом кадрової
служби лише особисто від позивача.
Працівники Департаменту не
перевіряють почерк особи, яка писала
заяву, а перевіряють лише особу, яка її
подає. У зв`язку з чим вважають, що заява
про звільнення подавалася позивачем
особисто.

Представники відповідача -
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг», в судовому засіданні
позов не визнали з підстав, викладених
у письмових запереченнях (том №2
а.с.78-81), в заяві про застосування
позовної давності (том №1 а.с.50-52),
письмових поясненнях (том №1 а.с.135-136),
просили відмовити в позові. Додатково
пояснили суду, що позивачем було
пропущено строк позовної давності,
жодних доказів того, що позивачем 24
лютого 2014 року було отримано трудову
книжку останнім надано не було. Про
своє звільнення позивачу було відомо,
оскільки він звертався до Печерського
районного суду м. Києва з позовом по
факту свого звільнення, який в
подальшому залишив без розгляду. Крім
того, 12 вересня 2013 року позивачу
направлявся лист про необхідність
отримання трудової книжки, а в
листопаді 2013 року дружина позивача
надала до відділу кадрів Компанії
трудову книжку позивача, яка
зберігалася у нього, та після внесення
до останньої запису про звільнення,
забрала трудову книжку, відмовившись
розписатися за її отримання.

Третя особа, ОСОБА_2, в судове засідання
не з'являлася, про день, час та місце
судового розгляду повідомлялася
належним чином.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, свідка,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 11 лютого 2009 року
№ 70 «Питання Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг», ОСОБА_1 було
призначено головою правління компанії
(том №1 а.с.14).

04 вересня 2013 року Розпорядженням
Кабінету Міністрів України № 644-р
ОСОБА_1 звільнено з посади голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» згідно з
пунктом 3 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України (том
№1 а.с.103).

На виконання Розпорядження
Кабінету Міністрів України № 644-р від 04
вересня 2013 року, Національною
акціонерною компанією «Украгролізинг»
04 вересня 2013 року було винесено наказ №
170-к «Про звільнення ОСОБА_1»,
відповідно до якого ОСОБА_1 звільнений
з посади голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
згідно з пунктом 3 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України (том №2 а.с.38).

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 07 листопада 2013 року № 863-р
«Про внесення змін до розпорядження
Кабінету Міністрів України від 4
вересня 2013 року №644», на часткову зміну
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 4 вересня 2013 року №644
вважати ОСОБА_1 звільненим за власним
бажанням (том №1 а.с.106).

На виконання даного
розпорядження Національною
акціонерною компанією «Украгролізинг»
11 листопада 2013 року було винесено
наказ № 255-к «Про внесення змін до
наказу від 04 вересня 2013 року № 170-к»,
відповідно до якого внесені зміни до
наказу Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» від 04 вересня
2013 року №170-к, виклавши його в наступній
редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади
голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України»
(том №2 а.с.39).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про
працю України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках: систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Відповідно до п.п.1, 2 Статуту
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 квітня 2001 року №354 (том №2 а.с.230-246),
Національна акціонерна компанія
«Украгролізинг» утворена відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 11 квітня 2001 року №354,
Компанія є державним публічним
акціонерним товариством.

Відповідно до п. 18 Статуту Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»,
засновником Компанії є держава в особі
Кабінету Міністрів України, який
здійснює повноваження щодо управління
корпоративними правами Компанії.

Відповідно до п. 64.6 Статуту, питання
обрання голови та членів правління НАК
«Украгролізинг», прийняття рішення про
припинення їх повноважень відноситься
до виключної компетенції загальних
зборів акціонерів.

Пунктом 68 Статуту передбачено, що у
період до прийняття рішення про
приватизацію Компанії та продажу її
акцій повноваження загальних зборів
акціонерів, які передбачені
законодавством, а також внутрішніми
документами Компанії, здійснюються її
засновником (тобто Кабінетом Міністрів
України) одноосібно. Рішення
засновника Компанії з питань, що
належать до виключної компетенції
загальних зборів акціонерів,
оформляється ним у письмовій формі.

Як встановлено судом, рішення про
приватизацію НАК «Украгролізинг»
станом на день розгляду справи
прийнято не було, а тому питання щодо
призначення (обрання) та звільнення з
посади голови правління Компанії
відноситься до виключної компетенції
Кабінету Міністрів України.

Згідно п. 7 Порядку розгляду питань,
пов'язаних з підготовкою і внесенням
подань щодо осіб, призначення на посаду
та звільнення з посади яких
здійснюється Президентом України або
Кабінетом Міністрів України чи
погоджується з Кабінетом Міністрів
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 11
квітня 2012 р. № 298, подання щодо
призначення на посаду та звільнення з
посади або погодження призначення на
посаду вноситься: Прем'єр-міністром
України Кабінетові Міністрів України -
стосовно керівників підприємств, їх
перших заступників та заступників.

Пунктом 10 даного Порядку передбачено,
що посадова особа, яка вносить подання
про призначення на посаду осіб,
зазначених у пункті 1 цього Порядку,
може звертатися з пропозицією щодо
звільнення з посади таких осіб. У
пропозиції щодо звільнення з посади
обґрунтовуються причини неможливості
перебування особи на займаній посаді.
До подання додаються завізований
керівником відповідного органу проект
рішення про звільнення з посади із
зазначенням причини, біографічна
довідка з фотокарткою, що
засвідчується підписом керівника
кадрової служби і скріплюється
печаткою, заява особи про звільнення,
пояснення особи, що звільняється за
порушення трудової дисципліни, у разі
потреби - матеріали службового
розслідування, медична довідка, інші
документи, що безпосередньо стосуються
справи.

Судом встановлено, що 03 вересня 2013 року
до Прем`єр-міністра України Азарова
М.Я., з пропозицією про звільнення з
посади голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
ОСОБА_1 звернулося Міністерство
аграрної політики та продовольства
України, за підписом міністра
Присяжнюка М.В. (том №1 а.с.99). В
пропозиції про звільнення ОСОБА_1,
зазначив, що відповідно до п.100 Статуту
відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Украгролізинг» та пропозиції
Державної фінансової інспекції
України за результатами проведення
Державного фінансового аудиту щодо
відповідності займаної посади голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг»,
Міністерство аграрної політики та
продовольства України вносить
пропозицію про звільнення ОСОБА_1

Як вбачається з пропозицій Державної
фінансової інспекції України,
викладених в Державному фінансовому
аудиту виконання Державної цільової
програми реалізації технічної
політики в агропромисловому комплексі
на період до 2015 року, за 2010-1012 роки та
завершальний звітний період 2013 року, на
рівні Кабінету Міністрів України, з
огляду на результати державного
фінансового аудиту роботи
Мінагрополітики та ПАТ НАК
«Украгролізинг» в частині реалізації
заходів Державної програми визнати
незадовільною та розглянути питання
щодо відповідності займаним посадам
керівників, відповідальних за допущені
недоліки та прорахунки (том №1 а.с.95-96).

Відповідно до пунктів 18, 62, 95 і 100
Статуту Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів від 11 квітня 2001 року № 354,
Прем'єр-міністром України Миколою
Азаровим, до Кабінету Міністрів
України було внесено пропозицію
звільнити ОСОБА_1 з посади голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» згідно з
пунктом 3 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України (том
№1 а.с.102).

Розпорядженням Кабінету
Міністрів України № 644-р від 4 вересня
2013 року ОСОБА_1 звільнено з посади
голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
згідно з пунктом 3 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Як роз'яснено в п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9, у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані
власником

або уповноваженим ним органом
передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП
правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи

враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

В обґрунтування підстав звільнення
позивача за п. 3 ч.1 ст. 40 Кодексу законів
про працю України та відповідно в
обґрунтування заперечень на позовну
заяву, відповідач, Кабінет Міністрів
України, посилається на обставини,
викладені в проведеному Державною
фінансовою інспекцією України
Державному фінансовому аудиті
виконання Державної цільової програми
реалізації технічної політики в
агропромисловому комплексі на період
до 2015 року, за 2010-1012 роки та
завершальний звітний період 2013 року, та
обставини, викладені у поданні
Міністра аграрної політики та
продовольства України. При цьому,
відповідач, Кабінет Міністрів України,
вважає, що підставою звільнення
позивача є систематичне невиконання
ним. як головою правління Компанії,
своїх посадових обов`язків без
поважних причин та оскільки підставою
звільнення позивача не було порушення
ним трудової дисципліни, потреби у
проведенні службового розслідування з
огляду на наявний державний фінансовий
аудит не було, та до подання не повинні
були додаватися пояснення особи, що
звільняється за порушення трудової
дисципліни та матеріали службового
розслідування.

В той же час, суд не може погодитися з
такими твердженнями відповідача -
Кабінету Міністрів України, з огляду на
наступне.

Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9, за передбаченими
п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник
може бути звільнений лише за проступок
на роботі, вчинений після застосування
до нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку. У таких випадках
враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і
не втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті
громадські стягнення, які застосовані
до працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання
наказу про звільнення минулого не
більше одного року.

Таким чином, пункт 3 частини 1 статті 40
Кодексу законів про працю України дає
право власнику розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір у разі систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Для звільнення працівника за пунктом 3
частини 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України необхідно:

- щоб він учинив конкретний
дисциплінарний проступок, тобто
допустив невиконання або неналежне
виконання трудових обов'язків;

- щоб невиконання або неналежне
виконання обов'язків було протиправним
(суперечило законодавству), мало
систематичний характер;

- щоб за попередні порушення трудової
дисципліни до працівника
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення з
додержанням порядку їх застосування,
який передбачений статтею 147 КЗпП.

У разі, якщо вказані правила з боку
роботодавця були дотримані, і це не
дало позитивних наслідків, власник або
уповноважений ним орган вправі
прийняти рішення, що подальше
залишення такого працівника на роботі
суперечить інтересам виробництва.

Систематичним порушенням трудової
дисципліни вважається порушення,
вчинене працівником, який раніше
порушував трудову дисципліну, за що
притягувався до дисциплінарної та
громадської відповідальності, і
порушив її знову.

Виходячи із зазначеного, за одноразове
порушення трудової дисципліни,
незалежно від його тяжкості,
звільнення за пунктом 3 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України не
допускається. Звільнення за зазначеною
підставою є крайнім заходом, тобто
власник вправі звільнити працівника,
якщо вжиті до нього раніше заходи
дисциплінарного стягнення не
спричиняють ніякого впливу. Стаття 147
Кодексу законів про працю України
передбачає два види дисциплінарного
стягнення за порушення трудової
дисципліни: або догану, або звільнення.

При накладенні дисциплінарних
стягнень на працівника необхідно
враховувати всі правові гарантії,
встановлені статтями 147- 151 Кодексу
законів про працю України, а також
деякі інші норми трудового
законодавства.

Дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку.
І при цьому слід перевірити, чи були
вчинені працівником проступки, за які
вжиті дисциплінарні стягнення, чи
дотримувалися правила застосування
цих заходів, чи не втратили вони свою
силу.

Звільнення за систематичне порушення
трудової дисципліни може відбутися
лише в межах одного місяця з дня
виявлення проступку (чи дня, коли він
мав бути виявлений).

Крім того, відповідно до ст. 147 Кодексу
законів про працю України, за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: догана; звільнення.
Законодавством, статутами і
положеннями про дисципліну можуть бути
передбачені для окремих категорій
працівників й інші дисциплінарні
стягнення.

При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, а також попередню роботу
працівника.

Статтею 149 Кодексу законів про працю
України передбачено, що до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. Стягнення
оголошується в наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

В наказі власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
зазначити, які саме проступки і коли
вчинив працівник до часу звільнення й
стягнення, що до нього застосовувалися.

В той же час, в судовому засіданні було
встановлено, що на позивача, до
звільнення 04 вересня 2013 року, не
застосовувались заходи
дисциплінарного або громадського
стягнення, що свідчить про відсутність
систематичного порушення працівником
трудової дисципліни. Посилання
відповідача, Кабінету Міністрів
України, на те, що позивача було
звільнено не за порушення трудової
дисципліни, суперечить підставам, за
якими позивача було звільнено на
підставі Розпорядження Кабінету
Міністрів України № 644-р від 4 вересня
2013 року, оскільки звільнення проведено
згідно з пунктом 3 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Крім того, ні пропозиція
Прем'єр-міністра України Азарова М.Я. до
Кабінету Міністрів України, про
звільнення ОСОБА_1 з посади голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» згідно з
пунктом 3 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України, ні
розпорядження Кабінету Міністрів
України № 644-р від 4 вересня 2013 року, не
містить обґрунтування причини
звільнення позивача з займаної посади,
не зазначено, які саме проступки і коли
вчинив працівник до часу звільнення й
стягнення, що до нього застосовувалися.

В той же час, як вбачається з матеріалів
справи, 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1
нагороджено Почесною грамотою
Кабінету Міністрів України за вагоми
особистий внесок у забезпечення
розвитку агропромислового
виробництва, багаторічну сумлінну
працю та високий професіоналізм (том №1
а.с.24, 25).

Крім того, всупереч вимогам ст. 149
Кодексу законів про працю України до
застосування дисциплінарного
стягнення - звільнення за п.3 ч.1 ст. 40
Кодексу законів про працю України,
відповідач, Кабінет Міністрів України,
не витребував від порушника трудової
дисципліни, позивача, письмові
пояснення по суті встановлених
державним фінансовим аудитом порушень,
а посилання відповідача на те, що
позивач не підписав проект
аудиторського звіту та протокол
узгодження державного фінансового
аудиту, не свідчить про те, що позивач
відмовився надати пояснення по суті
порушень. Також, ні пропозиція
Прем'єр-міністра України Азарова М.Я.
про звільнення ОСОБА_1, ні
розпорядження Кабінету Міністрів
України № 644-р від 4 вересня 2013 року, не
містить відомостей про те, що при
звільненні позивача було враховано
ступінь тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, а також попередню
роботу працівника.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що при прийнятті рішення
(розпорядження) про звільнення
позивача за п.3 ч.1 ст. 40 Кодексу законів
про працю України, відповідачем,
Кабінетом Міністрів України, було
допущено порушення процедури
звільнення працівника, правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, у зв`язку з чим суд не в праві
визнати звільнення позивача
правильним, що є наслідком для
ухвалення судом рішення про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Кабінету Міністрів
України № 644-р від 4 вересня 2013 року.

Крім того, на підставі
розпорядження Кабінету Міністрів
України № 644-р, від 4 вересня 2013 року,
Національною акціонерною компанією
«Украгролізинг» 04 вересня 2013 року було
винесено наказ № 170-к «Про звільнення
ОСОБА_1», відповідно до якого ОСОБА_1
звільнений з посади голови правління
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» згідно з пунктом 3
частини першої статті 40 Кодексу
законів про працю України.

В той же час, за вимог ч. 3 ст. 40
Кодексу законів про працю України, не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Як вбачається з листка
непрацездатності серії АВЧ № 115022,
виданого 09 вересня 2013 року, ОСОБА_1
перебував з 26 серпня 2013 року по 09
вересня 2013 року на стаціонарному
лікуванні (том №1 а.с.22). В той же час,
наказ про звільнення ОСОБА_1, виданий
Національною акціонерною компанією
«Украгролізинг» 04 вересня 2013 року,
розпорядження Кабінету Міністрів
України № 644-р також видано 04 вересня 2013
року, тобто в період перебування
позивача на лікарняному, що є грубим
порушенням трудового законодавства.

Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9, правила про
недопустимість звільнення працівника
в період

тимчасової непрацездатності, а також у
період перебування у відпустці (ч.3
ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених
статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших
випадків, коли розірвання трудового
договору відповідно до чинного
законодавства провадиться з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. При цьому
маються на увазі щорічні, а також
інші відпустки, що надаються
працівникам як із збереженням, так і
без збереження заробітку.

Розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не може бути
визнано обгрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 47
Кодексу законів про працю України у
разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов`язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення.

В той же час, судом достовірно
встановлено, що позивача не було
ознайомлено з наказом Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
від 04 вересня 2013 року № 170-к, його копія
позивачу не вручалась та повідомлення
про звільнення на підставі п.3 ч.1 ст. 40
Кодексу законів про працю України не
направлялось.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд вважає за наявними підстави для
скасування наказу № 170-к від 04 вересня
2013 року «Про звільнення ОСОБА_1»,
виданого Національною акціонерною
компанією «Украгролізинг».

Крім того, Розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 07 листопада 2013
року № 863-р «Про внесення змін до
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 4 вересня 2013 року №644-р»,
було частково змінено розпорядження
Кабінету Міністрів України від 4
вересня 2013 року №644, та ОСОБА_1
звільнено за власним бажанням.

Підставами для прийняття вказаного
Розпорядження слугувала пропозиція
Прем`єр-міністра України Азарова М.Я. до
Кабінету Міністрів України, за якою
відповідно до п. 18, 62, 95 і 100 Статуту
Національної акціонерного компанії
«Украгролізинг», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 квітня 2001р. №354, вніс пропозицію
про внесення змін до розпорядження
Кабінету Міністрів України від 4
вересня 2013 року №644-р «Про звільнення
ОСОБА_1 з посади голови правління
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» (том №1 а.с.105).

За вимог ст. 38 Кодексу законів про працю
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні.

Таким чином, передумовою звільнення
працівника за ст. 38 Кодексу законів про
працю України є подання останнім
власнику або уповноваженому ним органу
письмової заяви про звільнення за
власним бажанням.

Обґрунтовуючи правомірність прийняття
розпорядження від 07 листопада 2013 року
№ 863-р про внесення змін до
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 4 вересня 2013 року №644-р, в
частині зміни причин звільнення
позивача з посади голови правління
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг», відповідач, Кабінет
Міністрів України, посилається на
заяву, подану позивачем ОСОБА_1 до
Кабінету Міністрів України від 31
жовтня 2013 року, в якій позивач просив
змінити формулювання причин його
звільнення та звільнити його за
власним бажанням.

Як вбачається з заяви адресованої на
ім`я Прем`єр-міністра України Азарова
М.Я., колишнього голови правління НАК
«Украгролізинг» ОСОБА_1 від 31 жовтня 2013
року, останній просить сприяння в Уряді
України про зміну формулювання його
звільнення, Розпорядження від 4 вересня
2013 року №644-р та звільнити його за
власним бажанням (том №1 а.с.104).

Відповідно до ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з висновку експертів за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи, від
18 квітня 2014 року № 165/тдд, складеного
експертами Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
рукописний текст та підпис заяви від 31
жовтня 2013 року від імені ОСОБА_1 на ім'я
Прем'єр-міністра України Азарова М.Я. -
колишнього голови правління НАК
«Украгролізинг» виконані не ОСОБА_1, а
іншою особою. Вирішити питання: «Чи
виконаний рукописний текст заяви від 31
жовтня 2013 року на ім`я Прем`єр-міністра
України Азарова М.Я. колишнього голови
правління НАК «Украгролізинг» ОСОБА_1,
навмисно зміненим почерком, із
застосуванням викривлення руки та/або
з інакшим нахилом з метою зміни
почерку?», не виявилось можливим (том №2
а.с.102-107).

Як вбачається з дослідницької частини
вказаного висновку (сторінка 6-10),
виявлені розбіжності, ознаки, є
стійкими, істотними та достатніми для
категоричного негативного висновку
про те, що рукописний текст та підпис
заяви від 31 жовтня 2013 року від імені
ОСОБА_1 на ім`я Прем`єр-міністра України
Азарова М.Я. - колишнього голови
правління НАК «Украгролізинг»,
виконані не ОСОБА_1, а іншою особою. При
вирішені питання «Чи виконаний
рукописний текст заяви від 31 жовтня 2013
року на ім`я Прем`єр-міністра України
Азарова М.Я. колишнього голови
правління НАК «Украгролізинг» ОСОБА_1,
навмисно зміненим почерком, із
застосуванням викривлення руки та/або
з інакшим нахилом з метою зміни
почерку?», не було виявлено явних
діагностичних ознак (крім відсутності
зв`язаності), які свідчили про
наявність навмисного викривлення
почерку. Досліджувані рукописні записи
можуть бути як звичайними,
характерними та властивими почерку
виконавця, так і виконаними зі зміною
динамічного стереотипу
письмово-рухової навички, а без зразків
почерку виконавця однозначно вирішити
вищевказане питання не можливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином, аналізуючи
вищевикладені докази та доводи сторін
в частині написання та подання
позивачем ОСОБА_1 заяви до Кабінету
Міністрів України від 31 жовтня 2013 року
про зміну формулювання причин
звільнення, в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позивач
ОСОБА_1 не писав, не підписував та
відповідно не подавав заяву на ім`я
Прем`єр-міністра України Азарова М.Я.
від 31 жовтня 2013 року, в якій просив
сприяння в Уряді України, про зміну
формулювання його звільнення,
Розпорядження від 4 вересня 2013 року
№644-р та звільнити його за власним
бажанням. Належних та допустимих
доказів, які б спростовували
твердження позивача ОСОБА_1, що
останній не писав, не підписував та не
подавав вищевказану заяву, та
відповідно належних та допустимих
доказів в спростування висновків
експертів, стороною відповідача суду
не надано.

З огляду на викладене, враховуючи
відсутність волевиявлення працівника
щодо звільнення за власним бажанням,
суд приходиться до висновку, що у
відповідача, Кабінету Міністрів
України, не було правових підстав для
прийняття рішення (розпорядження), щодо
внесення змін у Розпорядження від 4
вересня 2013 року №644-р щодо зміни
формулювання причин звільнення
позивача, у зв`язку з чим суд вважає, що
прийняте відповідачем, Кабінетом
Міністрів України, розпорядження від 07
листопада 2013 року № 863-р про внесення
змін до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 4 вересня 2013 року
№644-р є незаконним та підлягає
скасуванню.

Крім того, на виконання розпорядження
Кабінету Міністрів України від 07
листопада 2013 року № 863-р, Національною
акціонерною компанією «Украгролізинг»
11 листопада 2013 року було винесено
наказ № 255-к «Про внесення змін до
наказу від 04 вересня 2013 року № 170-к»,
відповідно до якого внесені зміни до
наказу Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» від 04 вересня
2013 року №170-к, виклавши його в наступній
редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади
голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
за власним бажанням, ст. 38 КЗпП
України», який у зв`язку з прийняттям
судом рішення про скасування
Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 07 листопада 2013 року № 863-р,
підлягає скасуванню.

За вимог частини першої статті 11
Цивільного процесуального кодексу
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до позовних вимог
позивача ОСОБА_1 (заява про збільшення
позовних вимог від 24 квітня 2014 року)
останній просить суд визнати нечинним
та скасувати Наказ № 263-к від 07
листопада 2013 року, виданий на підставі
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 863-р від 07 листопада 2013 року. В
той же час, судом встановлено, що
Національною акціонерною компанією
«Украгролізинг» на виконання
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 863-р від 07 листопада 2013 року,
був виданий наказ 11 листопада 2013 року №
255-к «Про внесення змін до наказу від 04
вересня 2013 року № 170-к». Таким чином,
враховуючи, що позивачем оспорюється
наказ № 263-к від 07 листопада 2013 року,
який не видавався Національною
акціонерною компанією «Украгролізинг»
на виконання Розпорядження Кабінету
Міністрів України № 863-р від 07
листопада 2013 року, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

Законодавство про працю хоча і
встановлює тягар доведення вини лише
стосовно матеріальної
відповідальності, однак принцип
доведеності вини працівника, зокрема
при розгляді спорів про поновлення
його на роботі, покладається на
власника. Власник має довести
наявність у діях працівника конкретних
порушень, довести вину працівника у цих
порушеннях.

Зазначене узгоджується вимогами ст. 4
Конвенції №158 Міжнародної організації
праці «Про припинення трудових
відносин з ініціативи підприємця»,
спрямованої на захист прав працівника,
- трудові відносини з працівником не
припиняються, якщо тільки немає
законних підстав для такого
припинення, зв'язаних зі здібностями
або поведінкою працівника.

Як вбачається з ст.7 Міжнародної
Конвенції №158, трудові відносини з
працівником не припиняються через його
поведінку до тих пір, поки йому не
нададуть можливість захищатися в
зв'язку з висунутими проти нього
обвинуваченнями. Стаття 9 зазначеної
Конвенції покладає на підприємця тягар
доказування законності підстав
звільнення працівника.

Як роз`яснено в пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
розгляді справ про поновлення на
роботі судам необхідно з'ясувати, з
яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідність законові. Суд не в праві
визнати звільнення правильним,
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов'язували звільнення.

Аналізуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про наявність
істотних порушень законодавства під
час винесення відповідачем, Кабінетом
Міністрів України, розпорядження від 04
вересня 2013 року № 644-р про звільнення
ОСОБА_1 з посади голови правління
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг», а також розпорядження
Кабінету Міністрів України від 07
листопада 2013 року № 863-р про внесення
зміни до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 04 вересня 2013 року
№ 644-р, що є підставою для визнання
незаконними та скасування даних
Розпоряджень. Крім того, підлягає
скасуванню наказ Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
від 04 вересня 2013 року № 170-к про
звільнення з посади Голови правління
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» ОСОБА_1 згідно з п. 3 ч. 1
ст. 40 КЗпП України. Щодо скасування
наказу № 263-к від 07 листопада 2013 року,
виданого на підставі Розпорядження
Кабінету Міністрів України № 863-к від 07
листопада 2013 року, то даний наказ не
може бути скасований судом, оскільки
відповідачем не було винесено даного
наказу № 263-к.

Згідно ч.1 ст. 235 Кодексу законів про
працю України у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

Таким чином, враховуючи істотне
порушення норм чинного трудового
законодавства України з боку
відповідачів та відповідно порушення
прав позивача, суд приходить до
висновку, що позивач правомірно
вимагає скасування Розпоряджень
Кабінету Міністрів України від 04
вересня 2013 року № 644-р, від 07 листопада
2013 року № 863-р, наказу Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
від 04 вересня 2013 року № 170-к та
відповідно поновлення його на посаді
Голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
з 04 вересня 2013 року.

За вимог статті 233 Кодексу законів про
працю України працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Відповідачами, Кабінетом Міністрів
України та Національною акціонерною
компанією «Украгролізинг», до
Дніпровського районного суду м. Києва
були подані заяви про застосування
наслідків спливу позовної давності, в
обґрунтування яких останні
посилаються на те, що позивачем було
пропущено строк звернення до суду за
захистом своїх прав, так як позивач з
того самого предмету спору, з тих самих
підстав, до тих самих відповідачів та
третьої особи раніше звертався до
Печерського районного суду міста Києва
з позовною заявою 09 вересня 2013 року про
визнання незаконним та скасування
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 04 вересня 2013 року № 644-р
«Про звільнення ОСОБА_1 з посади голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» та
поновлення позивача на посаді Голови
правління НАК «Украгролізинг». Ухвалою
Печерського районного суду міста Києва
від 10 вересня 2013 року відкрито
провадження у справі № 757/19303/13-ц. З
заявою від 01 листопада 2013 року про
залишення позову без розгляду,
зареєстрованою Печерським районним
судом міста Києва 07 листопада 2013 року
під вхідним номером 72485, позивач просив
суд залишити позов без розгляду.
Ухвалою Печерського районного суду
міста Києва від 08 листопада 2013 року на
підставі заяви позивача від 01
листопада 2013 року позов залишено без
розгляду. Отже, звернувшись до
Печерського районного суду міста Києва
з позовною заявою від 09 вересня 2013 року,
позивач на момент подання позовної
заяви до Дніпровського районного суду
міста Києва вже знав, що його права та
інтереси начебто були порушені
Кабінетом Міністрів України, а тому без
поважних причин попустив строк
звернення до суду. Також, посилались на
те, що позивачем ОСОБА_1 не доведено
факт отримання трудової книжки у
поштовій скринці 24 лютого 2014 року,
оскільки остання не пересилалась
Національною акціонерною компанією
«Украгролізинг» на адресу позивача, а
зберігалась в останнього. В середині
листопада 2013 року дружина позивача
надала до відділу кадрів Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
трудову книжку позивача, та після
внесення до останньої запису про
звільнення, забрала трудову книжку,
відмовившись розписатися за її
отримання. Також, Національна
акціонерна компанія «Украгролізинг»
не зобов`язана була, у відповідності до
ч.2 ст. 47 КЗпП України, ознайомлювати
позивача з наказом про його звільнення,
оскільки таке звільнення відбулося за
власним бажанням, а до Компанії вимога
від позивача про отримання копії
наказу, не надходила.

В той же час, суд не може погодитися з
даними твердженнями сторони
відповідачів, з огляду на наступне.

Як зазначено вище, за вимог ст. 233
Кодексу законів про працю України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду, у справах про звільнення - в
місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Таким чином, перебіг позовної
давності за вимогами працівників у
справах про звільнення (поновлення на
роботі) починається з дня вручення
працівнику копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Судом достовірно встановлено, що
позивача не було ознайомлено з
наказами, виданими Національною
акціонерною компанією «Украгролізинг»
від 04 вересня 2013 року № 170-к про
звільнення на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП
України та від 11 листопада 2013 року №
255-к про внесення змін до наказу від 04
вересня 2013 року № 170-к.

Відповідач, Національна акціонерна
компанія «Украгролізинг», всупереч
вимог ч.2 ст. 47 Кодексу законів про працю
України, у день звільнення позивача, 04
вересня 2013 року, не здійснив дій
спрямованих на ознайомлення позивача з
наказом від 04 вересня 2013 року № 170-к про
звільнення на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП
України. Посилання відповідача,
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг», на те, що останнє не
зобов`язане було, у відповідності до ч.2
ст. 47 КЗпП України, ознайомлювати
позивача з наказом від 11 листопада 2013
року № 255-к, оскільки звільнення
позивача відбулося за власним
бажанням, на думку суду є
безпідставним, оскільки даний наказ
змінює формулювання причин звільнення
позивача за попереднім наказом №170-к
від 04 вересня 2013 року. Таким чином,
враховуючи, що наказ 170-к від 04 вересня
2013 року відповідачем, Національною
акціонерною компанією
«Украгролізинг», скасований не був, за
своєю суттю наказ № 255-к від 11 листопада
2013 року не є новим наказом про
звільнення працівника за власним
бажанням, право на ознайомлення з яким
має працівник та відповідно за яким у
роботодавця не виникає обов`язку
ознайомити працівника з таким наказом,
у зв`язку з чим суд вважає помилковими
твердження відповідача про
відсутність передбаченого
законодавством обов`язку
ознайомлювати працівника з прийнятим
наказом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем, Національною
акціонерною компанією
«Украгролізинг», були допущені
порушення вимог ч. 2 ст. 47 Кодексу
законів про працю України в частині
видачі позивачу ОСОБА_1 наказу про
звільнення від 04 вересня 2013 року № 170-к
на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України та
наказу від 11 листопада 2013 року № 255-к
про внесення змін до наказу від 04
вересня 2013 року № 170-к, що позбавило
позивача на реалізацію останнім
законних прав бути обізнаним про свою
трудову діяльність, підстав
звільнення, а також щодо звернення до
уповноважених органів за вирішенням
трудового спору.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 1
ст. 47 Кодексу законів про працю України
власник або уповноважений ним орган
зобов`язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1.1. Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої Наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України 29.07.93 р. № 58, трудова
книжка є основним документом про
трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, в установі, організації
(далі - підприємство) усіх форм
власності або у фізичної особи понад
п'ять днів, у тому числі осіб, які є
співвласниками (власниками)
підприємств, селянських

(фермерських) господарств, сезонних і
тимчасових працівників, а також
позаштатних працівників за умови, якщо
вони підлягають державному
соціальному страхуванню.

Як вбачається з відомостей трудової
книжки позивача (том №1 а.с.19-21), остання
містить запис за №31 від 12 лютого 2009
року, відповідно до якого ОСОБА_1
призначено на посаду голови правління
НАК «Украгролізинг» відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 11 лютого 2009 року №70, підстава -
наказ №27-к від 12 лютого 2009 року, та
запис №32 від 04 вересня 2013 року,
відповідно до якого, ОСОБА_1 звільнено
із займаної посади за власним бажанням
ст. 38 КЗпП України, підстава - наказ
№170-к від 04 вересня 2013 року.

Згідно п.2.3. Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
записи в трудовій книжці при
звільненні або переведенні на іншу
роботу повинні провадитись у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства і з посиланням на
відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4. цієї ж Інструкції
встановлено, що усі записи в трудовій
книжці про прийняття на роботу,
переведення на іншу постійну роботу
або звільнення, а також про

нагороди та заохочення вносяться
власником або уповноваженим ним
органом після видання наказу
(розпорядження), але не пізніше
тижневого строку, а в разі звільнення -
у день звільнення і повинні точно
відповідати тексту наказу
(розпорядження).

В той же час, відомості про звільнення
позивача, з роботи зазначені в трудовій
книжці, не відповідають вимогам п.п. 2.3.
2.4 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, оскільки
не відповідають текстам наказів
(розпоряджень).

Так, враховуючи вимоги вищевказаної
Інструкції в трудовій книжці ОСОБА_1,
мали б бути зазначені відомості про
звільнення на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП,
відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 04 вересня 2013 року
№ 644-р, на підставі наказу №170-к від 04
вересня 2013 року та відомості про зміну
формулювання причин звільнення на
звільнення за власним бажанням, на
підставі розпорядження Кабінету
Міністрів України від 07 листопада 2013
року № 863-р про внесення змін до
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 04 вересня 2013 року № 644-р, на
підставі наказу від 11 листопада 2013 року
№255-к про внесення змін до наказу №170-к
від 04 вересня 2013 року.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що при звільненні позивача
відповідачем, Національною
акціонерною компанією
«Украгролізинг», були допущені грубі
порушення порядку ведення трудових
книжок працівників.

Відповідно до п.2.5. Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників з кожним записом, що
заноситься до трудової книжки на
підставі наказу (розпорядження) про
призначення на роботу, переведення і
звільнення власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний ознайомити
працівника під розписку в особистій
картці, в якій має повторюватися
відповідний запис з трудової книжки
(вкладиша).

Наказом Державного комітету
статистики України від 05.12.2008р. № 489, з
метою

подальшого вдосконалення державних
статистичних спостережень
підприємств, установ, організацій щодо
обліку особового складу, використання
робочого часу та розрахунків з
працівниками із заробітної плати,
затверджена типова форма первинної
облікової документації зі статистики
праці, а саме № П-2 «Особова картка
працівника».

В той же час, як вбачається з особової
картки, типова форма №П-2 (том №2 а.с.35),
працівника ОСОБА_1, станом на день
розгляду справи, остання не містить
відомостей щодо дати і причин
звільнення працівника, підпису
працівника кадрової служби та підпису
і дати працівника.

Відповідно до п. 7.1. Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, на підприємстві ведеться
така документація щодо обліку бланків
трудових книжок і заповнених трудових
книжок:

а) книга обліку бланків трудових книжок
і вкладишів до них, затверджена наказом
Мінстату України від 27 жовтня 1995 року
№277;

б) книга обліку руху трудових книжок і
вкладишів до них, затверджена наказом
Мінстату України від 27 жовтня 1995 року №
277.

Книга обліку руху трудових книжок і
вкладишів до них ведеться відділом
кадрів або іншим підрозділом
підприємства, який здійснює оформлення
прийняття і звільнення працівників. У
цій книзі реєструються всі трудові
книжки, що прийняті від працівників при

влаштуванні на роботу, а також трудові
книжки і вкладиші до них із записом
серії і номера, що видані працівникам
знову.

У разі одержання трудової книжки у
зв'язку із звільненням працівник
розписується у особистій картці і у
книзі обліку.

Як вбачається з дослідженої в судовому
засіданні книги обліку руху трудових
книжок і вкладишів до них Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»,
копія аркушу 36 якої долучена до
матеріалів справи (том №2 а.с.36-37),
остання містить запис за №737 щодо
реєстрації трудової книжки ОСОБА_1 12
лютого 2009 року на підставі наказу №27-к
від 12 лютого 2009 року, серії НОМЕР_1, та
підпис працівника при прийняття
трудової книжки. В той же час, в книзі
обліку руху трудових книжок і
вкладишів до них, при записі в графі
звільнення - наказ №170-к від 04 вересня
2013 року, дата видачі трудової книжки та
підпис про отримання трудової книжки,
які повинні виконуватись працівником,
відсутні.

За вимог п. 4.2. Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
якщо працівник відсутній на роботі в
день звільнення, то власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з
доставкою на зазначену адресу
допускається тільки за письмовою
згодою працівника.

В той же час, всупереч положенням п. 4.2.
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, лише 12
вересня 2013 року Національною
акціонерною компанією «Украгролізинг»
було направлено на адресу позивача
лист №17-2/1920, відповідно до якого ОСОБА_1
повідомлено про те, що останній
звільнений відповідно до
розпорядження Кабінету міністрів
України від 04 вересня 2013 року №644-р, з
посади голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»,
та викладено прохання прибути у відділ
кадрів Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» (кім.303) для
отримання трудової книжки. Крім того,
доказів отримання позивачем ОСОБА_1
зазначеного листа, Національною
акціонерною компанією «Украгролізинг»
суду не представлено.

Обґрунтовуючи підстави для
застосування наслідків спливу строку
позовної давності, відповідачі
посилались на те, що трудова книжка
ОСОБА_1 перебувала не на підприємстві, а
безпосередньо у позивача, а запис в
трудову книжку про звільнення позивача
був внесений в листопаді 2013 року, при
цьому відповідачі посилались на
службову записку начальника відділу
кадрів Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» ОСОБА_6, та
покази останнього в якості свідка.

Як вбачається з службової записки
начальника відділу кадрів
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» ОСОБА_6 від 29 листопада
2013 року (том №1 а.с.117), останній
зазначає, що під час прийому-передачі
справ Відділу кадрів у вересні 2010 року
після призначення його на посаду
начальника Відділу кадрів було
виявлено відсутність трудової книжки
голови правління ОСОБА_1 За
повідомленнями працівників Відділу
кадрів вона зберігалася у голови
правління ОСОБА_1 відповідно до усної
його вказівки. Після звільнення ОСОБА_1,
останньому листом від 12 вересня 2013 року
№17-2/1920 було повідомлено про звільнення
з посади голови правління Компанії та
було запропоновано прибути у Відділ
кадрів для оформлення та отримання
трудової книжки. В листопада 2013 року
(точної дати він не пам`ятає) до Відділу
кадрів звернулася дружина ОСОБА_1 з
проханням внести запис у трудову
книжку щодо його звільнення. Запис був
зроблений заступником начальника
Відділу кадрів ОСОБА_8 відповідно до
виданих наказів Компанії. Він поставив
свій підпис в трудовій книжці. Трудову
книжку видала дружині ОСОБА_1 заступник
начальника Відділу кадрів ОСОБА_8
Засвідчити підписом факт отримання
трудової книжки ОСОБА_1 його дружина
відмовилась.

Будучи допитаним в судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_6,
підтвердив факти викладені ним в
службовій записці від 29 листопада 2013
року.

В той же час, суд критично відноситься
до показів свідка ОСОБА_6, оскільки
останнім, як начальником відділу
кадрів, були допущені грубі порушення
порядку ведення трудових книжок
працівників. Так, покази останнього в
частині відсутності трудової книжки
ОСОБА_1 у період з вересня 2010 року у
Відділі кадрів Компанії,
спростовуються підписом
відповідальної особи в книзі обліку
руху трудових книжок і вкладишів до них
про прийняття 12 лютого 2009 року трудової
книжки ОСОБА_1 Покази, в частині
отримання трудової книжки ОСОБА_1 його
дружиною, спростовуються поведінкою
самого ОСОБА_6, який перебуваючи на
посаді начальника відділу кадрів при
наявності факту отримання трудової
книжки ОСОБА_1 сторонньою особою та
відмовою в наданні розписки про
отримання трудової книжки, не вчинив
жодної дії щодо попередження факту
порушення трудового законодавства та
ліквідації наслідків такого порушення,
не вжив заходів для негайного
повідомлення керівництва про даний
факт, не вжив заходів по складанню акту
по даному факту. Також, в Компанії
відсутні будь-які документи, які б
свідчили, що ОСОБА_1 уповноважував
будь-яку особу на отримання трудової
книжки. Крім того, як встановлено судом,
жодного повідомлення самому ОСОБА_1
щодо факту отримання трудової книжки
нібито його дружиною, необхідністю
з`явитися до відділу кадрів для розпису
в книзі обліку руху трудових книжок і
вкладишів до них, а також в типовій
формі № П-2, про отримання трудової
книжки, не направлялось. Суд, також
критично відноситься до фактів,
викладених в службовій записці щодо
представлення до відділу кадрів
трудової книжки ОСОБА_1 безпосередньо
його дружиною, оскільки свідок ОСОБА_6
даного факту в судовому засіданні не
засвідчив та особисто не був присутнім
при передачі дружиною ОСОБА_1 трудової
книжки працівнику відділу кадрів.

Крім того, посилання відповідачів на
факт звернення позивача з вимогами про
вирішення трудового спору 09 вересня 2013
року до Печерського районного суду м.
Києва та обізнаність у зв`язку з цим з
фактом порушення його прав, суд вважає
безпідставними з огляду на наступне.

Так, дійсно 09 вересня 2013 року ОСОБА_1
звернувся до Печерського районного
суду м. Києва з позовом до Кабінету
Міністрів України про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 04 вересня 2013 року №644-р про
звільнення з посади та поновлення на
роботі, який ухвалою Печерського
районного суду м. Києва від 08 листопада
2013 року був залишений без розгляду на
підставі п.5 ч.1 ст. 207 Цивільного
процесуального кодексу України. В той
же час, матеріали даної справи не
містять жодного доказу, який би
підтверджував, що протягом судового
розгляду вказаної справи позивач був
обізнаний про винесення наказу про
звільнення, та відповідно був з ним
ознайомлений і отримав його копію.
Долучення позивачем до матеріалів
вказаної справи копії трудової книжки,
яка в судовому засіданні не звірялась з
оригіналом, та яка не містить запису
про звільнення позивача, не свідчить
про наявність трудової книжки у
позивача.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх
сукупності, враховуючи вимоги ст. 233
Кодексу законів про працю України щодо
дотримання позивачем місячного строку
для звернення до суду у справі про
вирішення трудового спору (поновлення
на роботі), суд приходить до висновку,
що відповідачами не доведено перед
судом переконливості в доводах поданих
останніми заяв про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності, оскільки станом на день
розгляду справи позивача в
установленому законом порядку не було
ознайомлено з наказами, виданими
Національною акціонерною компанією
«Украгролізинг» 04 вересня 2013 року №
170-к про звільнення на підставі п.3 ч.1 ст.
40 КЗпП України та 11 листопада 2013 року №
255-к про внесення змін до наказу від 04
вересня 2013 року № 170-к, а порушення,
допущені під час оформлення звільнення
позивача, в тому числі заповнення
трудової книжки, відсутність належних
та допустимих доказів, які б свідчили
про перебування трудової книжки у
позивача в момент його звільнення та в
подальшому, дають підстави суду
вважати про обґрунтованість тверджень
позивача щодо часу отримання останнім
трудової книжки, а саме 24 лютого 2014
року, в поштовій скринці за його місцем
проживання. Таким чином, суд вважає, що
перебіг позовної давності за вимогами
позивача, у відповідності до вимог ст.
233 Кодексу законів про працю України
починається з дня отримання останнім
трудової книжки - 24 лютого 2014 року,
оскільки позивачу не вручались накази
про звільнення та зміну формулювання
причин звільнення, а відповідачем,
Національною акціонерною компанією
«Украгролізинг», не доведено факт
отримання позивачем трудової книжки в
інший час.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів
про працю України при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Як роз'яснено в п. 32 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» у
випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи - невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100.

Так, позивачем заявлені вимоги про
стягнення з Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 05
вересня 2013 року по 24 квітня 2014 року в
сумі 239 679,00 гривень. В той же час, суд не
може погодитись з розрахунками
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, проведеними позивачем,
виходячи з наступного.

Відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 р.
№100, середньомісячна заробітна плата
за час вимушеного прогулу обчислюється
виходячи з виплат за останні два
календарних місяці роботи, що
передували звільненню позивача.

Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_1
Національною акціонерною компанією
«Украгролізинг» 27 лютого 2014 року № 16/499,
загальний дохід ОСОБА_1 за період з 01
липня 2013 року по 31 серпня 2013 року склав
65 098,15 гривень, з яких за липень - 46 091,50
гривень, за серпень - 2013 року - 19 006,65
гривень (том №1 а.с.23).

Відповідно до п. 5 Порядку при
обчисленні середньої заробітної плати
за останні два місяці, крім
перелічених вище виплат, також не
враховуються виплати за час, протягом
якого зберігається середній заробіток
працівника (за час виконання державних
і громадських обов'язків, щорічної і
додаткової відпусток, відрядження
тощо) та допомога у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю.

Судом встановлено, що у період часу з 22
липня 2013 року по 21 серпня 2013 року
позивач перебував у відпустці, а з 26
серпня 2013 року по 09 вересня 2013 року - на
лікарняному. Таким чином, загальна
кількість робочих днів складає 17 днів.

Відповідно до абз.1 п.8 Порядку
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Згідно розрахунку середньої
заробітної плати згідно Постанови КМУ
від 08 лютого 1995 року № 100 та
затвердженого Порядку, проведеного
Національною акціонерною компанією
«Укравтолізинг» 19 березня 2014 року за №
14/771, за липень 2013 року позивачу
нараховано заробітну плату в розмірі 11
139 гривень 15 копійок, кількість
відпрацьованих днів - 15, кількість
робочих днів - 23, за серпень 2013 року
позивачу нараховано заробітну плату в
розмірі 1 626 гривень 65 копійок,
кількість відпрацьованих днів - 2,
кількість робочих днів - 21. Таким чином,
середньомісячне число робочих днів
складає 22 (44 : 2), середньоденна
заробітна плата - 750 гривень 93 копійки
(12765,80 : 17 днів), середня заробітна плата
складає 16520,46 гривень (750,93
(середньоденна заробітна плата (12765,80 :17)
* 22 (середньомісячне число робочих днів
(44:2) (том №2 а.с.88).

Таким чином, загальний розмір
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, що має бути сплачений
відповідачем, Національною
акціонерною компанією
«Укравтолізинг», в період часу з 05
вересня 2013 року по 24 квітня 2014 року
становить 122 401,59 гривень (750,93 * 163
(кількість днів вимушеного прогулу).

Аналізуючи вищевикладене,
оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

У зв'язку з вищевикладеним з
відповідача, Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг», на користь
держави підлягає до стягненню судовий
збір пропорційно до задоволених
позовних вимог, з урахуванням положень
ЗУ «Про судовий збір», у розмірі 1224,02
гривні.

Крім того, у відповідності до вимог п.4
ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального
кодексу України, суд допускає негайне
виконання рішення в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді голови правління
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» з 04 вересня 2013 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 43 Конституцією України, ст. ст. 38, 40,
147, 149, 233, 235 Кодексу законів про працю
України, Інструкцією про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої Наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України 29.07.93 р. № 58,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», Постановою Пленуму Верховного
суду України №13 від 24 грудня 1999 року
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
Порядком розрахунку середнього
заробітку, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1995 року №100, ст.ст. 1, 3, 10, 11, 15, 59-61,
79, 88, 212-215, 218, 294, 367 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів
України, Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг», третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог
ОСОБА_2 про визнання незаконним та
скасування розпоряджень, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та поновлення на роботі
(посаді) - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати
Розпорядження Кабінету Міністрів
України №644-р від 04 вересня 2013 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» згідно
пунктом 3 частини першої ст. 40 Кодексу
законів про працю України.

Визнати незаконним та скасувати
Розпорядження Кабінету Міністрів
України №863-р від 07 листопада 2013 року
про внесення змін до Розпорядження
Кабінету Міністрів України №644-р від 04
вересня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з
посади голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
за власним бажанням.

Скасувати Наказ від 04 вересня 2013 року
№170-к Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» про
звільнення з посади голови правління
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» ОСОБА_1 згідно пунктом
3 частини першої ст. 40 Кодексу законів
про працю України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» з 04 вересня
2013 року.

Стягнути з Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 05 вересня 2013 року
по 24 квітня 2014 року в сумі 122 401 (сто
двадцять дві тисячі чотириста одну)
гривню 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.

Стягнути з Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
на користь держави судовий збір в
розмірі 1 224 (одна тисячі двісті
двадцять чотири) гривні 02 (дві) копійки.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на
посаді голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
з 04 вересня 2013 року підлягає негайному
виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: