Справа № 182/8564/13-ц
Провадження № 2/0182/953/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Шестакової З.С.

при секретарі -
Пометій Є.Т.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1

відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, в якості третіх осіб: Публічне
Акціонерне Товариство „Райффайзен
Банк Аваль" та Публічне Акціонерне
Товариство Комерційний банк „Надра",
про розподіл спільного майна подружжя,
суд

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якості третіх осіб: ПАТ
„Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ
Комерційний банк „Надра", про розподіл
спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона
перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 17 вересня
2005 року. Шлюб розірвано 25 квітня 2013
року.

За час шлюбу ними було придбано
наступне майно:

- житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1, який
складається з: „А" - глинокаркасний,
обкладений цеглою житловий будинок,
жилою площею 32,1 кв.м; „Б" - цегляний
сарай; „В" - дерев'яна вбиральня; „Г" -
металевий гараж; № 1-5, І - спорудження,
та розташований на земельній ділянці 597
кв.м. за вказаною адресою. Вартість
житлового будинку з надвірними
будівлями на час звернення до суду з
даним позовом складає 113 431,00 грн.;

- окреме індивідуальне визначене
майно - нежитлове вбудоване
напівпідвальне приміщення, площею 108,3
кв.м, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_2. Вартість нежитлового
вбудованого напівпідвального
приміщення на час звернення до суду з
даним позовом складає 319 716,00 грн.

Оскільки добровільно розділити майно
відповідач не бажає, тому спочатку
позивач просила суд поділити спільне
майна подружжя та визнати за нею право
власності на 1/2 частину житловий
будинок з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1, який складається з:
„А" - глинокаркасний, обкладений цеглою
житловий будинок, жилою площею 32,1 кв.м;
„Б" - цегляний сарай; „В" - дерев'яна
вбиральня; „Г" - металевий гараж; № 1-5, І
- спорудження, та розташований на
земельній ділянці 597 кв.м. за вказаною
адресою; та на 1/2 частину нежитлового
вбудованого напівпідвального
приміщення, площею 108,3 кв.м, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Згодом позивач уточнила свої позовні
вимоги на просила суд стягнути з ОСОБА_2
грошову компенсацію вартості половини
спільно нажитого майна в сумі 216 573,50
грн. та судові витрати.

У судовому засіданні 19 травня 2014 року,
враховуючи те, що відповідач не
погодився сплатити ОСОБА_3 грошову
компенсацію вартості половини спільно
нажитого майна, представник позивача
ОСОБА_1 просила суд розглянути позовні
вимоги позивача за первісним позовом
та визнати за ОСОБА_3 право власності на
1/2 частину житловий будинок з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1, та на 1/2 частину нежитлового
вбудованого напівпідвального
приміщення, площею 108,3 кв.м, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
позивача не визнав. Не спростовував
факт придбання за час спільного
проживання подружжя нерухомого майна у
вигляді: житлового будинку з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1, та нежитлового вбудованого
напівпідвального приміщення, площею
108,3 кв.м, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_2. Однак відповідач вважає дане
майно було придбано за кредитні кошти
ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ КБ
„Надра", находиться під обтяженням
іпотекою, є виключеним з цивільного
обороту та відповідно до вимог частин
2,3 ст. 325 ЦК України не підлягає поділу
як спільна сумісна власність подружжя.
Тому просив суд в позові ОСОБА_3
відмовити. З цих самих підстав він не
погоджується сплатити позивачу
грошову компенсацію вартості половини
спільно нажитого майна.

Представники третіх осіб з позовом
ознайомлені, про день розгляду справи
належним чином повідомлені, в судове
засідання не з'явились та надали заяви
про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК
України, ч. 3 ст. 368 ЦК України),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом (п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 „Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя").

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України.

Так, ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Судом встановлено, що з 17 вересня 2005
року по 25 квітня 2013 року подружжя
ОСОБА_3 перебували у шлюбі. Від даного
шлюбу дітей немає.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 25 квітня 2013
року шлюб між сторонами розірвано. Цим
рішенням встановлено, що шлюбні
відносини сторони припинили з 04 лютого
2013 року (а.с.5).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, суд вважає доведеним той факт, що
сторони припинили шлюбні відносини з 04
лютого 2013 року.

21 червня 2006 року ОСОБА_2 придбав
житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
іпотечного кредитування за рахунок
кредитних коштів ПАТ „Райффайзен Банк
Аваль", та 24 березня 2006 року
зареєстрував право власності в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно (а.с.9,10).

11 липня 2007 року ОСОБА_2 придбав окреме
індивідуальне визначене майно -
нежитлове вбудоване напівпідвальне
приміщення, площею 108,3 кв.м, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2, шляхом
іпотечного кредитування за рахунок
кредитних коштів ПАТ КБ „Надра", та 20
липня 2007 року зареєстрував право
власності в електронному Реєстрі прав
власності на нерухоме майно (а.с.7,8).

Суд не може взяти до уваги доводи
відповідача в тій частині, що нерухоме
майно, яке знаходиться в іпотеці
банків, не є спільною власністю
подружжя, оскільки виключено з
цивільного обороту.

Так, згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого подружжя,
якщо майно одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

У судовому засіданні сторони
підтвердили той факт, що нерухоме
майно: житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1, та
окреме індивідуальне визначене майно -
нежитлове вбудоване напівпідвальне
приміщення, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_2, було придбано шляхом
іпотечного кредитування, кредитні
договори були укладені в інтересах
сім'ї та за письмовою згодою другого
подружжя - ОСОБА_3 та використовувалось
в інтересах сім'ї.

Крім того, п. 36 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
роз'яснено, що у разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до третьої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, суди мають
враховувати, що іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі й на
тих самих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки (ст. 23 Закону України „Про
іпотеку").

Отже, факт перебування майна в іпотеці
не перешкоджає його поділу між
подружжям у судовому порядку та
визнання права власності на нього,
оскільки під час поділу такого майна
дія договору іпотеки не припиняється
ст. 23 Закону України „Про іпотеку" та
такий поділ не є розпорядженням
(відчуженням) предмета іпотеки.

До того ж, не може вважатися виключеним
з цивільного обороту майно у вигляді
житлового будинку з надвірними
будівлями та нежитлового вбудованого
напівпідвального приміщення з цих
підстав, що воно перебуває під
обтяженням іпотекою, оскільки житлові
будинки та нежитлові вбудовані
напівпідвальні приміщення не входять
до Переліку видів майна, що не може
перебувати у власності громадян,
громадських об'єднань, міжнародних
організацій та юридичних осіб інших
держав на території України,
затвердженого Постановою Верховної
Ради України „Про право власності на
окремі види майна" від 17 червня 1992 року
за № 2471-XII.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

У той же час інших доказів, які б
спростовували позовні вимоги позивача
ОСОБА_3 та доводили заперечення
відповідача щодо позову, останнім суду
не надано.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК
України.

Таким чином, суд вважає, що доводи
відповідача про те, що спірне майно не є
спільною власністю подружжя, а тому не
підлягає розподілу, не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ч.
4 ст. 60 ЦПК України доказування не
можуть ґрунтуватися на припущеннях,
суд дійшов висновку, що відповідач
розпорядився своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням викладених обставин, суд
приходить висновку, що житловий
будинок з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1, та нежитлове
вбудоване напівпідвальне приміщення,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
були придбані подружжям ОСОБА_3 під час
перебування їх у шлюбу, за кредитні
кошті, являються спільною власністю
подружжя та підлягають розподілу в
рівних частках між чоловіком та
дружиною.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню
судові витрати в сумі 2 165,74 (дві тисячі
сто шістдесят п'ять грн. 74 коп.) .

Керуючись 10,11,57,60,61,73,88,209,212,214-215,217-218 ЦПК
України, 60,63,65,69-71 СК України, 368 ЦК
України, Постановою Верховної Ради
України „Про право власності на окремі
види майна" від 17 червня 1992 року за №
2471-XII, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Розділити сумісно нажитий подружжям
ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1, який
складається з: „А" - глинокаркасний,
обкладений цеглою житловий будинок,
жилою площею 32,1 кв.м; „Б" - цегляний
сарай; „В" - дерев'яна вбиральня; „Г" -
металевий гараж; № 1-5, І - спорудження,
та розташований на земельній ділянці 597
кв.м. за вказаною адресою.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Розділити сумісно нажите подружжям
ОСОБА_3 окреме індивідуальне визначене
майно - нежитлове вбудоване
напівпідвальне приміщення, площею 108,3
кв.м, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину окремого індивідуально
визначеного майна - нежитлового
вбудованого напівпідвального
приміщення, площею 108,3 кв.м, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судові витрати в сумі 2 165,74 (дві
тисячі сто шістдесят п'ять грн. 74 коп.)

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: З. С. Шестакова