АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1972/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кудрявцева Т. О. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 , Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання недійсним
договору поруки, визнання факту
відсутності правовідносин, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивачка звернулась до
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом ОСОБА_3 ,
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання недійсним договору поруки,
визнання факту відсутності
правовідносин. Сплативши судовий збір,
відповідно вимог чинного
законодавства.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка посилається на те, що 01.08.2005
року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
заключили кредитний договір № DNU0GK00000586.
01.08.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 в забезпечення зобов»язань
позичальника за вказаним кредитним
договором був укладений договір поруки
№ DNU0GK00000586/1. Вказаний договір поруки
порушив її право на справедливість,
вона не є стороною договору поруки і не
надавала згоди на його укладання, однак
банк та поручитель в договорі поруки
розширили обов»язки та звузили її
права як позичальника, які випливають з
кредитного договору, а саме - п.1
договору поруки зобов»язав
позичальника сплатити пеню в більшому
розмірі, ніж встановлено кредитним
договором; зобов»язав позичальника
сплатити пеню за більший перелік
порушень, ніж встановлено кредитним
договором; зобов»язав позичальника
виконати дії, не встановлені кредитним
договором. Кредитним договором
встановлена база вирахування
процентів за користування кредитом,
договір поруки виключив базу
вирахування процентів за користування
кредитом, тобто п.1 договору поруки
звузив права позичальника, позбавивши
її права вимагати від банка
нарахування процентів за користування
кредитом від суми непогашеної
заборгованості, а не від суми кредиту.
П.п.1, 4, 5, 9 Договору поруки та
правовідносини між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ПАТ КБ «ПриватБанк», які виникли на
підставі договору поруки в момент їх
виникнення протирічать ст.ст.11, 509, 511, 546,
553, 611 ЦК України. Визнання п.1 договору
поруки недійсним тягне за собою
недійсність договору поруки в цілому,
оскільки не можна передбачити, що
договір поруки був укладений без
вказання в ньому за яке зобов»язання
поручився поручитель, а також визнання
факту відсутності з 01.08.2005 року
правовідносин по договору поруки.

Рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2013 року відмовлено у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачка просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги, оскільки рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2005 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № DNU0GK00000586.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору
банк зобов»язався надати
позичальникові кредитні кошти шляхом:
надання готівкою через касу на строк до
01.08.2012 року включно у вигляді не
поновлювальної кредитної лінії у
розмірі 42 520,00 доларів США на наступні
цілі: купівлю нерухомості у сумі 40 000,00
доларів США та сплату страхових
платежів у сумі 2520,00 доларів США зі
сплатою за користування кредитом у
розмірі 0,18% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом і комісією
за розрахунково-касове обслуговування
у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту
щомісяця в період сплати, комісії за
дострокове погашення кредиту
відповідно до п.3.11. даного договору;
періодом сплати вважати період з 3 по 10
число кожного місяця. Погашення
заборгованості за цим договором (за
винятком комісії, що сплачується в
момент надання кредиту) здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку кошти (щомісячний платіж) у сумі
750,74 доларів США для погашення
заборгованості за кредитним договором,
що складається із заборгованості по
кредиту, відсоткам, комісії, а також по
іншим витратам банку відповідно до п.п.
2.2.9, 4.3.

Згідно до п.1.3. кредитного договору
забезпеченням виконання позичальником
зобов»язань за даним договором
виступає іпотека: в житловому будинку
за адресою АДРЕСА_1, літ.А-12 на 1 поверсі
нежитлове приміщення НОМЕР_1, а також
інші види застави, іпотеки, поруки,
надані банку з метою забезпечення
зобов»язань за даним договором.

Відповідно до п.п.2.2. кредитного
договору позичальник зобов»язується
використати кредит на цілі, зазначені в
п.1.1. даного договору; сплачувати
відсотки за користування кредитом
відповідно до п.1.1., 3.1., 3.2. даного
договору, повну сплату відсотків за
користування кредитом здійснити не
пізніше дати фактичного повного
погашення кредиту (п.2.2.2.); сплатити
банку комісію згідно п.1.1. і п.3.11 даного
договору (п.2.2.3.); погашення кредиту
зробити в порядку, сумах і строки,
передбачені п.1.1, 2.3. цього договору
(п.2.2.4.).

Згідно до п.3.1. кредитного договору за
користування кредитом у період з дати
списання коштів із кредитного рахунку
до дати погашення кредиту позичальник
щомісяця в період сплати сплачує
відсотки в розмірі, зазначеному в п.1.1.
даного договору.

Відповідно до п.3.2. кредитного договору
згідно ст.212 ЦК України при порушенні
позичальником зобов»язань по
погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1.,
2.2.4., 2.3.3 цього договору, позичальник
сплачує банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 2,27% на місяць,
нараховані від суми непогашеної в
строк заборгованості за кредитом.
Розраховані відповідно до цього пункту
договору відсотки сплачуються
позичальником щомісяця в період сплати
понад зазначену в п.1.1. суми щомісячного
платежу за кредитним договором (у
випадку погашення заборгованості
шляхом надання щомісячного платежу й
установлення його суми в п.1.1). При
встановленні банком у порядку,
передбаченому п.2.3.2. зменшеної
процентної ставки, умови даного пункту
вважаються скасованими з дати
встановлення зменшеної процентної
ставки.

У відповідності до п.4.1. кредитного
договору при порушенні позичальником
кожного із зобов»язань, передбачених
п.п.2.2.2., 2.2.3. даного договору, банк має
право нарахувати, а позичальник
зобов»язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 грн. (або суму у
валюті кредиту, еквівалентної 1 грн. за
курсом НБУ на день сплати) за кожний
день прострочки.

01.08.2005 року між ПриватБанком та ОСОБА_3
був укладений договір поруки №
DNU0GK00000586/1.

Відповідно до п.1 договору поруки
предметом цього договору є надання
поруки поручителем перед кредитором за
виконання в забезпечення зобов»язань
ОСОБА_2 за кредитним договором від
01.08.2005 року № DNU0GK00000586, згідно якого
кредитор надав ОСОБА_2 кредит в сумі 40
000,00 доларів США, а вона повинна
виконати зобов»язання з: повернення
кредиту, наданого у вигляді
невідновленої кредитної лінії, в сумі 40
000,00 доларів США у строк до 01.08.2012 року;
сплати відсотків за користування
кредитом у розмірі 0,88% за місяць у
період сплати з 3 по 10 число кожного
місяця; щомісячного надання грошових
коштів (щомісячний платіж) у період
сплати сумою не менш 750,74 доларів США
для погашення заборгованості за
кредитним договором, яка включає
заборгованість за кредитом,
відсотками, комісією; сплати відсотків
за користування кредитом при порушенні
позичальником зобов»язань по
погашенню кредиту у розмірі 2,27% за
місяць від суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом,
розраховані згідно цього пункту
договору відсотки сплачуються
боржником окремо понад суми
щомісячного платежу за кредитом разом
із несплаченим залишком попереднього
щомісячного платежу; сплати комісії в
розмірі суми 0,18% від суми виданого
кредиту щомісяця в період сплати плюс
0,00% від різниці між сумою коштів,
фактично спрямованих у поточному
періоді сплати на погашення термінової
заборгованості за кредитом (по
основному боргу) і плановим розміром
погашення основного боргу по кредиту в
цьому періоді сплати згідно Додатка 1
до кредитного договору (за винятком
сум, що направляються на погашення
простроченої заборгованості за
кредитом); сплати пені в розмірі 0,15% від
суми непогашеної заборгованості за
кожен день прострочки виконання
зобов»язань зі сплати відсотків та
комісії за користування кредитом, а
також сплати інших винагород, штрафів,
пень та інших платежів, відшкодовувати
збитки у відповідності, порядку та
строки, зазначені у кредитному
договорі.

У відповідності до п.2 договору поруки
поручитель відповідає пред кредитором
за виконання зобов»язань за кредитним
договором в тому ж розмірі, що і
боржник, включаючи сплату кредиту,
відсотків за користування кредитом,
комісій, винагород, штрафів, пені та
інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до п.4 договору поруки у
випадку невиконання боржником
зобов»язань за кредитним договором
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Пунктом 7 договору поруки передбачено,
що до поручителя, який виконав
зобов»язання боржника за кредитним
договором, переходять усі права
кредитора за кредитним договором і
договору (ах) застави (іпотеки),
укладених з метою забезпечення
виконання зобов»язань боржника перед
кредитором за кредитним договором.

В період з 16.12.2005 року по 22.03.2006 рік
ОСОБА_3 як поручитель виконав
зобов»язання ОСОБА_2 по вказаному
кредитному договору, сплативши ПАТ КБ
«ПриватБнк» заборгованість по
кредитному договору у загальному
розмірі 40 923,59 доларів США., та на
підставі умов зазначеного договору
поруки набув прав кредитора та
іпотекодержателя.

Вказана обставина була встановлена
рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 20.12.2011 року,
яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
стягнуто заборгованість за кредитним
договором та понесені витрати у
загальному розмірі 1 788 857,30 грн. Цим же
рішенням встановлено, що будь-яких
порушень чинного законодавства з боку
ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» при
виконанні умов кредитного договору та
оспорюваного в даній справі договору
поруки судом не встановлено.

Вказане рішення вступило в законну
силу і відповідно до ст. 61 ЦПК України
встановлені ним обставини не
підлягають доказуванню при розгляді
даної цивільної справи.

Доводи апеляційної скарги про
застосування до позовних вимог
позивача строку позовної давності не
можуть бути взяті до уваги, як
необґрунтовані.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі є підставою
для відмови у позові.

Як встановлено рішенням
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 20.12.2011 року,
найпізнішим моментом, коли ОСОБА_2
стало відомо про виконання поручителем
ОСОБА_3 зобов»язань за вказаним
кредитним договором та у відповідності
до умов договору поруки від 01.08.2005 року
можна вважати 2009 рік, під час розгляду
справи Бабушкінським районним судом
м.Дніпропетровська цивільної справи
№2-611/2010 року, у якій рішенням від 11.03.2010
року ОСОБА_2 було відмовлено у
задоволенні позову про визнання
недійсним договору поруки № DNU0GK00000586/1,
повернення суми та поновлення дії
кредитного договору. Тобто строк
позовної давності повинен
відраховуватися з 11.03.2010 року.

З даними позовними вимогами, які
розглядаються у цій цивільній справі,
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом
04.07.2013 року, тобто зі спливом
передбаченого ст.257 ЦК України строку,
клопотання про поновлення цього строку
позивачкою не заявлялося, доказів його
пропущення з поважних причин суду не
надавалося.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
про необґрунтованість доводів
представника позивачки, що оскільки,
зазначене рішення суду вступило в
законну силу 12.07.2010 року, то строк
позовної давності необхідно
вираховувати саме з цієї дати з тих
підстав, що апеляційною інстанцією
рішення суду першої інстанції від
11.03.2010 року в частині вимог ОСОБА_2
залишено без змін.

Також, колегія судді не може прийняти
до уваги посилання апелянта, що договір
поруки № DNU0GK00000586/1 від 01.08.2005 року
розширив її обов»язки та звузив права
позичальника за кредитним договором,
що вона не є стороною договору поруки
та не давала дозволу на його укладення.

Згідно ст.ст. 546, 553, 556 ЦК України
випливає, що договір поруки не покладає
на боржника якогось нового обов»язку,
крім того, який він вже має перед
кредитором по основному зобов»язанню,
а лише створює ймовірність переходу
прав та обов»язків останнього до
поручителя у разі виконання ним
зобов»язання, забезпеченого порукою.

Згідно п.3 ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов»язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок виконання обов»язку
боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем).
Отже наслідком виконання поручителем
зобов»язання, забезпеченого порукою,
може бути зміна кредитора, а не заміна
боржника у зобов»язанні.

Згідно ст.ст.553, 554, 626 ЦК України, договір
поруки є двостороннім правочином, що
укладається з метою врегулювання
відносин між кредитором і поручителем,
порука створює права для кредитора та
обов»язки для поручителя і
безпосередньо на права та обов»язки
боржника цей вид забезпечення
виконання зобов»язання не впливає,
оскільки зобов»язання боржника у цьому
випадку не встановлюються, не
припиняються та не змінюються.

Суд першої інстанції правильно вказав
у оскаржуваному рішенні, що твердження
ОСОБА_2 про те, що договір поруки мав
укладатися за наявності її
волевиявлення, суперечать статтям 512,
553, 556 ЦК України.

Отже, чинним законодавством України та
умовами, як кредитного, так і
оспорюваного договору поруки не
встановлено обов»язок кредитора та
поручителя попереджати боржника про
укладання договору поруки з метою
забезпечення виконання його
зобов»язань перед кредитором та
отримання згоди боржника на укладання
договору поруки між кредитором і
поручителем, а волевиявлення боржника
під час укладання договору поруки не є
істотною умовою договору поруки, тому,
доводи позивачки про відсутність її
волевиявлення на укладання договору
поруки є безпідставними.

Також, апеляційний суд звертає увагу на
те, що в ухвалі колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31.11.2012 року, якою залишено без
змін вищезгадане рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 20.12.2011 року, ані
діючим законодавством, ані умовами
кредитного договору не передбачено
отримання згоди боржника на укладання
договору, укладеного між кредитором та
поручителем, тому колегія судді
приходить до висновку, що доводи ОСОБА_2
про відсутність її волевиявлення на
укладення договору поруки є
безпідставними. У відповідності до
положень ст. 61 ЦПК України встановлені
цією ухвалою вказані обставини не
підлягають доказуванню при розгляді
даної цивільної справи.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. У
відповідності до ст.ст. 59, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Надані та заявлені позивачкою, у
обґрунтування заявленого позову,
докази, не підтверджують та не доводять
вимоги її позовної заяви.

Позивачка не довела свого
позову, що є її обов'язком відповідно до
засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Інші доводи скарги не є суттєвими і не
дають підстав для скасування чи зміни
рішення суду.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, апеляційний суд вважає, що згідно
ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді