Справа № 316/2715/13-ц
Провадження № 2/316/40/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р.
м.Енергодар

Енергодарський міський суд

Запорізької області

у складі: головуючого судді: Куценко М.
О.

при секретарі: Степаненко
Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Енергодар цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка
діє за себе та в інтересах
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Комунальне підприємство «Підприємство
комунальної власності» Енергодарської
міської ради, Енергодарський МВ УДМС в
Запорізькій області, орган опіки та
піклування в особі служби у справах
дітей Енергодарської міської ради
Запорізької області про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, яка діє за себе та в
інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, а також до ОСОБА_5, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: комунальне
підприємство "Підприємство
комунальної власності" Енергодарської
міської ради, Енергодарський міський
відділ управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, Орган опіки та
піклування в особі служби у справах
захисту дітей Енергодарської міської
ради Запорізької області про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням у
зв'язку з відсутністю в ньому понад
шість місяців без поважних причин.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив на те, що він перебував у шлюбі
з ОСОБА_2. Від шлюбу мають двох дітей:
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 27 липня 2002 року
позивач прийняв від ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 відповідно до договору
дарування квартири в дар квартиру в
АДРЕСА_1. Договір дарування квартири в
цей же день був посвідчений приватним
нотаріусом Енергодарського міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_9 та зареєстрований в
реєстрі за № 5810. 26 вересня 2002 року він
зареєстрував своє право власності на
вищезазначену квартиру в органах БТІ.
Позивач, колишня дружина та спільні
діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були
зареєстровані в даній квартирі.
Спільне життя з відповідачкою не
склалося та на підставі рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 20 лютого 2008
року шлюб було розірвано. 13 травня 2008
року розірвання шлюбу було
зареєстровано в органах РАЦС. В літку
2008 року відповідачка зібравши всі свої
речі, речі дітей, частину меблів,
побутову техніку, дитячий спальний
гарнітур, сервант покинула квартиру і
поїхала жити до своєї матері. З того
часу сторони по справі не ведуть разом
спільне господарство. Відповідачка
ОСОБА_2 повністю з 2008 року припинила
виконувати обов'язки члена сім'ї.
Згодом вона створила з іншим чоловіком
нову сім'ю. В ІНФОРМАЦІЯ_3 у них
народилася донька - ОСОБА_4, яка також
була зареєстрована автоматично за
місцем реєстрації матері. Забравши
добровільно свої особисті речі,
відповідачі добровільно залишили
житло і виїхали з квартири. З того часу
вони не користуються квартирою,
інтересу до житла не проявляють.
Жодних перешкод або перепон щодо
проживання відповідачів в квартирі
позивачем не чинилось та не чиниться,
замки на вхідних дверях не змінювались.
На цей час в квартирі зареєстровано
п'ять осіб: позивач, колишня дружина,
спільні діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також
дитина відповідачки від іншого
чоловіка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, а
фактично проживає лише позивач.
Відповідачі не проживаючи в квартирі,
добровільно знятись з реєстрації за
вказаною адресою не бажають, чим
завдають позивачу зайві витрати по
сплаті комунальних послуг. Відповідачі
не проживають в даній квартирі, не
отримують кореспонденцію за даною
адресою, особистих речей їх в квартирі
не має і, взагалі квартирою вони не
цікавляться. Крім того, позивач бажає
продати дану квартиру та купити
квартиру меншою площею, оскільки
квартира в такому розмірі йому не
потрібна. Отримання такого рішення
необхідне для зняття відповідачів з
реєстрації у відповідності до ст.7 ч.1
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11.12.2003 р. N 1382-IV
та наступної її продажу.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання
з'явився, позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та надав пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Представник позивача за письмовою
довіреністю ОСОБА_10 у судове засідання
з'явилась, зазначивши, що вона
підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 та
просить позов задовольнити з підстав,
вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
пояснила, що дійсно майже 6 років тому
вона, забравши свої та особисті речі
дітей, частину меблів, покинула
квартиру і спочатку проживала у своєї
матері. Згодом познайомилась з іншим
чоловіком, народила від нього дитину,
яку зареєструвала за адресою спірної
квартири. На теперішній час вони всі
разом мешкають в іншій квартирі. Від
позивача отримує аліменти на утримання
доньки в середньому 1400 грн. Щодо себе та
своєї доньки ОСОБА_4 позовні вимоги
визнала в повному обсязі та не
заперечує проти їх задоволення. Проти
задоволення позовних вимог відносно
доньки - ОСОБА_5 заперечує, оскільки у
неї немає матеріальної можливості
зареєструвати місце проживання доньки
за іншою адресою. Також пояснила, що з
часу розлучення з чоловіком діти
проживають з нею з ОСОБА_1 проживати не
бажають. Донька на теперішній час
проживати з батьком не бажає.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання
не з'явився, надав заяву про розгляд
справи за його відсутністю, в якій
зазначив на те, що він позовні вимоги
визнає. В раніше призначених судових
засіданнях також зазначав на те, що він
згоден з позовними вимогами.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - КП «ПКВ» у судове засідання не
з'явився, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Енергодарський міський відділ
управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області у
судове засідання не з'явився, надавши
заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Орган опіки та піклування
Енергодарської міської ради у судове
засідання з'явився, пояснив, що проти
задоволення позовних вимог відносно
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не заперечує,
відносно неповнолітньої ОСОБА_5
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог, оскільки дитина
повинна бути десь зареєстрованою. Крім
того, надано суду акт обстеження
житлово-побутових умов ОСОБА_5 та
інформацію про бесіду з малолітньою
ОСОБА_5

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 пояснили суду,
що ОСОБА_2 разом з дітьми покинула в 2008
році спірну квартиру добровільно,
забравши всі свої та речі дітей, а також
меблі та побутову техніку. Жодних
перешкод з боку позивача щодо
проживання в цій квартирі ним не
чинилось, замок на вхідних дверях
квартири не змінювався, на теперішній
час позивач проживає один та має намір
продати цю квартиру та придбати собі
квартиру меншою площею, оскільки
неспроможний сплачувати за такий
розмір квартири.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, розглянувши
надані сторонами документи і
матеріали, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно положень ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ч.2 ст.. 405 ЦК
України - член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.72 ЖК України - визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства.

Предметом розгляду вказаної справи є
визнання осіб такими, що втратили
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цих осіб в
житловому приміщенні понад
встановлені законом строки без
поважних причин.

Відповідно до матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на
праві приватної власності, що
підтверджується договором дарування №
5810 від 27 липня 2002 року (а.с. 8), технічним
паспортом на квартиру (а.с. 9). В
зазначеній квартирі зареєструвалися
та проживали його колишня дружина та
їх діти. Рішенням Енергодарського
міського суду Запорізької області від
20 лютого 2008 року шлюб між ОСОБА_1, та
ОСОБА_2, відповідачкою по справі, був
розірваний (а.с. 11). Відповідачка ОСОБА_2
створила з іншим чоловіком нову сім'ю. В
новій сім'ї відповідачки в ІНФОРМАЦІЯ_3
народилася донька ОСОБА_4, яку
відповідачка також зареєструвала за
фактичним місцем реєстрації в спірній
квартирі. Разом з тим, відповідачка з
дітьми в спірній квартирі не проживає,
інтересу до житла не проявляє. З 2008
року, забравши добровільно свої
особисті речі, відповідачі
добровільно залишили житло і виїхали з
квартири. З того часу не користуються
квартирою, інтересу до житла не
проявляють. Доказів про наявність
перешкод для проживання відповідачів в
спірній квартирі з боку ОСОБА_1 суду не
надано. Замки на вхідних дверях
позивачем не змінювались. Відповідачі
не проживаючи в квартирі, добровільно
знятись з реєстрації за вказаною
адресою не бажають. Дані обставини
визнані відповідачами.

Відповідно до ст.. 174 ЦПК України
позивач може відмовитися від позову,
а відповідач визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. Якщо відмову
позивача від позову, визнання позову
відповідачем викладено в адресованих
суду письмових заявах, ці заяви
приєднуються до справи. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Щодо вимог про визнання неповнолітньої
ОСОБА_5 такою що втратила право
користування житловим приміщенням суд
зазначає на наступне.

Відповідно до ст. 141 Сімйеного кодексу
України мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою.

Статтею 155 цього кодексу також
передбачено, що здійснення батьками
своїх прав та виконання обов'язків
мають ґрунтуватися на повазі до прав
дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Згідно до статті 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини. Якщо батьки проживають окремо,
місце проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Відповідно до ст.29 Цивільного кодексу
України місцем проживання фізичної
особи є житловий будинок, квартира,
інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.
Фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає собі
місце проживання, за винятком обмежень,
які встановлюються законом. Пунктом 3
цієї статті передбачено, що місцем
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я тощо, в якому вона проживає,
якщо інше місце проживання не
встановлено за згодою між дитиною та
батьками (усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна. Пунктом 4
вищезазначеної статті передбачено, що
у разі спору місце проживання фізичної
особи у віці від десяти до чотирнадцяти
років визначається органом опіки та
піклування або судом.

З матеріалів справи вбачається, що
13-річна ОСОБА_5 протягом майже 6 років
проживає з матір'ю за адресою іншої
квартири, ніж позивач, мати отримує
аліменти на її утримання від батька -
позивача по справі. Позивач по справі -
батько цієї дитини - не заперечує на
теперішній час і не заперечував раніше
проти цього. Тобто, спору щодо
проживання доньки з матір'ю або з
батьком у сторін по справі не має, і
донька фактично проживає разом з
матір'ю. Відповідно до інформації про
бесіду з малолітньою ОСОБА_5, наданою
Службою у справах дітей Енергодарської
міської ради Запорізької області від
04.04.2014 року, остання повідомила, що на
сьогоднішній день вона не має бажання
проживати в спірній квартирі без
матері, тобто, з батьком. В подальшому
вона розглядає можливість проживати в
квартирі за вищевказаною адресою.

Разом з тим, суд зазначає, що ст.. 160 СК
України не визначає майнових прав
дітей на власність батьків, тому не
залежно від рішення прийнятого судом
за результатами розгляду даної справи,
ОСОБА_3 за досягненням
чотирнадцятирічного віку, не буде
позбавлена права визначити своє місце
проживання з батьком.

Крім того, суд враховує, що відповідно
до наданих пояснень позивачем в
судовому засіданні, останній зазначає,
що після продажу своєї квартири та
придбання житла меншого за площею, він
не заперечує проти реєстрації в ньому
дочки ОСОБА_6 та її проживання з ним.

Відповідно до акту обстеження
житлово-побутових умов неповнолітньої
ОСОБА_3, наданого представником органу
опіки та піклування - ОСОБА_5 проживає
за адресою: АДРЕСА_3, разом з матір'ю,
братом, сестрою та співмешканцем
матері. Дану квартиру ОСОБА_2 знімає на
довгостроковий термін.
Житлово-побутові умови квартири
сприятливі для проживання (а.с.62).

Відповідно до пояснень наданих
відповідачкою ОСОБА_2, позовні вимоги
щодо дочки ОСОБА_5 вона не визнає лиш з
підстав необхідності мати місце
реєстрації, проте, факт добровільного
залишення приміщення спірної квартири
з 2008 року, не бажання там проживати в
подальшому, а також не бажання дочки на
даний час проживати з батьком, фактично
підтверджує в судовому засіданні.

Також судом враховано наступне:

Пунктом 1 ст.328 Цивільного кодексу
України передбачено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до п.1 ст.316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на майно, яке вона здійснює
згідно до закону за свїм розсудом,
незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 цього кодексу передбачено,
що саме васникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно до статті 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Також статтею 321 ЦК України передбачена
непорушність права власності, а саме
те, що право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

З огляду на вищевикладене суд вважає що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. 72, 123 ЖК України, ст.. 405 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 57-60, 169 ч.4, 209, 212-215,224-227,294 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
квартири за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3

Зняти з реєстраційного обліку місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1 -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
М. О. Куценко