Справа №490/5921/13-ц 17.03.2014 17.03.2014 17.03.2014
Провадження №22-ц/784/674/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуюча у 1 інстанції Гуденко О.А.
Доповідач апеляційної інстанції
Рішення

Іменем України

17 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Шпонарською О.Ю.,

за участю: відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія»

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 21 листопада 2013 року,
ухваленого за позовом приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія» до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування,

встановила:

04 червня 2013 рок приватне
акціонерне товариство «Українська
страхова компанія» (далі - ПрАТ
«Українська страхова компанія» або
Товариство) звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 1 582
грн. 40 коп. витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування.

Позивач зазначав, що 12 серпня 2011
року кредитна спілка «Українська
кредитна спілка» уклала з ОСОБА_2
кредитний договір № ПН 6 на споживчі
цілі, за яким видала їй 2 355 грн. 37 коп. до
12 серпня 2013 року під 25 % річних.

На забезпечення цього кредитного
зобов'язання, того ж дня, ОСОБА_2 уклала
з позивачем договір добровільного
страхування своєї відповідальності, як
позичальника, за непогашення кредиту,
призначивши вигодонабувачем вказану
кредитну спілку.

Відповідачка неналежно
виконувала умови кредитного договору,
в зв'язку з чим станом на 24 квітня 2013
року утворилося 1 582 грн. 40 коп.
заборгованості, яку позивач, за заявами
кредитора, страховими виплатами
сплатив кредитній спілці.

Посилаючись на викладене та
положення ст. 27 Закону України «Про
страхування» і ст. 993 ЦК України,
позивач просив про задоволення позову.

Заперечуючи проти позову,
відповідачка посилалася на те, що
взагалі будь-які договори, як з
кредитною спілкою, так і з позивачем не
вчиняла, оскільки не підписувала.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 21 листопада 2013
року відмовлено у задоволенні позову
Товариства.

У апеляційній скарзі ПрАТ
«Українська страхова компанія»,
мотивуючи свої доводи неправильним
застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права, просило
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ПрАТ «Українська страхова компанія»,
суд першої інстанції виходив того, що
вимоги позивача є недоведеними та
обраний спосіб захисту є неналежним.

Суд вважав, що між сторонами
виникли правовідносини у порядку
регресу, а не суброгації.

Проте, колегія суддів не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони не
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам закону.

Нормами цивільного законодавства
передбачено право зворотної вимоги за
декількома правовідносинами.

Зокрема, за положеннями ст. 993 ЦК
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, яка одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки
(суброгація).

За змістом ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

За положеннями зазначених норм
права зворотна вимога може існувати у
вигляді регресу (ст. 1191 ЦК України) або
суброгації (ст. 993 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору слід
розрізняти поняття «регрес» та
«суброгація». Наприклад, у випадку
суброгації відбувається лише заміна
осіб у вже наявному зобов'язанні
(заміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. У
такому разі страхувальник (або
вигодонабувач) передає свої права
страховикові на підставі договору і
сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. У випадку регресу
одне зобов'язання замінює собою інше,
але переходу прав від одного кредитора
до іншого не відбувається.

Як встановлено судом першої
інстанції, 12 серпня 2011 року КС
«Українська кредитна спілка» з ОСОБА_2
уклала кредитний договір № ПН 6, згідно
якого остання отримала кредит на
споживчі цілі у розмірі 2 355 грн. 37 коп.
строком на 24 місяці з 12 серпня 2011
року по 12 серпня 2013 року зі сплатою 25 %
річних ( а.с. 3, 84).

Того ж дня, на забезпечення цього
кредитного зобов'язання, ОСОБА_2 уклала
з позивачем договір добровільного
страхування своєї відповідальності №
010344, як позичальника, за непогашення
кредиту. За умовами цього договору
вигодонабувачем (кредитором)
призначена КС «Українська кредитна
спілка» (а.с.4).

ОСОБА_2 будь-яких доказів того, що
вказані договори вона не підписувала,
суду не надала та в судовому порядку ці
договори не оспорювала.

Тому суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що такі
договори були вчинені між його
сторонами.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що предметом договору
страхування були майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
невиконанням чи неналежним виконанням
зобов'язань за вказаним кредитним
договором (п.1 договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що
страховим випадком за цим договором є
факт збитків Кредитора внаслідок
невиконання чи неналежного виконання
ОСОБА_2 своїх зобов'язань перед
Кредитором по поверненню кредиту в
строки та в порядку, передбачених
укладеним між ними кредитним
договором, внаслідок будь-яких подій ("З
відповідальністю за всі ризики").

Відповідальність Страховика за
страховим випадком виникає у разі,
зокрема, якщо Кредитор не
одержав суми трьох будь-яких
послідовних платежів, передбачених
Кредитним договором протягом трьох
днів після настання строку сплати
третього платежу (п. 2.1.1 договору).

Згідно п. 5.3 договору, страхове
відшкодування сплачується
Вигодонабувачу (Кредитору) за
кредитним договором у розмірі суми
прострочених платежів на погашення
заборгованості позичальника по
кредиту перед банком на дату подання
заяви на страхову виплату .

Згідно поданих заяв на страхову
виплату та довідки КС «Українська
кредитна спілка», складених позивачем
страхових актів, ПрАТ "Українська
страхова компанія" виконало свої
зобов'язання за договором страхування
та здійснило три страхові виплати
кредитору на загальну суму 1 582 грн. 40
коп.

До того ж, в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_2 посилаючись на свій
стан здоров'я підтвердила те, що не
сплачувала кошти на погашення кредиту.

Згідно п. 5.4 договору страхування,
негайно після сплати страхового
відшкодування до страховика
переходять у межах сплаченої суми
права вимоги, які кредитор має по
відношенню до осіб, які несуть
відповідальність за збитки.

Тому висновок суду першої
інстанції про недоведеність права
вимоги позивача щодо стягання з ОСОБА_2
сплаченої заборгованості згідно
договору страхування, є помилковим.

Крім того, у даному випадку
майнові інтереси страхувальника є
предметом договору добровільного
страхування на випадок невиконання чи
неналежного виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором, тобто
зазначений договір є договором
майнового страхування.

При цьому, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що зобов'язання з
відшкодування шкоди, яке виникло у
ОСОБА_2 перед КС «Українська кредитна
спілка» збереглося, однак у ньому
змінилася сторона (кредитор) і ці
правовідносини мали регулюватися ст.
993 ЦК України (суброгація).

За такого, відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції через помилкове тлумачення
ст. 993 ЦК України вважав, що між
сторонами виникли правовідносини у
порядку регресу, а не суброгації.

Оскільки суд першої інстанції був
іншої думки, то у відповідності до
п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням апеляційною інстанцією
нового рішення про задоволення позову
ПрАТ «Українська страхова компанія» до
ОСОБА_2 щодо відшкодування нею витрат,
пов'язаних з виплатою страхового
відшкодування, з розділенням судових
витрат.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України з ОСОБА_2 на користь позивача
підлягають відшкодуванню сплачені ним
229 горн. 40 коп. судового збору в суді
першої інстанції та 121 грн. 80 коп. - за
подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія» задовольнити.

Рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 21 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Задовольнити позов приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія» на
відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування 1 582
грн. 40 коп., а також 351 грн. 20 коп. судових
витрат в обох судових інстанціях.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: