Справа №592/6019/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Котенко О. А.Номер
провадження 22-ц/788/565/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 45
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Таран С. А., Собини О. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційними скаргами Сумської
міської громадської організації
«Садівницьке об'єднання «Озерне» та
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 18 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про спонукання до вчинення дій,

та за позовом третьої особи з
самостійними вимогами - Сумської
міської громадської організації
«Садівницьке об'єднання «Озерне» до
ОСОБА_5, третя особа: Третя Сумська
державна нотаріальна контора про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, -

в с т а н о
в и л а :
ОСОБА_5 звернулася до суду з
вищезазначеним позовом, який
обґрунтовує тим, що на підставі
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом після померлої
матері ОСОБА_6, вона є власником
приватизованої земельної ділянки,
загальною площею 0,04 га., наданої для
ведення садівництва, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, про що оформлений
відповідний державний акт. В травні 2011
року при складанні її чоловіком плану
земельної ділянки і вчиненні замірів
стало зрозуміло, що межа фактичного
землекористування із сусідньою
земельною ділянкою, яка належить
ОСОБА_3, прокладена на місцевості
невірно, через що відповідачка
безпідставно використовує частину
належної їй земельної ділянки. Задля
встановлення твердих меж між їхніми
земельними ділянками вона звернулася
до землевпорядної організації, але для
встановлення твердих меж необхідне
сприяння і співпраця відповідача, як
співвласника суміжної земельної
ділянки. В травні 2013 року вона через
свого чоловіка знову звернулася до
відповідача з наполегливим проханням
вирішити вказане питання, яке
стосується змісту добросусідства і
відновлення її порушеного права на
володіння всією земельною ділянкою,
але відповіді не отримала. Тому просить
суд ухвалити рішення, яким зобов'язати
ОСОБА_3 співпрацювати з нею і сприяти
при вчиненні дій залученою нею
землевпорядною організацією по
встановленню твердих меж належною їй
земельною ділянкою та належною ОСОБА_3
суміжною земельною ділянкою, АДРЕСА_1

Третя особа з самостійними вимогами -
Сумська міська громадська організація
«Садівницьке об'єднання «Озерне»
звернулося в даній справі з позовом до
ОСОБА_5 і свої вимоги обґрунтовує тим,
що до складу СМГО «Садівницьке
об'єднання «Озерне» входять садові
товариства, серед яких є і СТ
«Міжозерний». Садові товариства
об'єдналися у об'єднання для
задоволення потреб його членів,
вирішення всіх питань життєдіяльності
товариств, представництва інтересів в
різноманітних організаціях різних
форм власності. Також функцією
об'єднання є нагляд за дотриманням
законодавства його членами та іншими
особами при користуванні земельними
ділянками. Відповідно до додатку № 5
рішення виконавчого комітету Сумської
міської ради народних депутатів № 613
від 22.10.1993 року про передачу у приватну
власність громадянам земельних
ділянок для ведення садівництва ОСОБА_6
надавалася земельна ділянка АДРЕСА_3
Земельна ділянка АДРЕСА_2 надавалася
ОСОБА_7, брату ОСОБА_6 На сьогоднішній
день земельну ділянку АДРЕСА_1
обробляють спадкоємці ОСОБА_7, але чи
оформили вони право власності на
спадщину не відомо. Таким чином
відповідач ОСОБА_5 успадкувала від
своєї матері земельну ділянку, яка не
знаходилася у власності останньої.
Земельна ділянка АДРЕСА_1 є власністю
іншої особи. Хто допустив цю значну
помилку у нумерації ділянок невідомо.
Відповідно внаслідок допущених
помилок при оформленні ділянки право
власності на ділянку АДРЕСА_1 визнано
за ОСОБА_5, хоча вона мала успадкувати
ділянку АДРЕСА_3 тому просить визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 04.08.2009 року,
видане державним нотаріусом Третьої
Сумської державної нотаріальної
контори ОСОБА_8 про спадкування ОСОБА_5
земельної ділянки АДРЕСА_1 кадастровий
номер :10:021:0525 після померлої
ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за
№2-71.

Рішенням суду від 18 лютого 2014 року
позов ОСОБА_5 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 співпрацювати з
ОСОБА_5 і сприяти при вчиненні дій
залученою ОСОБА_5 землевпорядною
організацією по встановленню твердих
меж між належною ОСОБА_5 земельною
ділянкою та належною ОСОБА_3 суміжною
земельною ділянкою, АДРЕСА_1

В задоволенні позову третьої особи з
самостійними вимогами - Сумської
міської громадської організації
«Садівницьке об'єднання «Озерне» до
ОСОБА_5 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 114
грн. 70коп. в відшкодування судового
збору.

Стягнуто з Сумської міської
громадської організації «Садівницьке
об'єднання «Озерне» на користь ОСОБА_5
1000грн. в відшкодування витрат на
правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник
Сумської міської громадської
організації «Садівницьке об'єднання
«Озерне» ОСОБА_4 просить скасувати
рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову третьої особи з
самостійними вимогами Сумської
міської громадської організації
«Садівницьке об'єднання «Озерне» до
ОСОБА_5 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину та
ухвалити рішення яким задовольнити їх
позов. В доводах апеляційної скарги
посилається на те, що судом при
ухваленні рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно досліджені та з'ясовані
обставини справи. Вважає, що до
свідоцтва про право на спадщину за
законом внесені помилкові дані щодо
номеру земельної ділянки, яка належала
матері ОСОБА_5 - ОСОБА_6, а тому воно має
бути визнано недійсним.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати
рішення суду в частині зобов'язання
ОСОБА_3 співпрацювати з ОСОБА_5 та
сприяння при вчиненні дій
землевпорядною організацією по
встановленню твердих меж між належною
ОСОБА_5 земельною ділянкою та належною
ОСОБА_3 суміжною земельною ділянкою,
АДРЕСА_1 та стягнення з ОСОБА_3
відшкодування судового збору та
ухвалити рішення яким відмовити ОСОБА_5
у задоволенні цих позовних вимог за
необґрунтованістю. В доводах
апеляційної скарги посилається на те,
що судом при ухваленні рішення було
порушено норми матеріального та
процесуального права, неповно
досліджені та з'ясовані обставини
справи. Вважає, що суд не взяв до уваги,
що ОСОБА_5 ніколи не була та не є
власником або землекористувачем
земельної ділянки АДРЕСА_3 яка належала
її матері ОСОБА_6, так як їй видано
свідоцтво про право на спадщину на
земельну ділянку АДРЕСА_1 Крім того
заначає, що ОСОБА_3 тривалий час
знаходиться за межами України.
Безпосередньо до неї ОСОБА_5 або її
чоловік не зверталися і не мали
можливості звернутися через її
відсутність. Чоловік ОСОБА_5 звертався
до ОСОБА_9 з питанням перенсення
паркану на 2 метри на свою користь, на що
останній йому відмовив. Ні чоловік
ОСОБА_5, ні ОСОБА_9 не є власниками
суміжних земельних ділянок. Тобто
питання встановлення твердих меж
земельної ділянки обговорювали особи,
які не мають до цих ділянок жодного
відношення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_5 -
адвоката ОСОБА_10., представників
Сумської міської громадської
організації «Садівницьке об'єднання
«Озерне» та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_9,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга Сумської міської
громадської організації «Садівницьке
об'єднання «Озерне» не підлягає
задоволенню, а апеляційна скарга
представника ОСОБА_3 підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 була власником земельної
ділянки, площею 0,04 га в садівничому
товаристві «Міжозерний», яка була
передана їй у приватну власність
згідно з рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради від 22.10.1993 року
№613, що підтверджується державним
актом на право приватної власності на
землю серія СМ №02524, виданим Сумською
міською радою 03.03.1995 року,
зареєстрованим в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №2394 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_6 зазначену земельну
ділянку успадкувала її донька -
позивачка ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за
законом (а.с.5). Відповідний
реєстраційний напис державним
нотаріусом зроблений в державному акті
на право приватної власності на землю
(а.с.6).

З державного акту на право приватної
власності на землю серії СМ №02524
вбачається, що власником суміжної
земельної ділянки з ділянкою, яка
належить позивачці, є відповідачка
ОСОБА_3 (а. с. 6).

19 квітня 2013 року ОСОБА_5 уклала договір
із землевпорядною організацією - ПП
«Кадастр-С» для виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) для державної реєстрації
земельної ділянки (а. с. 19).

Одним з обов'язків замовника ОСОБА_5 за
цим договором (п. 3.1.) є обов'язок
повідомити власників (користувачів)
суміжних земельних ділянок про дату і
час проведення робіт із закріплення
межовими знаками меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості).

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої
інстанції керувався положеннями ст. ст.
103, 106 ЗК України та виходив з того, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є власниками суміжних
земельних ділянок, між ними існує спір
щодо встановлення спільної межі між їх
земельними ділянками, однак ОСОБА_3
відмовляється брати участь у
проведенні робіт по закріпленню
межовими знаками меж земельної
ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позову
Сумської міської громадської
організації «Садівницьке об'єднання
«Озерне» про визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом, видане
ОСОБА_5, недійсним, суд першої інстанції
виходив з того, що видачею свідоцтва
про право на спадщину не порушені права
та інтереси цієї громадської
організації та підстави, передбачені
діючим законодавством, для визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним, відсутні.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову Сумської міської громадської
організації «Садівницьке об'єднання
«Озерне» до ОСОБА_5 про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним, так як суд дійшов
його правильно встановивши фактичні
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Так, в свідоцтві про право на спадщину
за законом, яке видане ОСОБА_5 щодо
спадкування земельної ділянки,
зазначено, що приватизована земельна
ділянка, загальною площею 0,04 га, надана
для садівництва, знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер
:10:021:0525, що належала спадкодавцю
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю серія СМ
№02524, виданого Сумською міською радою
03.03.1995 року (а.с.5). Нотаріусом, який видав
свідоцтво про право на спадщину,
зроблено відповідний запис про перехід
права власності на земельну ділянку,
належну ОСОБА_6 до її спадкоємця ОСОБА_5,
на вказаному державному акті про право
власності на землю.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що інформація
відносно кадастрового номеру та номеру
земельної ділянки в садівничому
товаристві була внесена нотаріусом в
свідоцтво про право на спадщину на
підставі довідки про правовий статус
земельної ділянки, яка була видана
ОСОБА_5 Сумською регіональною філією
Сумського міжрайонного реєстраційного
відділення Центру державного
земельного кадастру для подання в
нотаріальну контору (а. с. 137-147). В цій
довідці також зазначено кадастровий
номер земельної ділянки та
правовстановлюючий документ на
земельну ділянку, яким є державний акт
на право приватної власності на землю
серія СМ № 02524, зареєстрований в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 2394
від 03 березня 1995 р. В самому державному
акті на право приватної власності на
землю зазначено площу земельної
ділянки та її місцезнаходження -
АДРЕСА_1. Нумерація земельної ділянки,
яка передбачена в садівничому
товаристві, в державному акті про право
власності на землю не зазначена.

В матеріалах справи маються дві
відповіді на запит суду Управління
Держземагенства у Сумському районі:
від 20.11.2013 року, в якій зазначено що за
ОСОБА_6 зареєстровано право власності
на земельну ділянку, площею 0,4 га в
АДРЕСА_3 та від 15.11.2013 року, в якій
зазначено, що за ОСОБА_6 зареєстровано
право власності на таку ж земельну
ділянку, але за АДРЕСА_1 (а. с. 151, 160).

Сумська міська громадська організація
«Садівницьке об'єднання «Озерне»
стверджує, що ОСОБА_6 надавалась у
власність земельна ділянка в
садівничому товаристві «Міжозерний»
під АДРЕСА_3 а земельна ділянка під
АДРЕСА_1 взагалі нікому не надавалась.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом. Зокрема, такою
підставою може бути включення до
свідоцтва майна, яке не належало
спадкодавцю на момент відкриття
спадщини, тобто визначення складу
спадщини з порушенням статей 1216, 1218 ЦК
України.

Як зазначалося вище ОСОБА_5 було видано
свідоцтво про право на спадщину на
земельну ділянку, загальною площею 0,04
га, надану для садівництва, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
належну померлій ОСОБА_6 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серія СМ № 02524,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 2394 від 03
березня 1995 р. Крім того свідоцтво про
право на спадщину містить кадастровий
номер земельної ділянки. Відповідно до
тимчасових методичних вказівок щодо
присвоєння кадастрових номерів
земельним ділянкам для ведення
державного земельного кадастру,
схвалених протоколом
науково-технічної ради Держкомзему
України від 26 січня 1998 р. № 1
кадастровий номер - унікальний (не
повторюється на всій території
України) номер, який присвоюється при
формуванні земельної ділянки і
зберігається за нею на весь час її
існування.

Сторонами в справі також не
заперечувалась та визнавалась та
обставина, що ОСОБА_5 користується саме
тією земельною ділянкою, яка належала
її матері. Тобто до оспорюваного
свідоцтва про право на спадщину
включено майно належне спадкодавцю, а
можлива помилка в нумерації земельної
ділянки не є підставою для визнання
свідоцтва про право на спадщину на це
майно недійсним. Виправлення помилок в
правовстановлюючих документах не
здійснюється шляхом визнання їх
недійсними.

Крім того позивачем у справах про
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним може бути будь-яка
особа, цивільні права чи інтереси якої
порушені свідоцтвом про право на
спадщину. Враховуючи встановлені
обставини справи, а також зміст Статуту
СМГО «Садівницьке об'єднання «Озерне»,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що відсутні
підстави для визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
виданого ОСОБА_5 на земельну ділянку,
належну померлій ОСОБА_6 також і тому,
що Сумська міська громадська
організація «Садівницьке об'єднання
«Озерне» не довела, що це свідоцтво про
право на спадщину порушує права та
інтереси цієї громадської організації
або її членів.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду в частині
вирішення позову Сумської міської
громадської організації «Садівницьке
об'єднання «Озерне» і не містять нових
даних, які б давали підстави для
скасування рішення суду в цій частині.

Проте погодитись з висновком суду
першої інстанції про наявність підстав
для задоволення позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про спонукання до вчинення дій
не можна, так як суд дійшов його з
порушенням норм матеріального та
процессуального права. Зокрема, під час
розгляду справи, суд першої інстанції
не з'ясував які саме права ОСОБА_5, як
власника суміжної земельної ділянки,
порушені та чи підлягають вони захисту
в обраний нею спосіб.

Обґрунтовуючи свої вимоги про
зобов'язання ОСОБА_3 співпрацювати з
нею і сприяти встановленню твердих меж
між їх земельними ділянками, ОСОБА_5
посилається на те, що межа фактичного
землекористування між їх земельними
ділянками прокладена на місцевості
невірно, через що відповідачка
безпідставно використовує частину
належної їй земельної ділянки.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (ст. 16 ЦК
України).

Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно
судом вирішуються земельні спори з
приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

Земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах,
вирішують органи місцевого
самоврядування.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
р. № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» згідно зі ст.
158 ЗК України суди розглядають справи
за спорами про межі земельних ділянок,
що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України, на яку
послався суд першої інстанції,
задовольняючи позов ОСОБА_5,
передбачено, що власник земельної
ділянки має право вимагати від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж, а
також відновленню межових знаків у
випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.
Види межових знаків і порядок
відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин.

Поняття «тверді межі» означає споруду,
розташовану на межі земельних ділянок,
яка відмежовує одну земельну ділянку
від іншої: паркан, мур, стіна, тин тощо.
Установлення твердих меж не є
обов'язковим для власників земельних
ділянок. Водночас, якщо власник
земельної ділянки вимагає від власника
сусідньої земельної ділянки сприяти
встановленню спільних твердих меж,
останній зобов'язаний таке сприяння
надати.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_5 - ОСОБА_10 пояснив, що
існуюча межа між земельними ділянками
ОСОБА_5 і ОСОБА_3 є неправильною, так як
не відповідає даним Державного акту
про право власності на землю, виданого
ОСОБА_6 При цьому як ОСОБА_10, так і
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9, який на
даний час користується земельною
ділянкою належною ОСОБА_3, підтвердили,
що по існуючій межі між земельними
ділянками прокладена труба для поливу
та ОСОБА_10 встановлено на ній паркан із
сітки «рабиця». Тобто між сторонами
існує спір щодо розташування спільної
межі між належними їм земельними
ділянками, а не спір щодо встановлення
твердих меж, які вже встановлені у виді
паркану із сітки «рабиця».

Відповідно до п. 1.2 договору на
виконання проектних та пошукових робіт
від 19 квітня 2013 року, укладеного між
ОСОБА_5 та ПП «Кадастр-С», останнє як
виконавець взяло на себе зобов'язання
виготовити технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості). Вказані роботи
включають в себе: підготовчі та
геодезичні роботи; складання технічної
документації із землеустрою та
електронного документа, що містить
відомості про результати робіт із
землеустрою; передачу технічної
документації із землеустрою та
електронного документа, що містить
відомості про результати робіт із
землеустрою замовнику для державної
реєстрації земельної ділянки (згідно
Порядку ведення державного земельного
кадастру, затв. постановою КМУ № 1051 від
17.10.2012 р.).

Згідно п. 3.1. цього договору в обов'язки
ОСОБА_5 як замовника входить
повідомлення власників (користувачів)
суміжних земельних ділянок про дату і
час проведення робіт із закріплення
межовими знаками меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості).

Суд першої інстанції зазначив в
рішенні, що відповідачка ОСОБА_3
відмовляється брати участь у
проведенні робіт по закріпленню
межовими знаками меж земельної ділянки
та прийшов до помилкового висновку, що
ця обставина є підставою для
задоволення позову ОСОБА_5 у визначений
нею спосіб.

Так, порядок встановлення (відновлення)
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) визначений в Інструкції
про встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затв. наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18.05.2010 року № 376, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 16 червня
2010 року за № 391/17686.

Зазначеною Інструкцією (пункт 3.12.)
дійсно передбачена присутність
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок або уповноваженої
ним (ними) особи під час здійснення
закріплення виконавцем, яким є
юридична або фізична особа, яка
отримала ліцензії на проведення робіт
із землеустрою, межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Однак цим же пунктом
Інструкції також визначено порядок їх
повідомлення про здійснення вказаних
дій. Власники (користувачі) суміжних
земельних ділянок повідомляються про
дату і час проведення робіт із
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) виконавцем завчасно, не
пізніше ніж за п'ять робочих днів до
початку робіт із закріплення межовими
знаками меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості).
Повідомлення надсилається
рекомендованим листом, кур'єрською
поштою, телеграмою чи за допомогою
інших засобів зв'язку, які забезпечують
фіксацію повідомлення. Закріплення
межовим знаками меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) може
здійснюватися за відсутності
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок у випадку їх
нез'явлення, якщо вони були належним
чином повідомлені про час проведення
вищезазначених робіт, про що
зазначається у акті прийомки-передачі
межових знаків. Таким чином, у випадку
відмови власників (користувачів)
суміжних земельних ділянок бути
присутніми під час здійснення
закріплення виконавцем межовими
знаками меж земельної ділянки в натурі
(на місцевості), вказаною Інструкцією
передбачена можливість проведення цих
дій у їх відсутність. Крім того ОСОБА_5
не повідомляла ОСОБА_3 про проведення
робіт по закріпленню межовими знаками
меж земельної ділянки в порядку,
визначеному цією Інструкцією.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення вимог ОСОБА_5
про зобов'язання ОСОБА_3 співпрацювати
з ОСОБА_5 і сприяти при вчиненні дій
залученою ОСОБА_5 землевпорядною
організацією по встановленню твердих
меж між належною ОСОБА_5 земельною
ділянкою та належною ОСОБА_3 суміжною
земельною ділянкою, так як обраний нею
спосіб захисту не відповідає змісту
спірних правовідносин та діючому
законодавству. При цьому колегія
суддів вважає за необхідне зазначити,
що сторони не позбавлені можливості
вирішити спір в інший спосіб,
передбачений діючим законодавством.

Отже судове рішення на підставі п. п. 1, 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню в частині задоволення
позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про спонукання
до вчинення дій з ухваленням в цій
частині нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.2; 309 ч. 1 п. п.
1, 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу Сумської міської
громадської організації «Садівницьке
об'єднання «Озерне» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 18 лютого 2014 року в частині
відмови в задоволенні позову третьої
особи з самостійними вимогами Сумської
міської громадської організації
«Садівницьке об'єднання «Озерне» до
ОСОБА_5 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину -
залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 18 лютого 2014 року скасувати в
частині задоволення позову ОСОБА_5 та
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
судового збору скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про спонукання до вчинення дій -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено протягом
двадцяти днів у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -