пр.№ 2/464/141/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ з а о ч н е /

22.05.2014 року

Сихівський районний суд м. Львова в
складі :

головуючого-судді
Мички Б.Р.

при секретарі
Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Шоста Львівська
державна нотаріальна контора, про
визначення часток у праві спільної
сумісної власності та визнання права
власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому з уточненням позовних
вимог просить: визначити, що кожному із
співвласників ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
належить по 1/3 частці у квартирі
АДРЕСА_1; визнати за ним право власності
на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що згідно свідоцтва
про право власності від 20 травня 1994
року, квартира АДРЕСА_1 належить на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_3 - його матері, ОСОБА_4 - його
батьку, та ОСОБА_5 - його брату. Його
матір - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після її смерті
відкрилася спадщина, однак за
оформленням свідоцтва про право на
спадщину ніхто із спадкоємців не
звертався. Він відмовився від своєї
частки в спадковому майні на користь
батька, брат - відповідач ОСОБА_5 після
смерті матері за оформленням спадкових
прав також не звертався. А відтак,
єдиним спадкоємцем після смерті матері
був батько. Через довготривалу хворобу
батько не оформив спадщину, але
фактично прийняв її, оскільки проживав
в АДРЕСА_1, здійснював оплату
житлово-комунальних послуг,
користувався всіма речами, що належали
спадкодавцю - його дружині. ІНФОРМАЦІЯ_3
року його батько - ОСОБА_4 помер. Після
його смерті відкрилася спадщина і він
звернувся до Шостої Львівської
державної нотаріальної контори для
оформлення спадщини, які відкрилася
після смерті батька. Однак, йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину у зв'язку з тим, що
батько не оформив правовстановлюючого
документу на частину квартири після
смерті матері. Враховуючи те, що
співвласників було троє, кожному із них
належало по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1.
Він ж є єдиним спадкоємцем після смерті
батька, однак позбавлений можливості
оформити свої спадкові права після
його смерті.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, надала суду пояснення
аналогічні викладеним в позовній
заяві, просить позов задоволити. В
судове засідання призначене на 22
травня 2014 року не з'явилася, подала суду
письмову заяву в якій просить
розглядати справу у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча про час та місце розгляду
справи був належним чином повідомлений
в порядку передбаченому ст.74 ЦПК
України, через оголошення в газеті
„Високий Замок", а тому, згідно ст.224 ЦПК
України, суд вважає можливим
розглядати справу у його відсутності,
на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та з'ясувавши її дійсні обставини, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Співвласники мають право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна, що є у спільній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року п.12
роз'яснено, що за загальними правилами
ч.2 ст.372 при поділі майна, що є у
спільній сумісній власності, за
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення. У разі смерті
співвласника приватизованого будинку
(квартири) частки кожного із
співвласників у праві спільної
власності є рівними, якщо інше не було
встановлено договором між ними (ч.2 ст.
370, ч.2 ст. 372 ЦК України).

Згідно свідоцтва про право власності
на квартиру за №20598 від 20 травня 1994
року, виданого Львівською міською
адміністрацією, квартира АДРЕСА_1
належить на праві сумісної власності
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.9).

Таким чином, враховуючи вище викладене,
виходячи з рівності часток та
враховуючи, що співвласників майна є
троє, суд вважає, що є підстави для
задоволення вимог позивача та
визначення, що кожному із
співвласників квартири АДРЕСА_1 -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належало по 1/3
ідеальній частці спірної квартири.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
перебували між собою у шлюбі та
являються батьками сторін у справі:
позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2
(а.с.7, 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим Міським відділом
реєстрації актів громадянського стану
Львівського обласного управління
юстиції 05.01.2014р. (а.с.5).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у
праві спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.
Суб'єкт права спільної сумісної
власності має право заповідати свою
частку у праві спільної сумісної
власності до її визначення та виділу в
натурі.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 -
матері позивача, відкрилась спадщина
на майно, а саме 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, заповіту на
випадок своєї смерті ОСОБА_3 не
складала, а спадкоємцями першої за
законом були її діти - позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2, а також чоловік -
ОСОБА_4. Однак, як вбачається з
матеріалів справи та пояснень
представника позивача, з заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3
до нотаріальної контори ніхто не
звертався та свідоцтво про право на
спадщину не видавалося.

Так, згідно довідки Львівського
комунального підприємства «Хуторівка»
від 30.01.2014 року відповідач ОСОБА_5 був
зареєстрований в АДРЕСА_1 з 16.07.1986р., а
31.08.2000 року виписався по заяві в м.Київ
(а.с.64).

Позивач ж ОСОБА_1 відмовився від своєї
частки в спадковому майні на користь
батька ОСОБА_4, а останній був
зареєстрований та постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, що стверджується довідкою
Львівського комунального підприємства
«Хуторівка» від 06.11.2013 року (а.с.11),
фактично вступив в управління та
користування спадковим майном -
квартирою №185 по вулиці Довженка, 1 у
м.Львові.

Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 того ж Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкодавцеві
з часу відкриття спадщини (ст.1268 ЦК
України).

ОСОБА_4 про відмову від спадщини після
смерті дружини ОСОБА_3 не заявляв, а
відтак відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК
України, вважається таким, що фактично
прийняв спадщину - 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданим Сихівським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції 10.09.2013р.( а.с.4).

Таким чином, після смерті ОСОБА_4
відкрилася спадщина на належні йому
вже 2/3 частки в квартирі АДРЕСА_1.

Шостою Львівською державною
нотаріальною конторою заведено
спадкову справу №349/2013 до майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст.1223 ЦК України право
на спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Як вбачається з належно завірених
копій спадкової справи після смерті
ОСОБА_4, 21 серпня 2003 року останній склав
заповіт, посвідчений Шостою Львівською
державною нотаріальною конторою,
зареєстрований в реєстрі за №1 -1017, яким
у разі своєї смерті заповів все належне
йому майно своєму синові ОСОБА_1 (а.с.32).

Окрім позивача ОСОБА_1, з заявою про
прийняття спадщини протягом шести
місяців до Державної нотаріальної
контори ніхто не звертався (а.с.31).

Як вбачається з довідки Львівського
комунального підприємства «Хуторівка»
від 06.11.2013 року, в квартирі АДРЕСА_1
зареєстрований та проживає позивач
ОСОБА_1, його батько - ОСОБА_4 проживав та
був зареєстрований за даною адресою з
31.08.1983 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
року (а.с.11).

Однак, у зв'язку з тим, що за життя
спадкодавець ОСОБА_4 не оформив у
встановленому законом порядку право
власності на належне йому майно -
квартиру АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_1
позбавлений можливості оформити свої
спадкові права, як спадкоємець за
заповітом.

Згідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. У разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину особа може звернутися до суду
за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст.1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкодавця
права на спадщину.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу, одним
із способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права.

З врахуванням наведеного, суд
приходить до переконання, що позовні
вимоги щодо визнання за позивачем
ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1 є підставними,
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства та підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

У зв'язку з наведеним, з відповідача
слід стягнути на користь позивача
300,26грн. судового збору.

На підставі ст.ст.16, 355, 368, 370, 372, 386, 1216, 25,
370, 377, 386, 1216, 1218, 1223, 1226, 1261, 1268, 1270, 1296
Цивільного кодексу України, та
керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», ст.ст. 10, 60, 74, 88, 169, 208, 209,
212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визначити, що кожному із співвласників
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належало по 1/3
частці у квартирі АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, у
відсутності якої таке було
постановлено, - протягом того ж строку з
дня отримання його копії.

Головуючий

Рішення є оригіналом, виготовлено в
одному примірнику, зберігається у
цивільній справі № 464/12304/14-ц