Єдиний унікальний номер 205/8698/13-ц
Справа №2/205/279/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при
секретарі Давиденко Я.Є.

за участю позивача ОСОБА_1, адвоката
ОСОБА_2,

представника відповідача
Герасимчука С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської
ради, Управління Державного земельного
агентства у Дніпропетровському районі
м. Дніпропетровська про визнання права
власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 16 жовтня 2013 року звернулась
до Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська з позовом до
Дніпропетровської міської ради,
Управління Державного земельного
агентства у Дніпропетровському районі
м. Дніпропетровська про визнання права
власності на земельну ділянку (а.с.1-3).

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її
мати - ОСОБА_4, після смерті якої
відкрилась спадщина на 77/200 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, яку вона
прийняла належним чином. Також, мати
позивачки за життя склала заповіт, яким
заповіла все своє майно дочці - ОСОБА_1

Крім того, позивачці належать 47/200
частини вищевказаного домоволодіння
на підставі рішення Народного суду від
30.05.1988 року. На підставі державного акту
на право приватної власності на землю
№037655 від 02.10.2001 року, належить земельна
ділянка площею 0,0177 га, розташована за
адресою: АДРЕСА_1

Померлій ОСОБА_4, на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю №037656 від 02.10.2001 року,
належала земельна ділянка площею 0,0289
га, розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
входить до спадщини, що відкрилась
після його смерті.

Зазначивши те, що оригінали
вищевказаних державних актів на право
власності на землю вона не отримувала
та тривалий час вважала, що земельна
ділянка по АДРЕСА_1 не приватизована.
Позивачка неодноразово зверталась до
установ щодо отримання дублікату
зазначеного акту, але у зв'язку із тим,
що підставою за наявності якої видача
дубліката документу не може бути
здійснена суб'єктом, який його видав є
смерть власника майна. Тому,
звернувшись до нотаріальної контори із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину після смерті матері -
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, у зв'язку із
відсутністю у неї правовстановлюючих
документів на спадкове майно.

Враховуючи вищевикладене, позивачка
вимушена була звернутися до суду з
даним позовом, в якому просила визнати
за нею право власності на 62% (площа 0,0289
га) земельної ділянки, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в порядку
спадкування за заповітом після смерті
матері, ОСОБА_4 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_1),
які належали померлій на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю №037656 від 02.10.2001 року;
визнати за нею право власності на 37%
(площа 0,0177 га) земельної ділянки, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, які
належать позивачці на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю №037655 від 02.10.2001 року.

Позивачка в особі свого представника
за договором адвоката ОСОБА_2, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала в повному обсязі. Просила
позов задовольнити.

Відповідач - Дніпропетровська міська
рада, в особі свого представника за
довіреністю, в судовому засіданні
проти позовних вимог заперечував.
Просив у задоволенні позову відмовити
в повному обсязі.

Співвідповідач - Управління Державного
земельного агентства у
Дніпропетровському районі м.
Дніпропетровська в особі свого
представника, в судове засідання не
з'явився. Про день, час та місце
судового розгляду повідомлявся
належним чином. Про причини неявки
свого представника не повідомив.
Письмових заяв про розгляд справи без
участі свого представника до суду не
надсилав.

Вступна та резолютивна частини рішення
проголошені в судовому засіданні,
повний текст рішення складений 29 січня
2014 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Вибір громадянами способу захисту
своїх прав і свобод від порушень та
протиправних посягань гарантовано ч.4
ст.55, ст.124 Конституції України,
відповідно до якої кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань
та закріплено статтями 7, 12 Загальної
декларації про права людини, ст.13
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, що згідно зі статтею 9
Конституції України є складовою
національного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право
власності є непорушним. Кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю і ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом, зокрема із
правочинів, вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

За змістом ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Суд, з'ясувавши обставини по справі,
дослідивши їх наданими доказами вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено,
що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у
батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, про що
зроблено відповідний актовий запис
№2107. До одруження із ОСОБА_6 мала дівоче
прізвище «ОСОБА_1» (а.с.4,5).

На підставі рішення виконкому
Дніпропетровської міської ради № 1057
від 18.05.2000 року, передано у спільну
часткову власність земельну ділянку
площею 0,0466 га для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1: ОСОБА_1,
згідно державного акту на право
власності на землю від 02.10.2001 року,
№держ.реєстрації 037655 та ОСОБА_4, згідно
державного акту на право власності на
землю від 02.10.2001 року, №держ.реєстрації
037656 (а.с.17,18,118).

Але, відомості щодо отримання
вищевказаних державних актів відсутні,
у зв'язку із пожежею, що сталась в 2008
році в ДП «Центр державного земельного
кадастру» Дніпропетровської
регіональної філії (а.с.114).

Згідно витягу Управління
Держземагенства у Дніпропетровському
районі від 12.08.2013 року, кадастровий
номер земельної ділянки, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
0,0466 га, - :08:253:0005 (а.с.126).

ОСОБА_1 на праві приватної власності
являється власницею 77/200 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, що розташоване
на земельній ділянці площею 922 кв.м.
(а.с.105).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, після
смерті якої відкрилась спадщина на
грошові внески та 77/200 частин
домоволодіння АДРЕСА_1. За життя
померла склала заповіт, яким усе своє
майно заповіла дочці - ОСОБА_1, яка в
свою чергу належним чином прийняла
вищевказану спадщину (а.с.100,109).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

За даними спадкової справи, до складу
спадщини, після смерті ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, входить нерухоме майно, а
саме: земельна ділянка, яка розташована
по АДРЕСА_1.

Але, державним нотаріусом Другої
Дніпропетровської нотаріальної
контори було відмовлено ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
після смерті ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, яка розташована по
АДРЕСА_1, площею 0,0289 га (а.с.120).

У відповідності до п.23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» №7 від 30.05.2008 року,
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

З статті 1261 ЦК України, вбачається, що у
першу чергу право власності на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив та батьки.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається кожному з
них із визначенням імені та часток у
спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового

призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або
право користування земельною
ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно ст..78 Земельного кодексу
України, право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них.

За ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України,
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Таким чином, суд оцінивши в сукупності
наявні у справі докази, за своїм
внутрішнім переконанням, приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими, в повному обсязі
доведеними, на підставі чого суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині визнання за
позивачкою права спільної часткової
власності на земельну ділянку земельну
ділянку площею 0, 0466 га, розташованої на
території Ленінського району АДРЕСА_1
в порядку спадкування за заповітом
після смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 77/124
часток площею 0,0289 га, що належали
померлій на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
№037656 від 02.10.2001 року та визнання права
спільної часткової власності на
земельну ділянку площею 0,0466 га,
розташованої на території Ленінського
району АДРЕСА_1, право власності на 47/124
часток площею 0,0176 га, на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю № 037655 від 02.10.2001
року.

Вирішуючи питання щодо судових витрат,
на підставі ст..88 ЦПК України, суд
приходить до висновку, що із позивачки
на користь держави підлягають
стягненню судові витрати в сумі 655,13
грн.

На підставі викладеного, керуючись
постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» №7 від 30.05.2008 року,
Земельним кодексом України, ст.ст. 1216,
1218, 1225, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст.15, 57-60,
66, 197, 212, 213-215, 209, 218, 222 ЦПК України, суд -

В И Р
І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради,
Управління Державного земельного
агентства у Дніпропетровському районі
м.Дніпропетровська про визнання права
власності на земельну ділянку, -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 у праві спільної
часткової власності на земельну
ділянку площею 0, 0466 га, розташованої на
території Ленінського району АДРЕСА_1
(загальнодержавний кадастровий номер
:08:253:0005) в порядку спадкування за
заповітом після смерті матері ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності
на 77/124 часток площею 0,0289 га, що належали
померлій на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
№ 037656 від 02.10.2001 року.

Визнати за ОСОБА_1 у праві спільної
часткової власності на земельну
ділянку площею 0, 0466 га, розташованої на
території Ленінського району АДРЕСА_1
(загальнодержавний кадастровий номер
:08:253:0005) право власності на 47/124
часток площею 0,0176 га, на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю № 037655 від 02.10.2001
року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь
держави судові витрати у сумі 655 грн. 13
коп. (шістсот п'ятдесят п'ять грн.. 13
коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В. С. Шавула