У х в а л а

3 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої
Т.П., Карпенко С.О.,

Колодійчука
В.М., Олійник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 та малолітніх ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_8, ОСОБА_4, який діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_9,
товариства з додатковою
відповідальністю страхової компанії
«Кредо» про відшкодування майнової та
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_8, ОСОБА_4, який діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
звернулись до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що вироком
Сколівського районного суду
Львівської області від 10 червня 2010 року
ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України та засуджено до 4 років
позбавлення волі із позбавленням права
керування транспортним засобом на 2
роки. Оскільки внаслідок злочину,
вчиненого ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, та ОСОБА_7 було заподіяно
різного ступеня тілесні ушкодження, що
призвели до значних витрат, пов'язаних
з довготривалим лікуванням та
моральних страждань, просили стягнути
з ОСОБА_9 405 386,77 грн майнової шкоди та 3 500
000 грн моральної шкоди.

Рішенням Сколівського районного суду
Львівської області від 29 березня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 10 вересня 2013 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ТзДВ СК «Кредо» на користь
ОСОБА_4 майнову шкоду у сумі 6 473,32 грн та
моральну шкоду в сумі 323,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4
майнову шкоду, завдану ушкодженням
здоров'я, у сумі 339 144, 47 грн та моральну
шкоду у сумі 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі
50 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі
30 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8
майнову шкоду, завдану ушкодженням
здоров'я, у сумі 66 242,30 грн та моральну
шкоду в сумі 50 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 7 жовтня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційного скаргою
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 та
малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у
справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_4 в
своїх інтересах та в інтересах
малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_9, товариства з додатковою
відповідальністю страхової компанії
«Кредо» про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 та
малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції
п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 22.3
ст. 22 Закону України «Про обовґязкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції
п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 22.3 ст. 22
Закону України «Про обовґязкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник наводить рішення апеляційного
суду Одеської області від 22 квітня 2013
року та рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 4 березня 2010
року.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування
ст. ст. 353-360 ЦПК України»
судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України; Вищого господарського суду
України; Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-У. Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Тому на рішення
апеляційного суду Одеської області від
22 квітня 2013 року та рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 4 березня 2010 року посилання
здійснюватись не може.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції п. 2
ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 22.3 ст. 22 Закону
України «Про обовґязкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», що потягло ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 лютого 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 4 березня 2010 року у справі
про відшкодування моральної шкоди;
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2012
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Одеської області від
2 квітня 2013 року у справі про
відшкодування витрат на стаціонарне
лікування; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Одеської області від
22 квітня 2013 року у справі про
відшкодування майнової та моральної
шкоди; ухвалу Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суд Донецької області від
15 серпня 2013 року у справі про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування
ст. ст. 353-360 ЦПК України» під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Зміст заяви та додані до неї судові
рішення, постановлені судом касаційної
інстанції 1 лютого 2012 року, 23 жовтня 2013
року, 13 листопада 2013 року та 13 листопада
2013 року, на які заявник посилається як
на приклади неоднакового застосування
п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 22.3 ст. 22
Закону України «Про обовґязкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», мають різний
предмет та підстави позову, містять
різні встановлені судом фактичні
обставини у порівнянні з судовим
рішенням, про перегляд якого просить
заявник.

Оскільки заявник не надав різних за
змістом судових рішень, ухвалених
судами касаційної інстанції за
тотожних предмета спору, підстав
позову, аналогічних обставин і
однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин та
наведені ним доводи не містять ознак,
які згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України є підставами для перегляду
судових рішень, у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_8,
ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах
малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_9, товариства з додатковою
відповідальністю страхової компанії
«Кредо» про відшкодування майнової та
моральної шкоди до провадження
Верховного Суду України за заявою
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 та
малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О.Гвоздик Судді:
Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко
В.М.Колодійчук А.С.Олійник