Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/936/14 Головуючий
у 1-й інстанції Ярош С. О.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агро-Рівнопілля" Гуляйпільського
району Запорізької області, ОСОБА_2 на
рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 17 грудня
2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Рівнопілля"
Гуляйпільського району Запорізької
області, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
на боці відповідача: відділ
Держземагентства в Гуляйпільському
районі Запорізької області, про
визнання додаткової угоди до договору
оренди земельної ділянки недійсною,
зобов'язання повернути земельну
ділянку та скасувати її державну
реєстрацію, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ТОВ "Агро-Рівнопілля"
Гуляйпільського району Запорізької
області про визнання додаткової угоди
до договору оренди земельної ділянки
недійсною, зобов'язання повернути
земельну ділянку та скасувати її
державну реєстрацію.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що й
на праві приватної власності належить
земельна ділянка площею 8.2327 га,
розташована на території
Рівнопільської сільської ради
Гуляйпільського району Запорізької
області, яку вона за договором оренди
земельної ділянки від 03.03.2006 року
передала відповідачу строком на 5 років
без зазначення початку та закінчення
цього терміну, в лютому 2011 року вона
звернулася до відповідача з заявою про
намір припинити договір оренди
земельної ділянки, так як строк дії
договору закінчується 03.03.2011 року,
однак їй було повідомлено, що строк дії
договору закінчується 31.01.2012 року.
Влітку 2011 року вона отримала додаткову
угоду до договору, відповідно до п.8
якого договір укладено до 30.12.2020 року,
вона досягла згоди з генеральним
директором ОСОБА_3 щодо повернення
земельної ділянки після 31.01.2012 року.

18.04.2012 року вона звернулася до
відповідача з заявою про те, що вона
додаткову угоду не підписувала.

Посилаючись на те, що додаткову угоду
вона не підписувала та на закінчення
дії договору, просила визнати
недійсною додаткову угоду від 10.11.2009
року, що підписана неуповноваженою
особою, зобов'язати відповідача
повернути їй земельну ділянку та
зобов'язати Гуляйпільський відділ
земельних ресурсів скасувати
реєстрацію недійсної додаткової угоди
від 10.11.2009 року.

Рішенням Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 17 грудня
2013 року позов задоволено частково.
Визнано недійсною додаткову угоду до
договору оренди землі №96 від 03.03.2006
року, укладену 10.11.2009 року між ОСОБА_2 та
ТОВ "Агро-Рівнопілля" Гуляйпільського
району Запорізької області про оренду
земельної ділянки площею 8,2327 га,
розташовану на території
Рівнопільської сільської ради
Гуляйпільського району Запорізької
області, надану для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
належну ОСОБА_2 на підставі Державного
акту про право власності на земельну
ділянку серії ЗП №114627, зареєстровану
23.06.2010 року за №46 в
ГуляЙпільському районному відділі
Запорізької регіональної філії ДП
«Центр ДЗК». В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає,
що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом неповно встановлені обставини,
які мають значення для справи, тому
просила скасувати рішення в частині
незадоволення його позовних вимог та
постановити нове рішення, яким
повністю задовольнити її позовні
вимоги.

В апеляційній скарзі ТОВ
"Агро-Рівнопілля" зазначає, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню , а ТОВ
"Агро-Рівнопілля" не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування судом норм матеріального
і порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення частково не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, що
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки
площею 8,2327 га, розташованої на
території Рівнопільської сільської
ради Гуляйпільського району
Запорізької області, надану для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що підтверджується копією Державного
акту серії ЗП № 114627 (а.с.7 т.1).

03.03.2006 року ОСОБА_2 уклала з
ТОВ "Агро-Рівнопілля" договір оренди
землі № 96 на земельну ділянку площею
8,2327 га строком на 5 років,
зареєстрований 31.01.2007 року в Державному
реєстрі за №97 (а.с.9-10 т.1).

10.11.2009 року від імені ОСОБА_2
була укладена додаткова угода до
договору оренди землі №96 від 03.03.2006
року, яка була підписано відповідачем і
невідомою особою від імені позивача, що
підтверджується висновком
спеціаліста. (а.с.51, 53-55)

Висновком спеціаліста
Д/№201 від 15.08.2012 року встановлено, що
підписи в додатковій угоді від 10.11.2009
року до договору оренди землі №96 від
03.03.2006 року зареєстрованій в Центрі ДЗК
за № 46 в розділі "Реквізити
сторін" в графі "Орендодавець ОСОБА_2"
виконані не ОСОБА_2, а іншою особою
(а.с.53-55 т.1).

22.11.2011 року ОСОБА_2
зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та після
реєстрації шлюбу отримала прізвище
ОСОБА_2 (а.с.8 т.1).

18.04.2012 року ОСОБА_2
звернулася до ТОВ "Агро-Рівнопілля" з
заявою про те, що вона не підписувала
додаткову угоду до договору оренди
землі та небажання продовжувати дію
основного договору оренди земельної
ділянки, так як має намір обробляти її
самостійно, що підтверджується копією
її заяви. (а.с.49,т.2)

Суд, задовольняючи позов в
частині визнання додаткової угоди
недійсною виходив із доказаного факту,
що позивач не підписувала додаткову
угоду до договору оренди земельної
ділянки, та що свідчило про відсутність
волевиявлення позивача на укладання
такої угоди.

Належними та допустимими доказами
суд прийняв свідчення позивача про те,
що вона не підписувала додаткову угоду
до договору оренди земельної ділянки,
та висновок спеціаліста про те, що
додаткова угода підписана не
позивачем, а іншою особою. (а.с. 53-55, т.1)

Судова колегія вважає, що
висновок суду є вірним.

Зокрема, суд першої інстанції
вірно керувався ч. 1, ч. 3 ст. 215, ч.1, ч.3 ст.
203 ЦК України, за якими зміст правочину
не може суперечити ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, а недодержання в
момент вчинення правочину вказаних
вимог є підставою недійсності
правочину.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, оскільки суд
безпідставно прийняв до уваги висновок
спеціаліста Д/№201 від 15.08.2012 року є
неприйнятними, оскільки суперечать ст.
ст. 57-59, 64 ЦПК України. Згідно наведених
норм процесуального права наявний у
справі висновок (а.с. 53-55, т.1) є належним,
допустимим письмовим доказом у справі,
на підставі якого суд першої інстанції
вірно визнав доведеною ту обставину, що
позивачка не підписувала вчинені від
її імені додаткової угоди до договору
оренди землі. Відповідно, вказаний
письмовий доказ за своєю правовою
природою не може узгоджуватися з
приписами Закону України «Про судову
експертизу», оскільки не є висновком
судової експертизи, проте є письмовим
доказом у розумінні ст. 64 ЦПК України,
який не спростований відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

В апеляційній інстанції не має
посилання на докази, які б спростували
висновки суду першої інстанції.

Відповідач діє всупереч вимогам
ст. ст. 10,60 ЦПК України, які зобов'язують
його на засадах змагальності доводити
свої заперечення переконливими,
належними та припустимими доказами,
таких доказів не надав. Надані
позивачем письмові докази не
спростовані.

Судом першої інстанції вирішено
питання, що ті фактичні дані, що
позивачка не підписувала додаткової
угоди до договору узгоджуються з ч. 3 ст.
203 ЦК України. В правовідносинах сторін
має місце та обставина, що позивачка, як
учасник правочину, не мала внутрішньої
волі і не виявляла вільного
волевиявлення на укладення додаткових
угод, що суперечить ст.627 ЦК України, яка
встановлює свободу договору.

В даній справі встановлено, що
позивачка, яка не брала участі в
укладенні додаткових угод, що
відповідно ч. 1 ст. 218 ЦК України
підтверджено належним письмовим
доказом - висновком спеціаліста, не
мала змоги виявити своє волевиявлення
на укладення додаткових угод. Не може
бути дійсним правочин, укладений без
волевиявлення однієї із сторін.

Таким чином, додаткова угода до
договору оренди земельних ділянок не
відповідає вимогам вищевказаних норм
матеріального права, зокрема, ч. 3 ст. 203
ЦК України, що, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК
України є підставою недійсності
правочину, а тому висновок суду першої
інстанції про визнання додаткової
угоди недійсною є законним та
обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги
ОСОБА_2. проте, що договір оренди
автоматично не пролонгувався, строк
його дії закінчився 31.01.2012 року, а тому
земельна ділянка має бути повернута
власнику, то такі доводи є
обґрунтованими та такими , що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п.8 Договору
оренди він укладався на 5 років, пройшов
державну реєстрацію 31.01.2007 року, отже
строк дії договору закінчився 31.01.2012
року (а.с.9-10, т.1)

Висновок суду першої інстанції
проте, що на підставі п. 8, Договір він
був продовжений є хибним.

Відповідно до пункту 8 договору
оренди № 96, після закінчення строку
договору орендар має переважне право
поновлення його на новий строк. У цьому
разі орендар повинен не пізніше ніж за
30 днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію. За відсутності письмових
заперечень орендодавця про
продовження договору протягом 30 днів
після закінчення строку договору,
поновлення договору оренди земельної
ділянки здійснюється на тих же умовах і
на той самий строк.

Суд дійшов висновку проте, що
додаткову угоду позивач не підписував,
та одночасно посилаючись на неї вважає,
що вона є ця додаткова угода є належним
повідомленням для продовження
договору оренди.

Проте згідно ст.31 Закону України
"Про оренду землі" договір оренди землі
припиняється, зокрема, в разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Відповідно до Закону та вказаних
умов договору оренди № 96 його дія
припинилась 31.01.2012 року.

Згідно зі ст. 33 Закону України
"Про оренду землі" в редакції Закону від
07.02.2011 року, по закінченню строку, на
який було укладено договір оренди
землі, орендар, який належно виконував
обов'язки за умовами договору, має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору оренди землі на
новий строк (поновлення договору
оренди землі). Орендар, який має намір
скористатися переважним правом на
укладення договору оренди землі на
новий строк, зобов'язаний повідомити
про це орендодавця до спливу строку
договору оренди землі у строк,
встановлений цим договором, але не
пізніше ніж за місяць до спливу строку
договору оренди землі. При поновленні
договору оренди землі його умови
можуть бути змінені за згодою сторін. У
разі недосягнення домовленості щодо
орендної плати та інших умов договору,
переважне право орендаря на укладення
договору оренди землі припиняється. У
разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі такий
договір вважається поновленим та той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором. У цьому
випадку укладання додаткової угоди про
поновлення договору оренди землі
здійснюється із власником земельної
ділянки (щодо земель приватної
власності).

Як вбачається із матеріалів справи
за п. 3 Договору оренди, орендар повинен
був не пізніше ніж за 30 днів до
закінчення договору повідомити
письмово про намір продовжити його дію
та укласти відповідно до ст. 33 Закону
України "Про оренду землі" додаткову
угоду або нову угоду, оскільки вона не
передбачає автоматичного поновлення
договору і вимагає укладання
додаткової угоди про поновлення
договору оренди землі.

Отже у суду першої інстанції не
було підстав стверджувати, що договір
оренди був поновлений.

З огляду на вимоги ст. 41
Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 373
ЦК України власник самостійно визначає
спосіб та порядок користування та
розпорядження належною йому власністю,
зокрема, на свій розсуд обирає
контрагента за договором та визначає
умови договору з ним.

Відповідно до Закону України "Про
оренду землі" укладання договору
оренди не може бути примусом і
передбачає право, а не обов'язок на
переукладання договору оренди,
ураховуючи при цьому положення ст. ст. 6,
627 ЦК України щодо свободи договору,
укладання його при наявності вільного
волевиявлення особи, непорушність
права власності та здійснення при
цьому права власником відповідно до
закону на власний розсуд, за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб,
необхідності згоди обох сторін при
укладенні чи зміні договору.

За правилами статті 18, частини 1
статті 20 Закону України "Про оренду
землі", частини 1 статті 210, частини 3
статті 640 ЦК України, частини 2 статті 125
ЗК України договір оренди землі
підлягає державній реєстрації і є
укладеним з моменту його державної
реєстрації.

Новий договір оренди чи додаткові
угоди щодо продовження терміну дії
договору після 31.01.2012 року, його
закінчення, власником землі не
укладався, а зареєстрована додаткова
угода є недійсною, оскільки була
вчинена без волевиявлення учасника
правочину - власника земельної ділянки.

Отже, суд першої інстанції
безпідставно відмовив у задоволенні
позову про повернення земельної
ділянки її власнику.

Щодо вимог про зобов'язання тертої
особи по справі - відділу
Держземагентства в Гуляйпільському
районі Запорізької області скасувати
державну реєстрацію, то такі вимоги не
можуть бути задоволені, оскільки
відповідно до ст. ст. 30, 213, 215 ЦПК України
рішення у справі може постановлюватися
лише щодо сторін, та у позові не
зазначено як третя сторона порушує її
права.

Виходячи із того, що рішення суду
в частині відмови у задоволенні позову
про повернення земельної ділянки є
таким , що не відповідає нормам
матеріального права та обставинам
справи, колегія судів вважає, що воно в
цій частині підлягає скасуванню з
ухвалення нового рішення про
задоволення позову, а в частині
визнання додаткової угоди недійсною та
зобов'язань відмови відділу
Держземагентства в Гуляйпільському
районі Запорізької області скасувати
державну реєстрацію без змін.

Керуючись ст.ст.307, 309,313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агро-Рівнопілля" Гуляйпільського
району Запорізької області відхилити.

Рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 17 грудня
2013 року у цій справі в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_2 про
повернення земельної ділянки
скасувати. Ухвалити в цій частині нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 про повернення земельної
ділянки задовольнити.

Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агро-Рівнопілля"
Гуляйпільського району Запорізької
області повернути ОСОБА_2, належну їй
земельну ділянку площею 8.2327 га,
розташована на території
Рівнопільської сільської ради
Гуляйпільського району Запорізької
області.

Стягнути з Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агро-Рівнопілля"
Гуляйпільського району Запорізької
області на користь ОСОБА_2 судові
витрати, понесені при подачі
апеляційної скарги у сумі 121 гривня 80
копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: