Єдиний унікальний номер 257/5497/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4492/2014
Головуючий у 1-й інстанції : Бурлаченко
Доповідач : Кіянова С.В.
Апеляційний суд Донецької області
у складі : головуючого - судді
суддів :
Кіянової С.В., Іванової А.П.
Доброрез А.А., Кіпрік Х.В.
розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою прокурора
м.Донецька на рішення Київського
районного суду м.Донецька від 23 жовтня
2013 року за позовом ОСОБА_1 до Донецької
міської ради, Донецького управління
Держземагенства про визнання права
власності на земельну ділянку,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду у квітні 2013 року з позовом до
Донецької міської ради, Донецького
управління Держземагенства про
визнання права власності на земельну
ділянку, посилаючись на те, що 03.09.2001
року між Фондом Державного майна
України та ТОВ «Аміго» було укладено
договір купівлі-продажу цілісного
майнового комплексу державного
«Донецьккомплектважпром» і 06.09.2002 року
ТОВ «Аміго» отримало свідоцтво про
право власності на вказане майно. 19.02.2003
року між ТОВ «Аміго» та ним було
укладено договір купівлі-продажу
споруд та будівель, за яким ОСОБА_1
купив матеріальний склад з рампою та
підвалом загальною площею 1901,20 кв.м.,
будівлю контори загальною площею 151,9
кв.м., будівлю контори з цегли і
шлакоблоку загальною площею 96,0 кв.м.,
будівлю гаражу загальною площею 138,2
кв.м., гараж шлакоблочний площею 32,8
кв.м., баню шлакоблочну площею 73,1 кв.м.,
склад палива шлакоблочний площею 60,30
кв.м., склад шиферний, навіс, відкриту
платформу, 12 частину огорожи, воріт, 12
частину замощення по АДРЕСА_1. 30.11.2004
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3
купила будівлю контори загальною
площею 151,9 кв.м., будівлю контори з цегли
і шлакоблоку загальною площею 96,0 кв.м.,
що складає 2100 ідеальної частки та
розташовані в АДРЕСА_1. Внаслідок
зазначених угод у нього залишилося
земельна ділянка площею 0,50 га, вартість
якої складає 373 333 грн. Але рішенням
виконкому Донецької міської ради від
20.06.2007 року земельна ділянка за
вказаною адресою була надана в оренду
ТОВ «Ірен» строком на 5 років, чим
порушені його права, оскільки земельна
ділянка площею 4,103 га входила до складу
єдиного майнового комплексу ДП
«Донецьккомплекттяжпром». Позивач
просив визнати за ним право власності
на земельну ділянку площею 0,40 га за
Рішенням Київського
районного суду м.Донецька від 23 жовтня
2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до
Донецької міської ради, Донецького
управління Держземагенства про
визнання права власності на земельну
ділянку

Визнано за ОСОБА_1 право
власності на земельну ділянку, площею
0.4770 га. за адресою АДРЕСА_1, згідно плану
земельної ділянки, визначеному у 2013
році технічним топографо-геодезичним
висновком ТОВ «Донбас Геопроекті»,
який є невід'ємною частиною даного
рішення.

В апеляційній скарзі прокурор, який
діє в інтересах Донецької міської ради,
просить рішення суду скасувати та
відмовити позивачу у задоволенні
позову, оскільки судом першої
інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
не враховано, що за договором
купівлі-продажу споруд та будівель,
укладеним 19.02.2003 р. між ТОВ «Аміго» та
ОСОБА_1, він не набув право на земельну
ділянку. Рішення Донецької міської
ради щодо передання у власність,
користування або відмови у наданні
ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки не
приймалося, оскільки він не звертався з
таким питанням. Не враховано рішення
господарського суду Донецької області
від 20.03.2012 р., яким зобов'язано ФОП
ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку та відшкодувати на
користь спеціального фонду охорони
навколишнього природного середовища
Донецької міської ради шкоду у розмірі
90743,43 грн. Зазначеним рішенням
встановлено, що документи, які надають
право власності або право користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у ОСОБА_1
відсутні. Вказана земельна ділянка
використовувалась ТОВ «Ірен» на
підставі рішення Донецької міської
ради від 20.06.07 № 406/7 та договору оренди
земельної ділянки площею 0,3718 га за
адресою: АДРЕСА_1, укладеного на
підставі цього рішення.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник Донецької міської
ради підтримав доводи апеляційної
скарги і просив її задовольнити.

Представник Донецького управління
Держземагенства не заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
прокурора.

Прокурор в судове засідання не
з»явився, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Позивач в судове засідання не
з»явився, будучи належним чином
неодноразово повідомлений про час та
місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників відповідачів,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу прокурора слід задовольнити,
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог з
наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до
Донецької міської ради, Донецького
управління Держземагенства про
визнання права власності на земельну
ділянку, суд першої інстанції виходив з
того, що 03.09.2001г. між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України в Донецькій області і ТОВ
«Аміго» було укладено договір,
завірений частим нотаріусом ОСОБА_4
реєстраційним номером № 439 про купівлю
цілісного майнового комплексу
Державного підприємства
«Донецккомплекттяжпром», директором
якого був ОСОБА_1 Було складено
технічний паспорт КП БТІ про кількість
і стан майна Цілісного майнового
комплексу ДП «Донецккомплекттяжпром».
На підставі зазначених документів
06.09.2002р. видано свідоцтво про право
власності на цілісний майновий
комплекс ДП «Донецккомплекттяжпром»,
тобто на час купівлі цілісного
майнового комплексу ДП
«Донецккомплекттяжпром», ТОВ «Аміго»
стало єдиним власником майна із
земельною ділянкою у розмірі 4.103 га., що
підтверджується актом оцінки вартості
ДП «Донецккомплектважпром» від 25.04.2001р.
20.06.2001г. Регіональним відділенням Фонду
державного майна України в Донецькій
області було видано накази про продаж
на аукціоні цілісного майнового
комплексу ДП « Донецккомплекттяжпром»
13.08.2001 р. Фондом Держмайна було
затверджено протокол аукціону та
підписання договору купівлі-продажу. В
період з 21.11.2002г. по 30.11.2004г.
співвласниками ТОВ «Аміго» укладено
договори купівлі-продажу ідеально
виділених частин (будівель, споруд),
договір купівлі продажу 21.11.2002г між ТОВ
«Аміго » і ОСОБА_5, завірений приватним
нотаріусом ОСОБА_4 записаний в реестрі
за № 1844; договір купівлі продажу від
19.02.2003г між ТОВ «Аміго » і ОСОБА_1.
завірений приватним нотаріусом ОСОБА_4
записаний в реєстрі за № 284; договір
купівлі-продажу від 30.11.2004 року між
ОСОБА_1 і ОСОБА_3, завірений приватним
нотаріусом ОСОБА_7 записаний в реєстрі
за № 2971. Внаслідок укладення угод
позивач набув право власності на
будинки «П-1» і « Ш» із земельною
ділянкою 0.50га , 12 частину паркану,
під'їзних шляхів, асфальтованої
території та комунікацій. Вартість
земельної ділянки, розташованої за
адресою АДРЕСА_1, площею 0,50 га,
становить 373 333 грн . Але, рішенням
виконкому Донецької міської ради № 406 7
від 20.06.2007р. вказану земельну ділянку
надано для розміщення відкритого
майданчика для складування ТОВ « Ірен »
строком на 5 років. Згідно
земельно-кадастрової документації на
земельну ділянку в АДРЕСА_1 вона
використовується кількома юридичними
особами, проте рішеннями Донецького
виконавчого комітету ні у власності, в
оренду або постійне користування
ОСОБА_1 не передавалась,
правовстановлюючі документи в
установленому законом порядку не
зареєстровані.

Але, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися неможливо,
оскільки вони суперечать вимогам
матеріального та процесуального права.

Так, статтями 116, 118 ЗК України
визначено підстави й порядок набуття
громадянами і юридичними особами права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.116 ЗК
України ( в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних
ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України
при переході права власності на
будівлю і споруду право власності на
земельну ділянку або її частину може
переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;
в) приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ)
виділення в натурі (на місцевості)
належної їм земельної частки (паю).

З матеріалів справи вбачається,
що згідно свідоцтва про право
власності від 06.09.2002 року на підставі
договору купівлі-продажу від 03.09.2001
року власником цілісного майнового
комплексу ДП «Донецьккомплектважпром»
стало ТОВ «Аміго» (а.с.22-39).

19.02.2003 року між ТОВ «Аміго» та
ОСОБА_1 було укладено договір
купівлі-продажу споруд та будівель, за
яким ОСОБА_1 купив матеріальний склад з
рампою та підвалом загальною площею
1901,20 кв.м., будівлю контори загальною
площею 151,9 кв.м., будівлю контори з цегли
і шлакоблоку загальною площею 96,0 кв.м.,
будівлю гаражу загальною площею 138,2
кв.м., гараж шлакоблочний площею 32,8
кв.м., баню шлакоблочну площею 73,1 кв.м.,
склад палива шлакоблочний площею 60,30
кв.м., склад шиферний, навіс, відкриту
платформу, 12 частину огорожи, воріт, 12
частину замощення по АДРЕСА_1 (а.с.155).

30.11.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було укладено договір купівлі-продажу,
за яким ОСОБА_3 купила будівлю контори
загальною площею 151,9 кв.м., будівлю
контори з цегли і шлакоблоку загальною
площею 96,0 кв.м., що складає 2100 ідеальної
частки та розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.156).

Відповідно до ч.1, 2 ст.191 ЦК
України (в редакції 1963 року)
підприємство є єдиним майновим
комплексом, що використовується для
здійснення підприємницької
діяльності.

До складу підприємства як
єдиного майнового комплексу входять
усі види майна, призначені для його
діяльності, включаючи земельні
ділянки, будівлі, споруди,
устаткування, інвентар, сировину,
продукцію, права вимоги, борги, а також
право наторговельну марку або інше
позначення та інші права, якщо інше не
встановленодоговором або законом.

Таким чином, саме Державне
підприємство
«Донецьккомплектважпром» було
власником єдиного майнового комплексу
по АДРЕСА_1, розташованого на земельній
ділянці площею 4,1035 га до його продажу
03.09.2001 року товариству з обмеженою
відповідальністю «Аміго». (а.с.14 т.2, 53-92
т.1) і на підставі договору
купівлі-продажу єдиного майнового
комплексу від 03.09.2001 року таке право
перейшло до ТОВ «Аміго».

Доказів того, що при придбана
позивачем частки будівель та споруд по
АДРЕСА_1, позивач придбав і частку
земельної ділянки не надано, право його
власності чи право користування
земельною ділянкою за вказаною адресою
у встановленому законом порядку не
підтверджено жодним чином.

Крім того, судом не враховано, що
спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1
згідно даних земельно-кадастровою
документації використовується
декількома юридичними особами (а.с.158-159
т.1).

Надана позивачем експертна
оцінка земельної ділянки по АДРЕСА_1
площею0,50 грн. не має значення для
вирішення питання про право власності
позивача на спірну земельну ділянку,
оскільки відвід земельної ділянки не
провадився у встановленому законом
порядку, ОСОБА_1 не звертався до
теперешнього часу за вирішенням
зазначеного питання у відповідні
органи.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції ,яке ухвалено з
порушенням вимог закону не може
залишатися без змін і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову позивачу у задоволенні
позову..

Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Керуючись ст..ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд

В И Р
І Ш И В :

Апеляційну скаргу прокурора
м.Донецька задовольнити.

Рішення Київського районного
суду м.Донецька від 23 жовтня 2013 року
скасувати.

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Донецької міської ради,
Донецького управління Держземагенства
про визнання права власності на
земельну ділянку площею 0.50 га в
АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді :