У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого: Макарчука М.А.,

Суддів: Леванчука А.О.,
Писаної Т.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
майна спільною сумісною власністю та
визнання права власності на Ѕ частину
домоволодіння,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року позивачка звернулась до
суду з вищевказаним позовом,
обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з
08 вересня 1979 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, від
якого має дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3. У 1989 році, на земельній
ділянці, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, яка була виділена ОСОБА_8 на
підставі рішення виконкому
Павлоградської міської ради депутатів
трудящих від 15 квітня 1983 року, вони
побудували житловий будинок. У зв'язку
з відсутністю коштів даний будинок за
час шлюбу не зданий в експлуатацію. У
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер. Звернувшись
до нотаріальної контори їй було
відмовлено у здійсненні нотаріальних
дій та запропоновано звернутися до
суду для вирішення питання про видачу
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні, оскільки на
момент смерті ОСОБА_8, шлюб з останнім
було розірвано. Дізнавшись про здачу
будинку в експлуатацію в 2008 році,
позивачка просила визнати
домоволодіння АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю та визнати за нею
право власності на Ѕ частину
домоволодіння.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 квітня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року, рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 квітня 2013 року скасовано
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про визнання майна
спільною сумісною власністю та
ухвалено нове рішення в цій частині,
яким визнано домоволодіння АДРЕСА_1
Дніпропетровської області спільною
сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5
просить рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року скасувати в частині визнання
домоволодіння АДРЕСА_1
Дніпропетровської області спільною
сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_4, а
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 квітня 2013 року залишити в
силі, посилаючись на порушення цим
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що право
власності на спірне майно виникло у
померлого ОСОБА_8 в 2008 році, під час
перебування у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_5, тому підстави для
визнання майна спільною сумісною
власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_4 та його
поділу відсутні.

Апеляційний суд не погодився з такими
доводами суду першої інстанції та
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_4 про визнання домоволодіння
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
колишнього подружжя, є обґрунтованими
і підлягають задоволенню, що
стосується позовних вимог ОСОБА_4 про
визнання за нею права власності на Ѕ
частку домоволодіння АДРЕСА_1, то в цій
частині вимоги не підлягають
задоволенню.

Проте погодитися з такими висновками
не можна.

Згідно із ст. 71 ЦК УРСР, чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин, загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг
строку позовної давності починається з
дня виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Відповідно до чч. 2, 3 ст. 29 КпШС України
поділ спільного майна подружжя може
бути проведений як під час перебування
в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є
спільною сумісною власністю
розведеного подружжя, встановлюється
трирічний строк позовної давності.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України правила
цього Кодексу щодо позовної давності
стосуються тільки тих позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений
попереднім законодавством, не сплив до
1 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної
давності закінчився до зазначеної
дати, то до відповідних відносин
застосовуються правила про позовну
давність, передбачені Цивільним
кодексом Української РСР

1963 року.

Відповідно до ст. ст. 71, 75 ЦК УРСР, який
діяв на час спірних правовідносин
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
«позовна давність», встановлюється в
три роки і позовна давність
застосовується судами незалежно від
заяви сторін.

Судами встановлено і не заперечувалося
сторонами при розгляду справи, що
позивачка та ОСОБА_8 перебували у шлюбі
з 08 вересня 1979 року по 9 червня 1999 року. У
шлюбі мають трьох дітей. Рішенням
виконкому Павлоградської міської ради
депутатів трудящих від 15 квітня 1983
року ОСОБА_8 виділено земельну ділянку
по АДРЕСА_1 для будівництва будинку.

Апеляційним судом також було
встановлено, що будинок по
АДРЕСА_1 збудований ОСОБА_8 і
ОСОБА_4 в період шлюбу.

Встановивши ці обставини, суд
апеляційної інстанції залишив поза
увагою вищезазначені положення Закону
і не з'ясував обставин додержання
позивачем строків позовної давності
щодо майна набутого ОСОБА_4 в період
шлюбу з ОСОБА_8

З цих підстав ухвала апеляційного суду
підлягає скасуванню з направленням
справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року скасувати, а справу направити
на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Писана Т.О.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.