Справа №127/4710/14-ц
Провадження № 2/127/2499/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20.05.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

представника позивача Мазур О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ПАТ
«Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулось ПАТ
«Акцент-Банк» з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між
позивачем та відповідачем 04.03.2008 року
було укладено договір б/н, відповідно
до якого відповідач отримала кредит у
розмірі 2 200, 00 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24, 00
% на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідно до умов
укладеного договору, договір
складається з заяви позичальника, Умов
надання банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою. Станом
на 20.02.2014 року відповідач має
заборгованість перед позивачем в сумі
18 028, 08 гривень, з яких: заборгованість
за кредитом - 2 200, 00 гривень,
заборгованість по процентах - 8 949, 41
гривень, 5 544, 00 гривень - заборгованість
по комісії, штраф - 500,00 гривень
(фіксована частина), штраф - 834, 67 гривень
(процентна складова).

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду позивача із вимогою
про стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за кредитним
договором б/н від 04.03.2008 року в розмірі
18 028, 08 гривень.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
аргументуючи мотивами, викладеними в
позовній заяві, просила вимоги
задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явилась, хоча належним чином була
повідомлена про час і місце розгляду
справи. Причини неявки суду не
повідомлено.

Суд, враховуючи думку представника
позивача, ухвалив провести заочний
розгляд справи.

При розгляді справи судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

04.03.2008 року між ЗАТ «А-Банк» та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір б/н,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 2 200, 00 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. (а.с. 7)

В заяві від 04.03.2008 року зазначено, що
відповідач погоджується з тим, що ця
заява разом із умовами та Правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами становить між собою та банком
договір про надання банківських
послуг.

Відповідно до нової редакції статуту
ПАТ «Акцент-Банк» останнє є
правонаступником за всіма правами і
обов'язками ЗАТ «Акцент-Банк». (а.с. 52-53)

Згідно розрахунку заборгованості,
наданого позивачем, відповідач станом
на 20.02.2014 року має заборгованість перед
позивачем за договором б/н від 04.03.2008
року в розмірі 18 028, 08 гривень, з яких:
заборгованість за кредитом - 2 200, 00
гривень, заборгованість по процентах -
8 949, 41 гривень, 5 544, 00 гривень -
заборгованість по комісії, штраф - 500,00
гривень (фіксована частина), штраф - 8 34,
67 гривень (процентна складова). (а.с. 3-6)

Однією із загальних засад цивільного
законодавства, зокрема, є свобода
договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3
ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений
принцип свободи договору, згідно якого
сторони вільні в укладені договору,
виборі контрагента та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З довідки про стандартні умови
кредитування А-Банку та орієнтовну
сукупну вартість кредиту, оформленого
за технологією «Швидка готівка»
вбачається, що строк дії кредитної
картки, виданої ОСОБА_2 становить 12
місяців. (а.с.54)

Отже, строк дії кредитної картки
закінчився 04.03.2009 року.

Позивачем суду не надано доказів того,
що картка перевипускалась і
видавалась відповідачу з новим строком
дії.

Судом досліджено виписку по особовому
рахунку відповідача і встановлено, що
останній раз відповідач знімала
готівку 04.03.2008 року в сумі 2 200, 00 гривень,
тобто в день видачі кредиту, після чого
інші операції нею не здійснювались.
(а.с. 29-35) Однак, з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся лише 12.03.2014 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено
відповідачем, є підставою для відмови у
позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Судом встановлено, що відповідач не
вчиняв дій, які б свідчили про визнання
ним боргу, що слугувало б підставою для
застосування положень ч. 1 ст. 264 ЦК
України.

Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка дії в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Судом, також, взята до уваги правова
позиція, висловлена Верховним Судом
України в постанові від 19.03.2014 року
(справа № 6-14 цс 14), яка у відповідності
до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Отже, враховуючи вище зазначене, суд
прийшов до висновку, що вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості заявлені після спливу
позовної давності, а тому не підлягають
задоволенню.

Позивачем нараховано відповідачу
штрафи - 500, 00 гривень (фіксована
частина) та 834, 67 гривень (процентна
складова), що підтверджується
розрахунком заборгованості.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги, в
даному випадку - стягнення неустойки.

Позивачем не заявлялось клопотання про
поновлення пропущених строків
позовної давності, і наявність
поважності причин пропуску цих строків
судом не встановлена.

Судом прийнято до уваги, що п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Судом прийнято до уваги, що з
матеріалів, наданих суду позивачем
вбачається, що з 2008 року до часу
звернення до суду - 12.03.2014 року, тобто
протягом шести років, позивач не
звертався до відповідача із вимогами
про погашення заборгованості. Позивач,
скориставшись своїми процесуальними
права, надав суду усі наявні докази по
даній справі, з яких вбачається, що
протягом шести років банк не вчиняв
жодних дій спрямованих на повернення
кредитної заборгованості, однак
протягом усього часу нараховував
відсотки за користування кредитом, що
призвело до значного збільшення суми
заборгованості. Окрім того, надавши
суду разом з позовною заявою умови і
правила надання банківських послуг,
які на час укладення кредитного
договору із відповідачем не діяли (дані
умови визначають умови ПАТ «А-Банк», а
на час укладення кредитного договору
було ЗАТ «А-Банк»), на що судом було
звернуто увагу в судовому засіданні
16.04.2014 року і зобов'язано представника
позивача надати суду належні умови
надання банківських послуг, а також
тарифи банку, які становлять
банківський договір саме між позивачем
і відповідачем, представник позивача
суду належних умов та тарифів так і не
надав.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними
засадами цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів
верховенства права є те, що право не
обмежується лише законодавством як
однією з його форм, а включає й інші
соціальні регулятори. Справедливість -
одна з основних засад права є
вирішальною у визначенні його як
регулятора суспільних відносин, одним
із загальнолюдських вимірів права. Суд
вважає за необхідне зазначити, що ця
позиція ґрунтується, в тому числі, на
Рішенні Конституційного Суду України
від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі №
1-33/2004.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що позов не
підлягає задоволенню в повному обсязі
в зв'язку із спливом строку позовної
давності за даним позовом.

Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України
судовий збір слід залишити за
позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись п. 3 та п.
6 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 15, 252-258, 261, 264, 266, 267, ч. 1
ст. 509, ст.ст. 510, 526, 530, 546, 549, 550, 610, 611, ч. 1
ст. 612, ч. 1 ст. 626, ст.ст. 627, 629, 631, ч. 1 ст. 1046,
ст. 1049, ч. 2 ст. 1050, ч. 1 та ч. 2 ст. 1054 ЦК
України, Законом України «Про захист
прав споживачів», ст.ст. 2, 10, 11, 58-60, 88,
212-215, 218, 224-226, 228, 360-7 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ПАТ
«Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
б/н від 04.03.2008 року в сумі 18 028
(вісімнадцять тисяч двадцять вісім)
гривень 08 копійок - відмовити.

Судові витрати залишити за ПАТ
«Акцент-Банк».

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити
заочне рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України.

Суддя: