№ 252/3431/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

М о т и в о в а н е

25 березня 2014 року Микитівський
районний суд м. Горлівки Донецької
області в складі: головуючого - судді
Наумик О.О., при секретарі Кузяєвій Н.С.,
Третяк Т.В., Федорченко О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Горлівка цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23

до ОСОБА_24, ОСОБА_25, Горлівської міської
ради

про визнання угод недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, звернувшись до суду з позовом
та в подальшому уточнивши та
доповнивши позовні вимоги, просять:

- визнати недійсною приватизацію
вбудованого приміщення площею 16,3 кв.м.,
розташованого за адресою АДРЕСА_1,
приватизованого в складі інвентарних
об'єктів, зазначених в переліку №589,
виданому Горлівським представництвом
фонду державного майна України 17.12.2007
р.,

- визнати недійсною угоду договору
купівлі-продажу вбудованого
приміщення площею 16,3 кв.м,
розташованого в будинку АДРЕСА_1,
укладеного між КП «Житловик» і ОСОБА_24
27.12.2007 р., посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_26,

- визнати недійсною угоду договору
купівлі-продажу вбудованого
приміщення площею 16,3 кв.м,
розташованого в будинку АДРЕСА_1 від
04.05.2012р., укладеного між ОСОБА_24 та
ОСОБА_25,

посилаючись на те, що вони - позивачі
проживають в під'їзді АДРЕСА_2. В
зазначеному під'їзді на першому
поверсі розташоване вбудоване
приміщення суспільного користування
цільового призначення «візочна»
площею 16,3 кв.м. В травні 2012 року їм стало
відомо про те, що вбудоване приміщення
суспільного користування цільового
призначення «візочна» в під'їзді
АДРЕСА_2 27.12.2007 року відчужено - продано
відповідачу ОСОБА_24

Їм достовірно відомо про те, що згідно
договору купівлі-продажу від 27.12.2007 р.
№7278 продавцем приміщення є КП
«Житловик», яке визнано банкрутом
згідно постанови про визнання боржника
банкрутом від 10.06.2003 р., ліквідаційна
процедура продовжена згідно ухвали
№15/234Б від 12.01.2007 р. до 18.04.2008 р.; вказаний
договір нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_26 27.12.2007 р.,
зареєстрований в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно 21.01.2008
р.

В серпні 2012 року їм із листа міського
голови Клепа Є.В. стало відомо про те, що
вбудоване приміщення суспільного
користування цільового призначення
«візочна» 04.05.2012 р. повторно відчужено -
згідно договору купівлі-продажу від
04.05.2012 р. продану відповідачу ОСОБА_25

Вони вважають незаконним відчуження
вбудованого приміщення суспільного
користування цільового призначення
«візочна», виходячи із того, що КП
«Житловик» не могло і не може бути, як і
будь-яке інше комунальне підприємство,
власником вказаного вбудованого
приміщення. Вказане вбудоване
приміщення на момент відчуження є
власністю Горлівської міської ради, а у
КП «Житловик» воно могло знаходитись
на балансі, але не у власності.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Оскільки КП «Житловик» не є власником
вбудованого приміщення площею 16,3 кв.м,
розташованого в під'їзді АДРЕСА_2, воно
не мало права бути продавцем, не мало
права будь-яким чином відчужувати
вказане приміщення, відповідач ОСОБА_24
не мав права купувати вказане
приміщення у КП «Житловик», а приватний
нотаріус ОСОБА_26 не мав права
посвідчувати договір купівлі-продажу
вказаного приміщення, укладений між КП
«Житловик» та ОСОБА_24

Дані обставини є підставою для
визнання недійсною угоди договору
купівлі-продажу вбудованого
приміщення площею 16,3 кв.м.,
розташованого в будинку АДРЕСА_1,
укладеного між КП «Житловик» і ОСОБА_24
27.12.2007 р., посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_26

Визнання недійсним угоди, договору
купівлі-продажу, укладеного між КП
«Житловик» і ОСОБА_24 27.12.2007 р. є
підставою для визнання недійсною
угоди, договору купівлі-продажу від
04.05.2012 р., згідно якому вбудоване
приміщення площею 16,3 кв.м, розташоване
в будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_25

ОСОБА_25, являючись власником
вбудованого приміщення площею 16,3 кв.м,
розташованого в будинку АДРЕСА_1
відповідно договору від 23.03.2012 р.
№2-0312/тк, укладеному з КП «Горлівська
міська служба єдиного замовника»,
розташував у зазначеному приміщенні
обладнання на проведення Інтернет -
мережі «Спектр». Дані обставини відомі
їм із листів голови Клепа Є.В. від 29.10.2012
р. і від 13.08.2012 р. Окрім того, їм
достовірно відомо про те, що в
зазначеному приміщенні розташоване
обладнання кабельного телебачення
фірми «Спектр». Окрім того, ОСОБА_25
зберігає в зазначеному приміщенні
рухоме технічне обладнання -
електрогенератор з бензиновим
двигуном, двигун обладнаний бензобаком
ємкістю до 10 літрів.

При цьому, розташування у зазначеному
приміщенні стаціонарного і рухомого
обладнання промислового призначення
(Інтернет - мережі і кабельного
телебачення, електрогенератора з
бензиновим двигуном) проведено ОСОБА_25:
без складання технічного проекту; без
проведення екологічної експертизи на
предмет визначення рівня магнітних та
електричних полів, які виходять від
прокладених кабелів і обладнання; без
узгоджень із санітарною службою, зі
службами МЧС (зокрема, з робітниками
пожежної охорони),без погодження з
жильцями під'їзду.

Розміщення вказаного обладнання в
під'їзді житлового багатоповерхового
будинку без складання технічного
проекту, без проведення екологічної
експертизи на предмет визначення рівня
магнітних і електричних полів, які
виходять від прокладених кабелів і
обладнання, без погодження з
санітарною службою, зі службами МЧС
(зокрема, з робітниками пожежної
охорони), створює загрозу життю і
здоров'ю мешканців.

Розміщення промислового обладнання в
приміщенні загального користування
цільового призначення «візочній»
позбавляє можливості мешканців
користуватися приміщенням за
призначенням. Прокладені в під'їзді
кабелі створюють мешканцям
незручності побутового характеру.

При цьому, користуючись розташованим у
під'їзді приміщенням, ОСОБА_25 послуги
по вбиранню під'їзду не сплачує.

Перераховані обставини є підставою для
звернення мешканців в суд з позовом про
зобов'язання к демонтуванню
розміщеного у «візочній» промислового
обладнання і кабельної продукції,
однак, для вирішення даного питання
необхідно попередньо вирішити питання
про правомірність володіння ОСОБА_25
приміщенням «візочною», що послугувало
причиною їх звернення в суд з дійсним
позовом.

Окрім того, згідно ч.2 ст.10 Закону
України «Про приватизацію державного
жилого фонду» володільці квартир
багатоквартирних будинків і житлових
приміщень в гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень в
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані приймати
участь в загальних витратах, пов'язаних
з утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно своєї долі в
майні будинку чи гуртожитках.
Допоміжні приміщення (комірчини, сараї
і т.д.) передаються у власність
орендаторів безкоштовно і окремо
приватизації не підлягають.

Тому, це право жильців закріплено
поперед всього в Законі України «Про
приватизацію державного жилого фонду»
і в рішенні Конституційного Суду
України №14-рп/2011 від 09.11.2011 р. Дане
рішення Конституційного суду це право
підтвердило. В рішенні Конституційний
суд ухвалив, що власник (власники)
неприватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир,
було роз'яснено, що виявляється не
територіальна громада, а мешканці, які
живуть в багатоквартирних будинках є
власниками цих підвалів, візочних та
інших приміщень, які по суті своїй є
«допоміжними».

Визначення терміну «допоміжні
приміщення» визначено в статті 1 Закону
України «Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку». До них
відносяться приміщення, визначені для
забезпечення експлуатації будинку і
побутового обслуговування жителів
будинку (вестибюль, перехідні шлюзи,
внеквартирні коридори, візочні,
комірчини, сміттєпроводи, дахи,
підвали, шахти і машинні відділення
ліфтів, вентиляційні камери і інші
технічні приміщення).

Також в зазначеній статті закон дає
визначення сумісного майна - це частина
допоміжних приміщень житлового
комплексу, які можуть
використовуватись згідно з їх
призначенням на умовах, визначених в
уставі об'єднання (кладочки, гаражі, в
тому числі підземні, майстерні і тому
подібне).

При цьому відповідно до ч.4 ст.356 ГК
України сумісна власність визнається
частковою, якщо договором чи законом не
встановлена сумісна власність на
майно. Виходячи із логіки законодавця,
при відсутності спеціальних вказівок в
законі всі власники і наймачі квартир
багатоквартирного будинку є в рівних
частках власниками допоміжних
приміщень (ч.1 ст.357 ЦК України). В
процесі приватизації державного
житлового фонду одночасно
відчужуються на користь громадян не
тільки квартири, але і допоміжні
приміщення. Тому момент виникнення
права власності на квартиру є і
моментом виникнення права сумісної
власності на допоміжні приміщення.

Згідно ч.2 ст.382 ГК України власникам
квартир в двох - чи багатоквартирному
жилому будинку належить на праві
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне і інше
обладнання за межами квартири чи
всередині неї, яке обслуговує більше
однієї квартири. Недійсності угоди
визначається наявністю дефектів її
елементів: незаконність змісту угоди;
недотримання форми; дефекти
суб'єктивного складу; дефекти волі -
невідповідність волі і волевиявленню.

Статтями 215,218 ЦК України угода
вважається такою, що порушує порядок,
якщо вона була направлена на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної чи юридичної особи,
держави, автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
заволодіння ним. Угода, що порушує
громадський порядок, є нікчемною.

Придбане громадянами право на квартири
державного житлового фонду і допоміжні
приміщення, які відносяться до них, є
непорушними (стаття 41 Конституції
України), забезпечується державою і
захищається судом (стаття 55
Конституції України).

Згідно Конституції України всі
суб'єкти права власності рівні перед
законом. В багатоквартирних будинках,
де не всі квартири приватизовані чи
приватизовані повністю, власник
(власники) неприватизованих квартир (їх
правонаступники) і власники
приватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
рівноправними співвласниками
допоміжних приміщень. Вони рівні в
праві володіти, користуватись і
розпоряджатись допоміжними
приміщеннями.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_15
позов підтримав за наведених у
позовній заяві підстав, окремо
зауваживши на наступному:

Про відчуження нежитлового приміщення
«візочної» по АДРЕСА_1 йому стало
відомо в квітні 2012 року від приятеля
ОСОБА_24, який і ознайомив його з
оспорюваним договором купівлі-продажу.
До травня 2012 року в цій «візочній»
знаходилися речі мешканців будинку
АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_25 незаконно володіє
вбудованим приміщенням «візочною»,
розташованим за адресою АДРЕСА_1, тоді
як предметом договору купівлі-продажу
вбудованого приміщення від 27.12.2007 р. є
вбудоване приміщення, що на АДРЕСА_1, а
предметом договору купівлі-продажу
вбудованого приміщення від 04.05.2012 р. є
вбудоване приміщення, що розташоване в
АДРЕСА_1.

Крім того в п.1.2 оспорюваного договору
від 27.12.2012 р. зазначено на таку підставу
підтвердження права власності
продавця на відчужуваний об'єкт
нерухомості як Акт прийняття-передачі
групи інвентарних об'єктів - виробничих
приміщень КП «Житловик» від 03.01.1996 р.,
тоді як фактично продана «візочна», яка
є допоміжним приміщенням і не є ані
нежитловим, ані виробничим
приміщенням.

Зазначена невідповідність у
найменуванні предмету відчуження, а
також адреси розташування відчуженого
нежитлового приміщення свідчить про
те, що оспорювані договори
купівлі-продажу є недійсними також і
через незаконність їх змісту.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23 у судове засідання не з'явилися,
надавши суду кожен окремо заяву про
розгляд справи у його відсутність та з
посиланням на підтримання позову.

Відповідач ОСОБА_25, його представник
ОСОБА_28 у судовому засіданні позов не
визнали, пославшись на те, що нежитлове
приміщення по АДРЕСА_1 було передано у
власність колективному підприємству
«Житловик» Горлівською міською радою
на законних підставах. В подальшому КП
«Житловик» рішенням Господарського
суду було визнано банкрутом і згодом
ліквідоване. Після визнання КП
«Житловик» банкрутом нежитлове
приміщення по АДРЕСА_1 було включене в
ліквідаційну масу і відчужене за
договором купівлі-продажу від 27.12.2007 р.
ОСОБА_24

ОСОБА_25 став власником нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1 внаслідок його
відчуження ОСОБА_24 за договором
купівлі-продажу від 04.05.2012 р.

Обидва договори були посвідчені
нотаріально на підставі відповідних
правовстановлюючих документів на
відчужуване нежитлове приміщення,
відповідачі ОСОБА_24 і ОСОБА_25 є
добросовісними набувачами, тому
підстав для визнання цих договорів
недійсними не має.

Просили у задоволенні позову відмовити
у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_24 у судовому
засіданні позов не визнав за підстав,
аналогічних підставам, викладеним
відповідачем ОСОБА_25, його
представником ОСОБА_28, додавши, що про
продаж нежитлового приміщення по
АДРЕСА_1 він дізнався із засобів
масової інформації, придбав його
відкрито, проінформувавши про це
житловий орган та надавши дозвіл
житловому органу тимчасово
користуватися цим приміщенням. Продав
він зазначене нежитлове приміщення
також законно за нотаріально
посвідченим договором.

Просив у задоволенні позову відмовити
у повному обсязі.

Представник відповідача - Горлівської
міської ради Кульбачна Є.В. позов не
визнала за підстав, викладених у
письмових запереченнях проти позову, в
яких зазначила наступне:

Відповідно до акту прийомки-передачі
групи інвентарних об'єктів - виробничих
приміщень колективного підприємства
«Житловик» від 03.01.1996 р. на підставі
договору купівлі-продажу від 11.12.1995 р.,
посвідченого Першою Горлівською
державною нотаріальною конторою 15.12.1995
р. за реєстром №9750, нежитлове
приміщення по АДРЕСА_1 було передано у
власність колективному підприємству
«Житловик» згідно із Законом України
«Про приватизацію державного майна».
Будь-яких обмежень щодо приватизації
спірного приміщення визначеним
Законом не передбачено.

Згідно із статтею 27 Закону України «Про
приватизацію державного майна» на
вимогу однієї із сторін договору
купівлі-продажу може бути розірвано
або визнано недійсним за рішенням суду
в разі невиконання іншою стороною
зобов'язань, передбачених договором
купівлі-продажу, у визначені строки.

Договір купівлі-продажу між Фондом
державного майна України у м. Горлівка
та колективним підприємством
«Житловик» від 11.12.1995 р. не було визнано
недійсним або розірвано. Зазначений
договір було укладено з додержанням
вимог чинного законодавства на момент
здійснення правочину. Отже КП
«Житловик» правомірно набуло право
власності на нежитлове приміщення по
АДРЕСА_1.

Також згідно із пунктом 2 статті 10
Закону України «Про приватизацію
державного житлового Фонду» власники
квартир багатоквартирних будинків та
житлових приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитку. Отже у
статті 10 зазначеного Закону визначено
лише порядок утримання приватизованих
квартир (будинків), житлових приміщень
у гуртожитках з метою залучення
громадян до участі в утриманні і
збереженні існуючого житла.

Приватизація нежитлового приміщення
по АДРЕСА_1 відбулася у 1995 році, коли
позивачі ще не були власниками
відповідних квартир у цьому будинку, а
тому приватизація нежитлового
приміщення КП «Житловик» з підстав
ненадання позивачами згоди на його
приватизацію, як співвласниками, також
не може бути визнана незаконною.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Отже співвласниками приміщень
загального користування є не лише
власники квартир, а також і власники
нежитлових приміщень, які розташовані
у житловому будинку. Тому посилання
позивачів на те, що вони є
співвласниками нежитлового
приміщення, яке належало КП «Житловик»,
вважає невірним.

На підставі викладеного, статей 215, 316, 317
ЦК України просить у задоволенні
позову відмовити.

Представник відповідача - Горлівської
міської ради Корнєєва К.С. позов не
визнала за підстав, аналогічних
викладеним у письмових запереченнях
проти позову, а також за підстав
пропущення позивачами позовної
давності.

Представник відповідача - Горлівської
міської ради Корнєєв Є.І. позов не
визнав за наступних підстав:

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
визначено, що не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину. Отже позовні
вимоги про визнання недійсним договору
між КП «Житловик» та ОСОБА_24 є
необґрунтованими.

Крім того, позивачами не доведено, коли
саме вони дізналися про порушення
свого права, та про те, що позов подано в
межах позовної давності (3 роки).

Просить відмовити позивачам у
задоволенні позову у зв'язку зі спливом
позовної давності.

Третя особа - приватний нотаріус
Горлівського міського нотаріального
округу ОСОБА_32 у судовому засіданні
проти позову заперечувала, пояснивши,
що за правилами, які діяли на момент
посвідчення нею договору
купівлі-продажу вбудованого
приміщення від 04.05.2012 р., нотаріус
самостійно не встановлював адресу
об'єкту відчуження. Перед посвідченням
спірного договору їй був наданий витяг
з Державного реєстру об'єктів
нерухомого майна, в якому вже була
вказана адреса відчужуваного об'єкту.
Окрім того, до цього договору вже був
посвідчений попередній договір
купівлі-продажу вбудованого
приміщення від 27.12.2007 р., посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_26, в якому
була зазначена адреса об'єкту АДРЕСА_1.

Після того, коли продавець знову мав
намір продати об'єкт нерухомості, він
звертався раніше до КП «БТІ», яке
надавало витяг з державного реєстру, в
якому вказувалась адреса об'єкту
відчуження. Ця адреса встановлюється
інформаційним центром міністерства
юстиції України на підставі даних,
наданих Горлівської міською радою. Ця
адреса встановлюється рішенням
Горлівської міської ради.

Нотаріус реєструє об'єкт в реєстрі під
тією адресою, яка є. Зазначити якусь
іншу адресу нотаріус не має права.

Нотаріус перед посвідченням угоди
перевіряє наявність всіх
правовстановлюючих документів,
технічного паспорту на об'єкт , витягу з
державного реєстру, в якому зазначена
адреса об'єкту. Адресу у посвідченому
нею договорі вона зазначила із того
державного витягу, який був їй наданий.
Всі необхідні дії передбачені діючим
законодавством на момент укладення
договору нею були виконані.

Третя особа - приватний нотаріус
Горлівського міського нотаріального
округу ОСОБА_34 у судовому засіданні
проти позову заперечував за тих
підстав, що Договір купівлі-продажу
вбудованого приміщення за оспорюваним
договором від 27.12.2007 р. був посвідчений
ним на підставі договору
купівлі-продажу цього приміщення від
11.12.1995 р., за яким власником
відчужуваного приміщення був КП
«Житловик», а також на підставі інших
правовстановлюючих документів і
технічного паспорту на відчужуване
приміщення. Будь-яких порушень закону
при посвідченні цього Договору ним
допущено не було. При зазначені місця
розташування предмету відчуження ним
помилково було зазначено про
знаходження його у Ц-Міському районі м.
Горлівки, замість у Микитівському
районі м. Горлівки, що не вважає
суттєвим, оскільки в м. Горлівка один
житловий будинок АДРЕСА_1.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
надані сторонами докази у справі,
дістає наступних висновків:

Щодо вимог визнання недійсною угоди
договору купівлі-продажу вбудованого
приміщення площею 16,3 кв.м,
розташованого в будинку АДРЕСА_1,
укладеного між КП «Житловик» і ОСОБА_24
27.12.2007 р., посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_26, і угоди договору
купівлі-продажу вбудованого
приміщення площею 16,3 кв.м,
розташованого в будинку АДРЕСА_1 від
04.05.2012р., укладеного між ОСОБА_24 та
ОСОБА_25, судом встановлено:

Згідно договору купівлі-продажу
вбудованого приміщення від 27.12.2007 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Горлівського міського нотаріального
округу ОСОБА_34 за реєстровим № 7248,
Колективне підприємство «Житловик» в
особі ліквідатора арбітражного
керуючого Черняєва О.М. (продавець) і
фізична особа громадянин України
ОСОБА_24 (покупець) уклали договір про
таке:

Продавець передає у власність, а
Покупець приймає у власність вбудоване
приміщення загальною площею 16,3 кв.м, що
на АДРЕСА_1.

При цьому нотаріусом було
пересвідчене, що

документами, які підтверджують право
приватної власності Продавця на
відчужуваний об'єкт нерухомості, є
Договір купівлі-продажу від 11.12.1995 р.,
посвідчений Першою Горлівською
державною нотаріальною конторою за
реєстром № 9750, Акт прийняття-передачі
групи інвентарних об'єктів виробничих
приміщень КП «Житловик» від 03.01.1996 р.,
Перелік нерухомого майна, яке
приватизоване в складі груп
інвентарних об'єктів № 589, виданий
Горлівським представництвом Фонду
державного майна України 17.12.2007 р.,

а також, що право приватної власності
Продавця на відчужуваний об'єкт
нерухомості зареєстроване в
Комунальному підприємстві «Горлівське
міське бюро технічної інвентаризації»
19.07.2002 р. у реєстровій книзі № 271, номер
запису 1898.

21.01.2008 р. Комунальним підприємством
«Горлівське міське бюро технічної
інвентаризації» було прийняте рішення
про реєстрацію права власності ОСОБА_24
на вбудоване приміщення загальною
площею 16,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу
вбудованого приміщення від 04.05.2012 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Горлівського міського нотаріального
округу ОСОБА_32 за реєстровим № 1501,
ОСОБА_24 (Продавець) і ОСОБА_25 (покупець)
уклали договір про наступне:

Продавець передає у власність, а
Покупець приймає у власність вбудоване
приміщення загальною площею 16,3 кв.м, що
розташоване в АДРЕСА_1.

При цьому нотаріусом було
пересвідчене, що відчужуване
приміщення належить Продавцю на
підставі Договору купівлі-продажу
вбудованого приміщення, нотаріально
посвідченого 27.12.2007 р., зареєстрованого
в Комунальному підприємстві
«Горлівське міське бюро технічної
інвентаризації» 21.01.2008 р. у книзі № 274,
номер запису 1898, реєстраційний номер
21491457.

28.05.2012 р. Комунальним підприємством
«Горлівське міське бюро технічної
інвентаризації»було прийняте рішення
про реєстрацію права власності ОСОБА_25
на вбудоване приміщення загальною
площею 16,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1.

Правочин має відповідати загальним
вимогам, додержання яких є необхідним
для його чинності.

За статтею 203 ЦК України такими
вимогами, зокрема, є наступні:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (ч.1);

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч.2);

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч.3);

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом (ч.4);

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч.5).

Будь-якої невідповідності оспорюваних
договорів зазначеним вимогам судом не
встановлено.

При цьому суд не приймає до уваги
посилання сторони позивача на те, що КП
«Житловик» не було власником
відчуженого вбудованого приміщення
площею 16,3 кв.м, розташованого в під'їзді
АДРЕСА_2, тож не мало права будь-яким
чином відчужувати вказане приміщення,
відповідач ОСОБА_24 не мав права
купувати це приміщення у КП «Житловик»,
а приватний нотаріус ОСОБА_26 -
посвідчувати такий договір.

Такі доводи спростовуються витягом
"Про реєстрацію права власності на
нерухоме майно", згідно якому
Комунальним підприємством «Горлівське
міське бюро технічної інвентаризації»
19.12.2007 р. було прийняте рішення про
реєстрацію права власності на
вбудоване приміщення загальною площею
16,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 за
Комунальним підприємством «Житловик».
Підставами виникнення права власності
у цьому Витягу зазначені Договір
купівлі-продажу від 11.12.1995 р.,
посвідчений Першою Горлівською
державною нотаріальною конторою за
реєстром № 9750, Акт прийняття-передачі
групи інвентарних об'єктів виробничих
приміщень КП «Житловик» від 03.01.1996 р.,
Перелік нерухомого майна, яке
приватизоване в складі груп
інвентарних об'єктів № 589, виданий
Горлівським представництвом Фонду
державного майна України 17.12.2007 р.

Також не зважає суд на доводи сторони
позивача про те, що оспорювані договори
купівлі-продажу є недійсними через
незаконність їх змісту, оскільки
припущена помилка при нотаріальному
посвідченні договору від 27.12.2007 р. в
частині зазначення в адресі
знаходження відчужуваного об'єкту
нерухомості на Ц-Міський район не
змінює предмету договору і його змісту,
оскільки є лише один житловий будинок
АДРЕСА_1.

Не свідчить про незаконність змісту
договору від 27.12.2007 р. посилання на таку
підставу підтвердження права
власності продавця на відчужуваний
об'єкт нерухомості як Акт
прийняття-передачі групи інвентарних
об'єктів - виробничих приміщень КП
«Житловик» від 03.01.1996 р., оскільки
найменування зазначеного документу не
впливає на технічні характеристики
відчуженого об'єкту нерухомості за цим
договором.

Також не змінює змісту нотаріально
посвідченого договору від 04.05.2012 р.
зазначення в адресі відчужуваного
об'єкту на найменування «проспект
Леніна В.І.» із зазначенням ініціалів
до прізвища - «В.І.».

Крім того, факт передачі продавцем
предмету відчуження покупцю за
оспорюваними договорами сторонами не
спростований, право власності на
відчужений об'єкт нерухомості за
оспорюваними договорами було
зареєстровано Комунальним
підприємством «Горлівське міське бюро
технічної інвентаризації» за адресою:
АДРЕСА_1, за покупцями, що за частиною 4
статті 334 ЦК України свідчить про
виникнення у відповідачів ОСОБА_24,
ОСОБА_25 в певний час права власності на
цю нерухомість.

Щодо вимог визнання недійсною
приватизацію вбудованого приміщення
площею 16,3 кв.м., розташованого за
адресою АДРЕСА_1, приватизованого в
складі інвентарних об'єктів,
зазначених в переліку №589, виданому
Горлівським представництвом фонду
державного майна України 17.12.2007 р.,
судом встановлено:

Комунальне підприємство «Житловик» (у
теперішній час ліквідоване) набуло
право власності на вбудоване нежитлове
приміщення за адресою АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
11.12.1995 р., посвідченого Першою
Горлівською державною нотаріальною
конторою за реєстром № 9750.

Тож спірні правовідносини виникли в
грудні 1995 року і регулювалися
законодавством, що діяло на той час.

В період часу з моменту укладання цього
Договору до звернення позивачів з
дійсним позовом до суду Договір від
11.12.1995 р. не був визнаний недійсним, що
сторонами у судовому засіданні не
спростовано.

Будь-яких законодавчо закріплених
підстав для визнання недійсною
приватизації вбудованого приміщення
за адресою АДРЕСА_1 на час укладення
договору від 11.12.1995 р. стороною позивача
не зазначено, що позбавляє суд
можливості у вирішенні питання
дотримання сторонами цього Договору
вимог закону, що діяв на час
посвідчення Договору.

Зазначаючи на порушення права
позивачів як співвласників
відчуженого об'єкту нерухомості,
сторона позивача як на підставу
обґрунтованості заявлених позовних
вимог посилається на ч.2 ст.10 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», ст.ст.356 ч.4, 357 ч.1, ст.382
ч.2 ЦК України, а також на рішення
Конституційного Суду України № 4-рп/2004
від 02.03.2004 р., №14-рп/2011 від 09.11.2011 р.

Проте статтею 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», на норми якого посилається
сторона позивача, в її редакції 1995 року,
регулюються питання утримання
приватизованих квартир (будинків). Цією
нормою не закріплюється право
власності на допоміжні приміщення
будинку, технічне обладнання, елементи
зовнішнього благоустрою за власниками
квартир багатоквартирних будинків і не
регулюється порядок їх відчуження.

Цивільний кодекс України, на норми
якого посилається сторона позивача,
набрав чинності 01.01.2004 р., рішення
Конституційного Суду України, на які
посилається сторона позивача, ухвалені
у 2004, 2011 р.р., тоді як право власності на
вбудоване нежитлове приміщення за
адресою АДРЕСА_1 було набуте КП
«Житловик» у 1995 році.

За статтею 5 ЦК України в редакції 2004
року акт цивільного законодавства не
має зворотної дії у часі.

За наведених підстав у задоволенні
позову слід відмовити.

Дістаючи висновку про відмову у
задоволенні позову по суті заявлених
позовних вимог у зв'язку з їх
безпідставністю, суд не дає оцінку
доводам сторони відповідача про сплив
строку позовної давності за позовом.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23 до ОСОБА_24, ОСОБА_25,
Горлівської міської ради про визнання
угод недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Микитівський районний суд м. Горлівки
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

С у д д я: