Провадження № 2/522/2569/14
Справа № 1522/6848/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014 року, Приморський районний суд м.
Одеси, у складі:

головуючого судді - Турецького О.С.,

при секретарі - Гасуляк С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Приморського
районного суду м. Одеси, цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Сведбанк»,
третя сторона: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вадіта», про
визнання договору поруки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним
вище позовом, в якому просить визнати
договір поруки № 504/П-5 від 18.08.2006 року,
укладений між Позивачем та
Відповідачем, недійсним.

Свої вимоги Позивачка мотивує тим, що
нею було отримано від АТ «Сведбанк»
(далі - Банк) листа №71 від 27.01.2010 р., в
якому було повідомлено, що у ТОВ
«Вадіта» є прострочена заборгованість
перед банком за кредитним договором №
504 від 18.08.2206 року, а також банк
стверджує про те, що між ним та ОСОБА_1
існує договір поруки № 504/П-5, згідно
якого ОСОБА_1 зобов'язалась перед
Банком відповідати за виконання
зобов'язань щодо повернення коштів ТОВ
«Вадіта».

Однак, позивачка стверджує, що ніколи
не укладала договору поруки з АТ
«Сведбанк» за № 504/П-5.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, позивач та представник
відповідача надали заяви про розгляд
справи за їх відсутністю, позивач -
позов підтримує та просить його
задовольнити, відповідач - позов не
визнав, третя особа (представник) про
причини неявки суд не повідомила.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено,
що у разі неявки в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі
фіксування судового процесу
звукозаписувальним засобом не
здійснюється.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги, суд,
на підставі всебічного, повного,
об'єктивного і безпосереднього
дослідження наявних у справі доказів,
встановив наступне.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

ОСОБА_1 було отримано від АТ «Сведбанк»
листа №71 від 27.01.2010 року, в якому її було
повідомлено, що у ТОВ «Вадіта» є
прострочена заборгованість перед
банком за кредитним договором № 504 від
18.08.2206 року, а також банк стверджує про
те, що між ним та ОСОБА_1 існує договір
поруки № 504/П-5, згідно якого ОСОБА_1
зобов'язалась перед банком відповідати
за виконання зобов'язань щодо
повернення коштів, наданих банком ТОВ
«Вадіта».

Договір поруки № 504/П-5 від 18.08.2006 року,
укладений між ОСОБА_1 та Закритим
акціонерним товаристовм
"ТАС-ІНВЕСТБАНК", правонаступником
якого є Публічне акціонерне товаристов
"Сведбанк".

Проте, позивачка ніколи не укладала
договору поруки з АТ « ТАС-ІНВЕСТБАНК»
за № 504/П-5.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, судом 05.08.2013 року
було призначено почеркознавчу
експертизу за заявою позивача.

Відповідно до висновку № 4943/02
судово-почеркознавчої експертизи від
25.12.2013 року, складеного провідним
судовим експертом Добриніною О.Д.,
підпис від імені ОСОБА_1 у договорі
поруки № 504/П-5 від 18.08.2006 року вчинений
не ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України
визначено, що зміст правочину не може
суперечити вимогам Закону,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

З огляду на вищевикладене, договір
поруки є двостороннім договором, тобто
при укладенні договору поруки повинна
бути домовленість між сторонами.

Статтею 215 ЦК України закріплено
наступне: якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає
задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни,
судові витрати складаються з судового
боргу та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

На підставі ст. ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15, 59-60, 79, 88,
109, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Сведбанк»,
третя сторона: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вадіта», про
визнання договору поруки недійсним -
задовольнити.

Визнати договір поруки № 504 від 18.08.2206
року, укладений між ОСОБА_1 та Закритим
акціонерним товариством
"ТАС-ІНВЕСТБАНК", недійсним.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
О.С.Турецький

26 травня 2014 року