Єдиний унікальний номер 252/5827/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/653/2014
Головуючий у 1 інстанції:
Доповідач: Лісовий О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого ЛІСОВОГО О.О.,

Суддів: КІЯНОВОЇ С.В., ІВАНОВОЇ А.П.

При секретарі ГАНЖЕЛА М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку

цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє
ОСОБА_2

на рішення Микитівського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
25 листопада 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа - товариство обмеженою
відповідальністю «Центренергосервіс»
про вселення та визначення порядку
користування житловим приміщенням -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 25
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа: товариство з обмеженою
відповідальністю «Центренергосервіс»
про вселення та визначення порядку
користування житловим приміщенням
задоволено.

Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_3 кімнату
площею 11,9 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1.

Залишено в загальному користуванні
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ванну
кімнату, коридор, кухню та житлову
кімнату площею 15,1 кв. м. в квартирі
АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Микитівського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 11 лютого 2014 року виділено
ОСОБА_1 кімнату площею 12.2 кв.м в
квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, у задоволені позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись
на те що рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, на його думку
суд не врахував, що оплату за
комунальні послуги здійснює саме він
за свої кошти, починаючи з 18.11.2002 року
особистих речей ОСОБА_3 у спірній
квартирі не має.

Позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду з
позовом про визнання ОСОБА_3 особою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, зазначив, що він проживає
у АДРЕСА_1, в зазначеній квартирі
зареєстрований відповідач, однак з 18
листопада 2002 року останній у квартирі
не проживає без поважних причин, за
комунальні послуги не сплачує,
особистих речей у квартирі немає, тому
на підставі ст.ст. 71.72 ЖК України просив
визнати його утративши право
користування житловим приміщенням у
зазначеній квартирі.

Відповідач звернувшись до суду із
зустрічним позовом про вселення,
зазначив, що у спірній квартирі він
зареєстрований з 1984 року, починаючи з
осені 2012 року позивач чинить йому
перешкоди у користуванні житлом, тому
просив вселити його у спірну квартиру
та визначити порядок користування
квартирою, виділивши йому ізольовану
кімнату площею 11.9 кв.м, службові
приміщення та прохідну кімнату площею
15.1 кв.м залишити у загальному
користуванні.

Заслухавши доповідача,
представника позивача, який просив
задовольнити апеляційну скаргу,
представника відповідача, яка просила
рішення суду залишити без змін,
заперечуючи проти апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду підлягає
зміні з ухваленням нового рішення
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
за таких підстав:

Відповідно до частини 1 ст. 303
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлених судом першої інстанції
обставин, на підставі рішення
виконавчого комітету Калінінської
районної ради н/д від 14 - дня 1983 року
ОСОБА_1 з родиною з 4 осіб був наданий
ордер № 934 від 15 грудня 1983 року на
вселення у 3- х кімнатну квартиру
АДРЕСА_1, житловою площею 39,5 кв.м. Спірне
житлове приміщення складається з трьох
житлових кімнат, дві з яких площею: 12,2
кв.м.; 11,9 кв.м. є ізольованими.

Згідно довідки № 1034 від 13.05.2013 року в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1,
ОСОБА_3, квартира належить до
державного житлового фонду.

Погоджуючись з висновками суду першої
інстанції про відмову визнати ОСОБА_3
особою, що втратила право користування
житловим приміщенням у спірній
квартирі, про його вселення та
виділення йому ізольованої кімнати
площею 11.9 кв.м апеляційній суд
виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК України
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма права і несуть усі
обов'язки, до виплавають з договору
найму житлового приміщення.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
ВСУ України «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» №2 від
12.04.1985 р. у справах про визнання члена
сім'ї наймача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням ( ст. 71
ЖК) необхідно, з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї) суд може
продовжити пропущений строк. Коли
відсутній повернувся на жилу площу за
згодою членів сім'ї, його не можна
вважати таким, що втратив право на жилу
площу.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_3 в спірному житловому
приміщенні не проживав з листопада 2002
по листопад 2008 року.

В листопаді 2008 року ОСОБА_3.
повернувся на спірну жилу площу, де
проживав до осені 2012 року.

Восени 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
склалися неприязнені стосунки, ОСОБА_1
забрав у ОСОБА_3 ключі від спірного
приміщення та став чинити йому
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, з того часу, ОСОБА_3 спірним
житловим приміщенням не може
користуватися.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.60 ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК
України, на яку посилається позивач у
своїй позовній заяві, передбачено
збереження жилого приміщення за
тимчасово відсутніми громадянами, а
саме при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення
протягом шести місяців.

Позивач ОСОБА_1 в обгрунтування своїх
вимог про визнання відповідача особою,
що втратила право користування
житловим приміщенням, не надав
переконливих доказів того, що
відповідач не проживав у спірній
квартирі без поважних причин понад
шість місяців, із акту від 8 травня 2013
року /а.с.6/, на який посилається
позивач, не вбачається з яких причин
відповідач не проживає у спірній
квартирі, допитані у судовому
засіданні свідки з боку позивача також
не зазначили з яких причин не проживає
відповідач у спірній квартирі, крім
того, зазначаючи про те, що відповідач
не мешкає у спірній квартирі з 2002 року
та не сплачує комунальні послуги із
вказаного часу, позивач зазначивши, що
саме він оплачував всі комунальні
послуги не надав доказів того, що він
звертався до відповідача з позовом про
стягнення з нього половини витрат за
комунальні послуги.

Оскільки позивач перешкоджає
відповідачу користуватися квартирою,
суд правильно прийшов до висновку про
вселення останнього у спірну квартиру.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 104 ЖК
України член сім'ї наймача вправі
вимагати, за згодою інших членів сім'ї,
які проживають разом з ним, укладення з
ним окремого договору найму, якщо жилу
площу, що припадає на нього може бути
виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає вимогам ст. 63 ЖК України.

Відповідно до вимог ст. 63 ЖК України
предметом договору найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду є окрема
квартира або інше ізольоване жиле
приміщення, що складається з однієї чи
кількох кімнат, а також одноквартирний
житловий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом
договору найму: жиле приміщення, яке
хоч і є ізольованим, проте за розміром
менше від встановленого для надання
одній особі, частина кімнати або
кімната, зв'язана з іншою кімнатою
спільним входом, а також підсобні
приміщення /кухня, коридор, комода
тощо/.

Виділяючи ОСОБА_3 у користування
ізольовану кімнату розміром 11.9 кв.м
суд першої інстанції не порушив норми
жилої площі, яка є не меншою за розмір,
який визначається Кабінетом Міністрів
України і Федерацією професійних
спілок України /ст. 48 ЖК України/.

Разом з тим, залишаючи прохідну
кімнату розміром 15,1 кв.м у загальному
користуванні сторін, суд не врахував
вище вказані вимоги житлового
законодавства, тому апеляційний суд
вважає за необхідне залишити вказану
кімнату у користуванні позивача,
оскільки саме з його кімнатою розміром
12.2 кв.м, яку останньому виділив суд
додатковим рішенням, кімната розміром
15,1 кв.м пов'язана спільним входом,
змінивши таким чином рішення суду в
частині визначення порядку
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1, залишивши у
загальному користуванні сторін тільки
службові приміщення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316
ЦПК України апеляційний суд -

В И Р І
Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 25
листопада 2013 року в частині визначення
порядку користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
змінити.

Виділити ОСОБА_1 у користування
кімнату площею 15, 1 кв. м у квартирі
АДРЕСА_1.

Службові приміщення залишити в
загальному користуванні ОСОБА_3 та
ОСОБА_1.

В решті рішення суду та додаткове
рішення Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 11
лютого 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: