Справа №200/8909/13ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Шевцової
Т. В.

при секретарі - Мар'єнко К.В.

за участі позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Дуплій М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Телевійзійна
служба Дніпропетровська», третя особа
ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та
зобов'язання припинити певні дії -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з
вищезазначеним позовом та уточнивши
позовні вимоги просила стягнути з
відповідача на її користь на
відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
та зобов'язати відповідача припинити
подальший показ та вилучити
розповсюджений відеоролик з Інтернету
та ЗМІ.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 25 серпня 2012 року в
лісовому масиві близько кафе
«Голлівуд» по вул.Острівній в
с.Орлівщина Новомосковського району
Дніпропетровської області з
нанесенням тілесних ушкоджень вбито її
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За даним
фактом порушено кримінальну справу,
яка перебуває на розгляді в
Новомосковському районному суді
Дніпропетровської області, де вона
отримала статусу потерпілої.

За фактом злочинних дій відповідачем
відзнято відеоролик «ІНФОРМАЦІЯ_2»
тривалістю 20 хв. 53 сек., який
ІНФОРМАЦІЯ_3 транслювався в програмі 34
телеканалу «ІНФОРМАЦІЯ_4», а також
розповсюджений відповідачем в мережі
Інтернет. В даному відеоролику
продемонстровано тілесні ушкодження в
лівій грудній частині (ножові
поранення), а також на голові загиблого
сина, при цьому обличчя не було закрито.
Трансляція та розповсюдження цього
відеоролика ввели її у шоковий стан,
оскільки вона побачила збільшеним
планом обличчя загиблого сина з
тілесними ушкодженнями, що спричинило
стрес, душевні хвилювання та
страждання, та як наслідок моральну
шкоду. Погіршився її сон, оскільки усі
думки спрямовані на факт смерті сина
від отриманих ран, внаслідок чого
наступила смерть. Відеоролик на думку
позивача відзнято надто детально та
брутально, його побачили інші особи, що
принизило її честь та гідність, однак
до автора відеоролика вона претензій
не має, оскільки обов'язок ретушування
обличчя покладено Законом на
відповідача. Посилаючись на ст.32
Конституцію України та ст.ст.23, 200, 277, 280,
286, 298, 302, 308, 303, 1166, 1167 ЦК України та Закон
України «Про інформацію», Закон
України «Про телебачення та
радіомовлення» звернулась до суду з
зазначеними позовними вимогами.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
та просили їх задовольнити. Позивач
зазначила, що відеоролик частково
вилучено з мережі Інтернет, проте на
деяких інтернет-ресурсах продовжує
бути доступним для перегляду. Моральну
шкоду оцінила самостійно в 10 000 грн.,
оскільки вважає таку суму достатньою
для відшкодування, послалась на
погіршення стану свого здоров'я
внаслідок протиправних дій
відповідача, тривале лікування, в тому
числі в санаторному закладі.
Представник позивача зазначив, що
протиправність дій відповідача, що
знаходиться в причинно-наслідковому
зв'язку з заподіянням моральної шкоди,
полягає в демонструванні фотокарток
померлого сина позивача без
редагування на предмет неможливості
ідентифікації особи та без згоди
позивача як прямого родича.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовних вимог не визнав та
заперечував проти їх задоволення,
пославшись на те, що фотокартки, які
були продемонстровані в відеоролику не
дозволяють ідентифікувати особу, так
як на них зображено поранення на тілі
померлого, крім того, сам відеоролик
продемонстрований телеканалом з метою
привернення уваги суспільства до
резонансних подій вбивств в
Новомосковському районі
Дніпропетровської області. Звернув
увагу суду на той факт, що позивач не
намагалась вирішити спір в досудовому
порядку, не пред'являла вимогу про
припинення показу відеоматеріалу та
вилучення з мережі Інтернет.

Третя особа в судовому засіданні
позовні вимоги не підтримала,
зазначивши, що є автором відеоролика,
та вказала, що з продемонстрованих
фотокарток встановити особу загиблого
сина позивача не можливо, тому її згоду
не отримували.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, вирішивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
всіх доказів у їх сукупності і оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному,
об'єктивному з'ясуванню всіх обставин
справи, суд вважає вимоги позивача
такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, позивач є матір'ю
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. /а.с.13/

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер у віці 27
років, даний факт зафіксовано
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.
/а.с.14/

Вироком Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27.01.2014 року визнано винним у
скоєнні злочину, передбаченого ст.115 ч.2
п.7 КК України, а саме завданні тяжких
тілесних ушкоджень, що призвели до
смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_6

Згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що відповідачем не
спростовується факт трансляції
ІНФОРМАЦІЯ_3 з подальшим
розповсюдженням, відеоролику про
висвітлення подій вбивств в
Новомосковському районі
Дніпропетровської області, в тому
числі факт демонстрації двох
фотокарток із пораненнями загиблого
ОСОБА_5

Судом також встановлено та в судовому
засіданні визнано, що автором
відеоролику від ІНФОРМАЦІЯ_3
«ІНФОРМАЦІЯ_2» є ОСОБА_4

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка адвокат ОСОБА_6 - ОСОБА_7
повідомила суду, що фотокартки,
продемонстровані відповідачем у
відеоролику ІНФОРМАЦІЯ_3 були
скопійовані нею на фотоапаратуру з
матеріалів кримінальної справи за
звинуваченням ОСОБА_6 та передані
журналістам 34 телеканалу разом з
інформацією щодо стану розслідування
злочину за фактом вбивства ОСОБА_5
Зазначеними діями ОСОБА_7 намагалась
довести до відома суспільства
небезпечність скоєного злочину та
протиправність бездіяльності
правоохоронних органів. Зазначила, що у
відеороліку розповідалося про
декілька вбивств, однак жодних прізвищ
не називалось, фотокартки померлого не
показувалось лише фото поранень від
яких помер ОСОБА_5, ідентифікувати
особу, на якій були ці поранення не
можливо.

Зазначений факт підтверджено
представником відповідача та доведено
листом Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04.03.2014 року, наданого
позивачем в якості доказів.

При перегляді відеоролику в судовому
засіданні встановлено, що фотокартки,
отриманні з матеріалів кримінальної
справи, демонструвались без жодного
редагування спеціальними засобами.
Проте, при демонстрації фотокарток
поранень померлого ОСОБА_5 прізвище,
ім'я та по-батькові особи не
зазначались в жодний спосіб.

Разом з тим, за внутрішнім переконанням
суду встановити особу з
продемонстрованих знімків не можливо,
оскільки останні виконанні з невисокою
якістю, містять зображення частини
голови (вид зліва зверху) та частини
грудної клітини, що унеможливлює
ідентифікацію зображеної особи.

Суд критично оцінює пояснення свідків
з боку позивача - ОСОБА_8, ОСОБА_9, з
якими остання перебуває у родинних
відносинах, щодо можливості впізнання
на знімках померлого сина позивача,
оскільки характерних рис померлого, за
якими вони впізнали його на фотознімку,
свідками не наведено. За тих самих
мотивів суд відхиляє і свідчення
ОСОБА_10 щодо можливості впізнання на
фотокартках померлого ОСОБА_5

Також, суд встановив, що позивач своїм
правом на досудове врегулювання спору
не скористалась, оскільки вважає, що
відповідачем завдана моральна шкода та
припускає, що таке звернення не матиме
сенсу, так як фотокартки її сина
продемонстровано без її згоди.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про
інформацію» у разі якщо порушенням
права на свободу інформації особі
завдано матеріальної чи моральної
шкоди, вона має право на її
відшкодування за рішенням суду.

Відповідно до ст.11 зазначеного Закону
інформація про фізичну особу
(персональні дані) - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована. Не
допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та захисту прав людини. До
конфіденційної інформації про фізичну
особу належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я, а
також адреса, дата і місце народження.

За ч.1 ст.308 ЦК України фотографія, інші
художні твори, на яких зображено
фізичну особу, можуть бути публічно
показані, відтворені, розповсюджені
лише за згодою цієї особи, а в разі її
смерті - за згодою осіб, визначених
частиною четвертою статті 303 цього
Кодексу.

Частиною 3 ст.308 ЦК України встановлено,
що фотографія може бути розповсюджена
без дозволу фізичної особи, яка
зображена на ній, якщо це викликано
необхідністю захисту її інтересів або
інтересів інших осіб.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
що регламентовано ст.11 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Таким чином, спірні правовідносини
врегульовані не Законом України «Про
інформацію», а прямою нормою
Цивільного Кодексу України,
закріпленою у ст.308.

Враховуючи, що на продемонстрованих
відповідачем фотокартках померлого
ОСОБА_5 зображено лише частини тіла, з
яких не можливо встановити особу,
зазначені знімки зроблені без дозволу
осіб, визначених у ст.307 ЦК України,
оскільки є доказовим матеріалом в
кримінальному провадженню, де такий
дозвіл не вимагається, крім того
розгляд кримінального провадження
відбувався у відкритому судовому
засіданні на якому оголошувались всі
матеріали провадження, доказів показу
відеоролику в мережі Інтернет та
розповсюдження його в ЗМІ позивачем не
надано, а лише зазначено що в деяких,
суд прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

На підставі ст..88 ЦПК України судовий
збір віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
3,10, 11, 57-60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити в повному обсязі.

Судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
(десяти) днів із дня проголошення
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя
Т.В.Шевцова