Дата документу 20.05.2014
Справа № 320/1628/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області в складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі - Добровольській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому просить стягнути з
відповідачів суму позики в розмірі 71341
грн. 10 коп., витрати на правову допомогу
в сумі 3000 грн. та судові витрати.

Позивачка у судове засідання не
з'явилася, однак її представник ОСОБА_5
у судовому засіданні збільшив позовні
вимоги, просить стягнути з
відповідачів солідарно заборгованість
за договором позики, яка станом на 31
березня 2014 року складає 93622 грн. 50 коп.,
на уточненому позові наполягає. При
цьому він пояснив, що 29 грудня 2012 року
відповідачка ОСОБА_2 за договором
позики отримала у борг від ОСОБА_1
грошові кошти на загальну суму 8000
доларів США. Згідно домовленості
грошові кошти вона повинна була
повернути до 30 грудня 2011 року. В якості
забезпечення виконання зобов'язання
було укладено іпотечний договір,
згідно якого майновими поручителями
виступили відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Однак, свої зобов'язання відповідачка
ОСОБА_2 по договору позики не виконала
та у встановлений строк суму позики не
повернула. Але, 17 січня 2012 року остання
з'явилася до позивачки з пропозицією
сплати відсотків в розмірі 40% річних за
користування коштами в 2012 році та
зобов'язалася повернути тіло позики до
30 грудня 2012 року. В цей же день ОСОБА_2
сплатила їй відсотки в розмірі 2000
доларів США та 24 березня 2012 року ще 1000
доларів США, а 28 березня 2013 року 500
доларів сплатив відповідач ОСОБА_3 на
підтвердження чого позивачка написала
відповідні розписки про отриманні
даних сум. Однак, після цього
відповідачі свої зобов'язання по
поверненню суми позики не виконали та
ухиляються від її сплати. До
теперішнього часу відповідачі суму
позики не повернули. Розмір основного
боргу на день подачі позову до суду
становить 7500 доларів США. У зв'язку з
тим, що відповідачі прострочили
виконання грошового зобов'язання, тому
вони повинні сплатити суму боргу з
урахуванням процентів, що передбачено
ст.1048 ч.1 ЦК України та Постановою НБУ
від 09.08.2013 року за №315 «Про регулювання
грошово-кредитного ринку», якою
встановлено з 13 серпня 2013 року облікову
ставку в розмірі 6,5% річних. Тобто,
заборгованість по відсотках за 2013 рік
складає 487,5 доларів США. Заборгованість
по пені (3% від тіла позики) за 2013 рік
складає 225 доларів США. Тому загальна
заборгованість відповідачів становить
8212,5 доларів США, що еквівалентно 93622
грн. 50 коп. Крім того, позивачкою були
понесені витрати на правову допомогу в
сумі 3000 грн., які також просить стягнути
з відповідачів солідарно.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
відповідачки ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 у
судовому засіданні позов не визнали та
пояснили, що кошти брала відповідачка
ОСОБА_2 і тому лише вона повинна бути
відповідачем по справі, оскільки
стягнення проводиться за договором
позики. Даний договір з відповідачкою
ОСОБА_2 був укладений без відсотків та
будь-яких штрафних санкцій та
неустойок. Сплачені позивачці суми в
розмірі 2000 доларів США, 1000 доларів США,
500 доларів США були сплачені не як
відсотки, а в якості погашення
загальної суми боргу. Крім того,
відповідно до ст.524 ЦК України, ЗУ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
від 06.02.2003 року та декрету Кабміна «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19.02.1993 року
позивачка не має права на надання
грошових коштів на умовах позики зі
сплатою процентів. Також відповідач
ОСОБА_3 вважає, що у позивачки немає
підстав на стягнення процентів та пені,
оскільки в простроченні суми боргу
його вини немає, сама позивачка
відмовлялася отримати кошти,
відправлені на її ім'я поштовим
переказом. Також не доведені витрати на
правову допомогу по справі, оскільки не
надано підтвердження про сплату коштів
приватному підприємцю ОСОБА_5, яким
може бути лише прибутковий касовий
ордер.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, судова повістка
повернулась з відміткою пошти - за
закінчення терміну зберігання.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем було надано адресу ОСОБА_2 за
місцем її реєстрації. Інших відомостей
щодо місця перебування чи проживання
боржника немає.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України у
разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Отже, суд вважає, що відповідачка
ОСОБА_2 була належним чином повідомлена
про день, час та місце розгляду справи.
Повідомлень про причини неявки від неї
не надходило.

Крім того, з ініціативи позивачки
ОСОБА_2 була повідомлена через засоби
масової інформації, про що свідчить
об'ява у газеті «Запорізька правда»
№43-44 (23424-23425) від 17 квітня 2014 року.

Суд, заслухавши сторони, їх
представників, допитавши свідка
ОСОБА_7, вивчивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з тексту нотаріально
завіреного договору позики від 29
грудня 2010 року відповідачка ОСОБА_2
отримала від позивачки грошові кошти в
сумі 8000 доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 63688 грн. 80 коп. та
зобов'язалася їх повернути в строк до 30
грудня 2011 року включно /а.с.8-9/. В даному
договорі, а саме в п.3 сторонами
зазначалося, що даний договір є
безвідсотковим. Крім того, даний
договір був укладений лише з
відповідачкою ОСОБА_2 Посилання
представника позивача на те, що суму
позики необхідно стягувати солідарно
також і з відповідачів: чоловіка
позивачки ОСОБА_3 та їхньої дочки
ОСОБА_4, оскільки вони є майновими
поручителями відповідно до договору
іпотеки від 29.12.2010 року, є
безпідставним, оскільки в даному
випадку стягнення проводиться по
договору позики, що укладався саме з
відповідачкою ОСОБА_2

Станом на день подання позову
відповідачкою повернуто лише 2000
доларів США 17.01.2012 року, 1000 доларів США
24.03.2012 року, 500 доларів США 28.03.2013 року, на
підтвердження чого нею надані
відповідні розписки /а.с.10-12/.

Твердження позивачки та її
представника про те, що дані кошти були
отримані в якості процентів за
користування грошима суд не приймає до
уваги, оскільки нотаріально завіреним
договором позики в п.3 зазначено, що
даний договір є безвідсотковим.

Посилання представника позивачки на
те, що між сторонами була домовленість
про сплату відсотків, на підтвердження
чого позивачка зазначала це у
розписках, є безпідставним, так як ст.654
ЦК України передбачено, що зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту. Позивачкою не надано суду
будь-яких доказів зміни до договору від
29.12.2010 року, як то передбачено ст.61 ЦПК
України.

Судом також не беруться до уваги
пояснення свідка ОСОБА_7, оскільки
свідок не був присутній при передачі
грошей, знаходився в іншій кімнаті і
лише помітив як відповідач ОСОБА_3
передавав гроші в сумі 2000 доларів США,
але дані гроші при ньому не
перераховувались, що за кошти були
сплачені він також не знає.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Таким чином, відповідачка прострочила
виконання взятих на себе грошових
зобов'язань.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу.

Згідно ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове
зобовязання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобовязанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Офіційний курс гривні до долару США за
даними НБУ станом на 20.05.2014 року складає
1171, 6147 грн. за 100 доларів США.

Відповідно заборгованість
відповідачки перед позивачкою з
повернення позики складає 4500 доларів
США, що еквівалентно 52722 грн. 66 коп.

Таким чином, з відповідачки підлягають
стягненню 52722 грн. 66 коп.

Стягненню також підлягають й 3 % річних
за весь час прострочення виконання
боргу з 28 березня 2013 року по 31 березня
2014 року, тобто за 365 днів прострочення.
Ця сума складає 52722,66 х 3 : 100 : 365 х 365 = 1581
грн. 68 коп.

Оскільки ч.2 ст.625 ЦК України
передбачено також стягнення суми боргу
з урахуванням установленого індексу
інфляції за весь час прострочення,
однак в даному випадку договір позики
було укладено в іноземній валюті, тоді
як індекс інфляції (індекс споживчих
цін) - це показник, що характеризує
динаміку загального рівня цін на
товари та послуги, які купує населення
для невиробничого споживання.
Враховуючи те, що ціни в Україні
встановлюються в національній валюті -
гривні, то норма ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати
боргу з урахуванням установленого
індексу інфляції поширюються лише на
випадки прострочення виконання
грошового зобов'язання, яке визначене
договором у гривні.

Відносно заявлених вимог позивачки
щодо стягнення витрат на правову
допомогу, то суд виходить з наступного.
Представник позивачки ОСОБА_5, який
діяв за довіреністю /а.с.76/ при розгляді
справи мав процесуальний статус
представника, який відноситься до осіб,
які приймають участь у розгляді справи,
а тому не можуть одночасно мати статус
особи, яка надає правову допомогу і
відповідно до ст. 47 ЦПК України
відноситься до інших учасників
судового процесу.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Особа, яка має право на надання
правової допомоги, допускається
ухвалою суду за заявою особи, яка
бере участь у справі.

В матеріалах справи відсутні як заява
позивачки, так і ухвала суду про допуск
ОСОБА_5 до участі у справі в якості
особи, яка має право на надання
правової допомоги.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що відсутні правові підстави
для віднесення витрат, які понесені
позивачкою за оплату послуг
представника, до витрат на правову
допомогу адвоката або іншого фахівця у
галузі права, у зв'язку із чим суд
вважає за необхідне відмовити
позивачці у стягненні на її користь 3000
грн. витрат, пов'язаних з оплатою
правової допомоги.

Відповідно до ст.88 ЦПК України оскільки
позов задоволено частково, тому з
відповідачки підлягають стягненню
витрати за сплату судового збору у
розмірі 543 грн. 04 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст.610-612, 625, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про стягнення боргу
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1, яка мешкає за
адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2, борг у
розмірі 52 722 грн. 66 коп., що еквівалентно
4 500 доларів США, 3% річних у розмірі 1 581
грн. 68 коп. та витрати по сплаті
судового збору у розмірі 543 грн. 04 коп.,
а всього 54 847 (п'ятдесят чотири тисячі
вісімсот сорок сім) грн. 38 коп.

В позові до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: