АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/8999/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Грицак Р.М. Провадження №
22-ц/789/431/14 Доповідач - Щавурська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючої - Щавурської Н.Б.

суддів - Ходоровського М. В.,
Фащевської Н. Є.,

при секретарі - Бріль В.Л.

з участю сторін - представника
апелянта адвоката ОСОБА_1, заявника
ОСОБА_2 та її представника адвоката
ОСОБА_3, представника органу опіки і
піклування служби у справах дітей
Тернопільської райдержадміністрації
Перелюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 03 лютого 2014
року по справі за заявою ОСОБА_2 про
поворот виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з заявою про поворот виконання
рішення Тернопільського міськрайсуду
від 20.06.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 про відібрання від неї дитини.

В обгрунтування заявлених вимог
посилалася на те, що рішенням Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04.12.2013 року скасовані з
ухваленням нового рішення про відмову
у позові рішення суду першої інстанції,
яким від неї відібрано та передано
батькові неповнолітнього сина та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
якою вказане рішення залишено без змін.
Враховуючи наявність рішення Вищого
Спеціалізованого Суду України, факт
виконання державним виконавцем
рішення суду першої інстанції та на
підставі ст.ст.380, 381 ЦПК України просила
про поворот виконання рішення суду
першої інстанції та повернення їй
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 03 лютого 2014 року заяву
ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5
повернути малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, матері ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалу суду і постановити
нову, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що питання
повороту виконання може вирішуватись у
разі, коли за судовим рішенням, про
поворот виконання якого подана заява,
відбулося стягнення майна.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

Заявник ОСОБА_2 та її представник
адвокат ОСОБА_3 апеляційної скарги не
визнали, вважають ухвалу суду законною
і такою, що скасуванню не підлягає.

Представник органу опіки та піклування
служби у справах дітей Тернопільської
райдержадміністрації Перелюк О.С. щодо
вирішення апеляційної скарги
підтримала позицію заявника ОСОБА_2

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив з того, що
виконане судове рішення, про поворот
виконання якого поставлено питання
заявником, скасовано судом касаційної
інстанції і це є підставою для повороту
його виконання.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що
рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 20.06.2013 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Тернопільської області від 23.07.2013 року,
задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
відібрання дитини та ухвалено
відібрати малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері ОСОБА_2 (а.с.61-62,
102,103).

11.07.2013 року рішення суду виконано
державною виконавчою службою -
малолітню дитину передано батькові
(а.с.44).

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04.12.2013 року
вищевказані судові рішення скасовано,
у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено
(а.с.129-130).

У відповідності до ч.1 ст.380 ЦПК України
питання про поворот виконання вирішує
суд апеляційної чи касаційної
інстанції, якщо, скасувавши рішення,
він закриває провадження у справі,
залишає позов без розгляду, відмовляє в
позові повністю або задовольняє
позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.381, якщо
питання про поворот виконання рішення
не було вирішено судом при новому
розгляді справи або судом апеляційної
чи касаційної інстанції, заява
відповідача про повернення стягнутого
з нього за скасованим рішенням майна
розглядається судом у якому перебуває
справа. Заяву про поворот виконання
можна подати у межах позовної давності.

Таким чином, з системного аналізу
ст.ст.380, 381 ЦПК України випливає, що
питання повороту виконання судового
рішення вирішується в разі, коли суд
повинен зобов'язати позивача повернути
відповідачеві безпідставно стягнене з
нього за скасованим рішенням та у разі
неможливості повернути майно ухвалою
суду передбачається відшкодування
вартості цього майна в розмірі
грошових коштів, одержаних від його
реалізації.

Те, що поворот виконання рішення є
цивільною процесуальною гарантією
захисту саме майнових прав особи,
підтвердив у своєму рішенні від 02.11.2011
року № 13-рп/2011 Конституційний Суд
України, вказавши, що інститут повороту
виконання рішення спрямований на
поновлення прав особи, порушених
виконанням скасованого (зміненого)
рішення та є способом захисту цих прав
у разі отримання стягувачем за
виконаним та у подальшому скасованим
(зміненим) судовим рішенням
неналежного, безпідставно стягненого
майна (або виконаних дій), оскільки
правова підстава для набуття майна
(виконання дій) відпала. Як наголошено в
Рішенні КСУ від 30.01.2003 року № 3-рп/2003,
"правосуддя за своєю суттю визнається
таким лише за умови, що воно відповідає
умовам справедливості і забезпечує
ефективне поновлення в правах" (абз.
десятий п.9 мотивувальної частини).

За заявою ОСОБА_2 вимагається поворот
виконання рішення суду, яким не
вирішувалось питання про стягнення
коштів, витребування майна і т.п.

Як вбачається зі змісту рішення Вищого
спеціалізованого Суду України,
підставою відмови у позові ОСОБА_5
стала відсутність передбачених
законом підстав для відібрання дитини,
оскільки у встановленому законом
порядку питання про визначення місця
проживання дитини не вирішувалось, а до
вирішення вказаного питання сторони
мають рівні права на спілкування з
сином (а.с.130).

Крім цього, як встановлено в ході
апеляційного розгляду, між сторонами
існує спір про право щодо визначення
місця проживання дитини, який в даний
час перебуває на розгляді
Тернопільського міськрайонного суду.

Таким чином, з врахуванням
вищенаведених вимог законів, в даному
випадку не можна говорити про
наявність підстав для повороту
виконання рішення шляхом поновлення
прав осіб, порушених виконанням
скасованого рішення (у зв'язку з тим, що
правова підстава для набуття майна та
виконання певних дій відпала), оскільки
право ОСОБА_2 на проживання з сином
виконанням вказаного рішення порушено
не було; таке право у встановленому
законом порядку за нею не було
закріплено (спір про визначення місця
проживання дитини з мамою на
сьогоднішній день не вирішений).

В даному випадку існує спір про право, а
тому поворот виконання вказаного
рішення не може забезпечити
ефективного поновлення в правах
ОСОБА_2, як це передбачено у Рішенні КСУ
від 30.01.2003 року № 3-рп/2003, оскільки не є
підставою переважного права одного з
батьків проживати разом з дитиною.

За таких обставин, на думку колегії
суддів, питання ОСОБА_2 не може бути
вирішено в порядку ст.380 ЦПК України,
оскільки наявний спір про право, що
належить розглядати в порядку
позовного провадження.

Здійснюючи поворот виконання рішення
за наявності між сторонами спору про
місце проживання дитини та за
відсутності закріпленого у
встановленому законом порядку
(рішенням суду) права матері на
проживання з дитиною, суд першої
інстанції, дійшов помилкового висновку
про наявність підстав для ефективного
поновлення заявника ОСОБА_2 у правах на
проживання з малолітнім сином шляхом
задоволення її заяви про поворот
виконання рішення, в той час як статтею
161 Сімейного кодексу України
передбачено спосіб захисту прав
батьків щодо місця проживання
малолітньої дитини..

Враховуючи наявність між батьками
дитини спору про місце проживання
останньої, який повинен вирішуватись у
визначеному законом порядку, колегія
суддів приходить до висновку, що заява
ОСОБА_2 про поворот виконання рішення
до задоволення не підлягає.

Посилання заявника ОСОБА_2 на ч.ч.8, 9 ст.8
ЦПК України, як на підставу для
задоволення її заяви про вирішення
питання повороту виконання рішення,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки апелянтом не ставиться
питання про відмову судом у розгляді
заяви ОСОБА_2, а лише про вирішення
заяви шляхом відмови у її задоволенні з
посиланням на відповідні норми
процесуального права.

Заперечення ОСОБА_2 та її представника
в частині можливості застосування
ст.ст.380, 381 ЦПК України при вирішення
питання повороту виконання рішень у
немайнових спорах з посиланням на
практику Верховного Суду України,
викладену в рішенні від 21.11.2008 року, на
увагу колегії суддів не заслуговують,
оскільки у рішенні, на яке посилається
заявник, питання визначення місця
проживання дитини з матір'ю було
вирішено в судовому порядку, що не є
аналогічним спору, рішення за яким
ухвалено 20.06.2013 року. Крім цього, дане
рішення не є таким, що прийнято за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а тому не може
вважатися обов'язковим для всіх судів
України в розумінні ст.360-7 ЦПК України.

Заперечення представника заявника
ОСОБА_2 відносно апеляційної скарги з
посиланням на ст.6 Декларації прав
дитини в частині недопустимості
розлуки малолітньої дитини з матір'ю
колегія суддів також не може взяти до
уваги, оскільки предметом даного
судового розгляду є вирішення
процесуального питання про поворот
виконання рішення, а не визначення
місця проживання дитини за позовом її
матері.

Враховуючи викладене, апеляційну
скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити,
оскаржувану ухвалу суду першої
інстанції скасувати з постановленням
нової ухвали про відмову у задоволенні
заяви ОСОБА_2 про поворот виконання
рішення.

Керуючись ст.ст.307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2,
313, 314 ч.1 п.6, 315 ч.1; 317 ч.1, 319 ч.1, 324 ч.1 п.2, 325
ч.1 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити.

Ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 03 лютого 2014
року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про поворот
виконання судового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого cуду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська