Справа № 456/3453/13-ц
Провадження № 2/456/1484/2013
РІШЕННЯ

іменем України

12 травня 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді Янко Б.
Я.

при секретарі Стасів
О.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию справу за
позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись у
суд з позовною заявою у якій просили
суд постановити рішення, яким
зобов'язати відповідача ОСОБА_3 не
чинити їм перешкоди у користуванні
жилим приміщенням по АДРЕСА_1 та надати
комплект ключів для вільного
користування цим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог покладались на те, що ОСОБА_3 є
колишньою дружиною ОСОБА_1. Від шлюбу з
нею у них народився син ОСОБА_4 якому
він переписав свою частину квартиру у
розмірі 19/100. Решта квартири належить
також на праві власності самій ОСОБА_3 -
31/100, її сину від першого шлюбу ОСОБА_5 -
31/100, та позивачу ОСОБА_2 - 19/100.

Позивачі є зареєстрованими у даній
квартирі. Однак відповідач не допускає
їх до приміщення та поміняла замки у
вхідних дверях.

Позивач ОСОБА_1 вважає що частка, яка
належить його колишній дружині ОСОБА_3
є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно. А позивач ОСОБА_2 є власником 19/100
частини спірної квартири.

У зв'язку з вищенаведеним, керуючись ст.
391 ЦК України просили суд зобов'язати
відповідача усунути перешкоди у
здійсненні ними права на користування
майном.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, просив суд їх
задоволити. Додатково пояснив, що з
відповідачкою по справі вони
розлучені. У зв'язку з неприязними
стосунками остання почала чинити йому
перешкоди у користуванні квартирою по
АДРЕСА_1 де він зареєстрований,
постійно проживав, та мав частку у
праві власності, однак договором
дарування переписав її на свого сина.
Тому з липня 2012 року він перестав
проживати у квартирі. На даний момент
часу, ОСОБА_3 взагалі замінила замки у
вхідних дверях, що позбавило його
можливості доступу до житла та до його
особистих речей. Тому у зв'язку з
необхідністю у житлі він тимчасово
проживав у різних місцях. На даний
момент часу винаймає кімнату у
квартирі знайомих по АДРЕСА_2, що не
може продовжуватись тривалий період
часу. Іншим житлом він не забезпечений.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні
просив суд позов задоволити, оскільки
йому належить 19/100 частки у праві
власності на квартиру АДРЕСА_1, а тому
він як співвласник має право нею
користуватись. Зазначив, що він завжди
проживав у даній квартирі, однак у
зв'язку з тим, що там ще також проживав
його син ОСОБА_1 разом із сім'єю, він
пішов тимчасово проживати до своєї
колишньої дружини за адресою АДРЕСА_4.
Однак відповідачка ОСОБА_3 незаконно
поміняла замки у дверях, та чинить йому
перешкоди у доступі до квартири. У
зв'язку з цим просить суд зобов'язати
останню надати йому комплект ключів
від даної квартири та перестати чинити
перешкоди у користуванні його майном.

Представник позивачів ОСОБА_6 у
судовому засіданні уточнив позовні
вимоги в частині нумерації квартири, а
саме у прохальній частині позовної
заяви невірно зазначено номер НОМЕР_1
замість НОМЕР_2. Вважає що позовні
вимоги є обґрунтовані, підставні та
повністю підлягають до задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
від 07.02.2014 року позовні вимоги не
визнала та заперечила проти їх
задоволення. Зазначила, що ОСОБА_1
доводиться її колишнім чоловіком, а
ОСОБА_2 - батько її чоловіка. ОСОБА_1
починаючи з жовтня 2012 року у спірній
квартирі не проживає, так як перейшов
жити до громадянки ОСОБА_7 на АДРЕСА_2,
забравши всі свої речі. Тому він не може
ставити питання про усунення перешкод
у користування майном так як не має до
нього жодного відношення.

Позивач ОСОБА_2 хоча і має частку у
квартирі однак жодного дня у ній не
проживав, не оплачував комунальні
послуги та проживає у своєї дружини за
адресою АДРЕСА_4. У зв'язку з тим що
позивачі забезпеченні житлом, вона не
чинила їм перешкоди у користування
майном, крім того замки у вхідних
дверях квартири АДРЕСА_1 не міняла.
Однак, вважає що спільне проживання є
неможливим, оскільки квартира є
двохкімнатною, в одній кімнаті
проживає вона, а в іншій її
неповнолітній син ОСОБА_8. На підставі
вищенаведеного просила суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Представник позивача адвокат ОСОБА_9 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, просила суд відмовити у
задоволенні позову так як відповідач
не чинила перешкоди позивачам у
доступі до житла. Вважає, що ОСОБА_1
втратив право на користування житловим
приміщенням, оскільки не проживає у
спірній квартирі тривалий період часу.
А позивач ОСОБА_2 . забезпечений іншим
житлом у своєї дружини. Спільне їхнє
проживання є неможливим.

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
вирішення справи, заслухавши думку
осіб, які беруть участь у справі, суд
приходить до висновку що позов
підлягає до задоволення виходячи з
наступних підстав.

Так у судовому засіданні встановлено,
що власниками квартири АДРЕСА_1 є
позивач ОСОБА_2 - 19/100 частини квартири,
відповідач ОСОБА_3 - 31/100 частини
квартири, ОСОБА_4 - 19 /100 частини, та
ОСОБА_5 - 31/100 частини, що стверджується
копією витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 23.07.2010
року та копією витягу про державну
реєстрацію прав від 03.12.2010 року.

Як вбачається з договору дарування
частини квартири від 24.11.2010 року
посвідченого приватним нотаріусом
Стрийського районного нотаріально
округу ОСОБА_10, зареєстрованого у
реєстрі за № 3976, позивачу ОСОБА_1 також
належала частка у квартирі АДРЕСА_1, а
саме 19/100 частини, яку він подарував
своєму сину ОСОБА_4.

Згідно рішення суду Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області 28.09.2009 року шлюб між позивачом
ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 був
розірваний.

Згідно будинкової книги та копії
паспортів громадянина України
позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 останні
мають зареєстроване місце проживання у
спірній квартирі за адресою АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду судом було з
достовірністю з'ясовано те, що позивачі
не проживають за місцем реєстрації , а
проживають позивач ОСОБА_2 - за адресою
АДРЕСА_4, позивач ОСОБА_1 за адресою
АДРЕСА_2 у зв'язку з тим, що відповідач
ОСОБА_3 чинить їм перешкоди у
користуванні квартирою.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те,
що вона не чинить перешкод та не міняла
замки у вхідних дверях квартири є
голослівними та спростовуються
наявними у матеріалах справи доказами.
Так з матеріалів перевірки звернення
ОСОБА_3 до Стрийського МВ ГУМВС У
Львівській області про вжиття мір до
позивачів, які погрожували їй
розправою, а саме з висновку ДІМ
Стрийського МВ від 12.06.2013 року
вбачається, що згідно проведеної
перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_3 не
допускає до житла ОСОБА_1 та ОСОБА_2. у
зв'язку з чим між ними виникають
конфлікти.

Також дані твердження спростовуються
копією акту від 08.02.2014 року згідно якого
о 09. год. 15 хв. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не
змогли увійти у своє помешкання , а
саме у квартиру АДРЕСА_1, оскільки у
вхідних дверях замінено замок.

Крім того у судовому засіданні був
допитаний свідок ОСОБА_12, який показав,
що працює ДІМ Стрийського МВ ГУМВСУ у
Львівській області. Ним весною - літом
2013 року здійснювалась перевірка за
зверненням громадянки ОСОБА_3. з
приводу конфлікту з колишнім чоловіком
ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_2.

ОСОБА_1 пояснював, що колишня дружина
ОСОБА_3 не допускає його та батька у
квартиру, поміняла замки у дверях, а там
знаходяться його особисті речі. Також
зазначив, що позивачі звертались до
нього з проханням допомогти їм зайти у
квартиру, однак дані звернення були
усного характеру.

Суд надає віри показам свідка ОСОБА_12
оскільки такі є послідовними та
об'єктивними, крім того останній є
представником правоохоронних органів,
працює на посаді ДІМ Стрийського МВ
ГУМВС України та безпосередньо
здійснював перевірку з приводу
конфлікту між позивачами ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3.

Також суд критично оцінює покази
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
оскільки такі вони носять суб'єктивний
характер, крім того дані свідки були
допитані для підтвердження факту не
проживання ОСОБА_1 по місцю реєстрації
протягом певного періоду часу у межах
розгляду зустрічної позовної заяви про
визнання його таким, що втратив право
на проживання, який було залишено
позивачкою без розгляду.

Згідно з ст.41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватись та
розпоряджатись своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Примусове
відчуження об"єктів права приватної
власності може бути застосоване лише
як виняток з мотивів суспільної
необхідності. На підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього і повного відшкодування
їх вартості.

Відповідно до ст.ст. 317, 318 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Усі суб"єкти права власності є
рівними перед законом.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно з ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні,
особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім"ї.

Згідно з вимогами ст.ст.150, 156 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються нею для
особистого проживання та проживання
членів їх сімей.

До членів сімї наймача належить
дружина наймача, їх діти і батьки.
ОСОБА_1 є членом сімї свого батька
ОСОБА_2, який має частку розміром 19/100
частини у праві власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Крім того у 2009 році шлюб між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був
розірваний. У 2010 році свою частку у
праві власності на квартиру ОСОБА_2
подарував сину ОСОБА_4 Тобто
подарувавши свою частку квартири він
продовжував проживати у ній як
колишній член сімї наймача дружини.

Згідно ст. 156 ЖК України припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користуватись займаним приміщення.
Тому після розлучення ОСОБА_1 не
втратив право на користування займаним
приміщенням квартири, крім того не був
визнаний судом таким, що втратив право
на користування приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Суд не приймає твердження відповідача
ОСОБА_3 про те, що вона не хоче щоб у
квартиру вселялись позивачі, з тих
підстав що квартира є двокімнатною, що
виключає можливість їх спільного
проживання, оскільки дані твердження
не мають юридичного значенні по суті
спору.

При постановленні рішення суд враховує
наступні факти, а саме те, що позивач
ОСОБА_2 є власником 19/100 частини спірної
квартири, зареєстрований у даній
квартирі, а позивач ОСОБА_1 який також є
зареєстрований у даному приміщені не
визнаний таким, що втратив право на
користування житлом.

Крім того суд вважає доведеним у
судовому засіданні те, що відповідач
ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачам у
користуванні житлом, помінявши замки,
що стверджується показами дільничого
Стрийського МВ ГУМВСУ У Львівській
області ОСОБА_12, який є представником
правоохоронних органів, а також
відмовним матеріалом ЖЕО № 2053 від
03.06.2013 року та актом від 08.02.2014 року.

На підставі вище наведеного, повно та
всебічно проаналізувавши матеріали
справи, оцінивши докази у їх
сукупності, суд приходить до
переконання, що у даному випадку має
місце порушення відповідачем ОСОБА_3
житлових та майнових прав позивачів
ОСОБА_1, та ОСОБА_2, які підлягають
захисту шляхом зобов'язання останню не
чинити перешкоди у користування жилим
приміщенням по АДРЕСА_1 та надати
комплект ключів від вхідних дверей
квартири.

Крім того згідно ст. 88 ЦПК України суд
приходить до переконання, що з
відповідачки ОСОБА_3, у якої на
утриманні є неповнолітній син, слід
частково стягнути судовий збір у
користь позивачів у розмірі 57,35 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 16, 319, 391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні жилим
приміщенням по АДРЕСА_1 та надати
комплект ключів для вільного
користування цим приміщенням.

Стягнути частково з ОСОБА_3 у користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений судовий
збір у розмірі 57 (п'ятдесят сім) гривень
35 коп..

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення або десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення особами, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя Б. Я. Янко