АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1952/14
Головуючий 1 інстанції - Поліщук Т.В.
Справа № 2/2033/2502/12
25 березя 2014 року Судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:
суддів - Черкасова
при секретарі - Соколовій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 10 грудня 2012 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради про
встановлення факту сумісного
проживання, визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини, визнання спадкоємцем
четвертої черги за законом,-
В жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом про встановлення факту
сумісного проживання з ОСОБА_4,
посилаючись на те, що останньому на
праві власності належала квартира
АДРЕСА_1, в якій вони з вересня 2001 року
проживали разом, оскільки ОСОБА_4, як
самотня людина похилого віку не мав
можливості без сторонньої допомоги
піклуватися про себе. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 помер. Після його смерті ОСОБА_3
продовжувала проживати у вказаній
квартирі, таким чином фактично
володіючи та користуючись нею відкрито
В обґрунтування свого позову ОСОБА_3
посилалась на те, що ОСОБА_4 заповіту не
залишив, спадкоємців першої, другої та
третьої черги не мав, у встановлений
законодавством строк до нотаріальної
контори не з'явилась, оскільки вважала,
що фактично прийняла спадщину, бо
користувалася спірною квартирою,
здійснювала в ній поточний ремонт,
сплачувала комунальні послуги.
Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 грудня 2012 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково,
встановлено факт сумісного проживання
ОСОБА_3 з ОСОБА_4 з 01.09.2001 року по день
смерті ОСОБА_4, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1,
визначено ОСОБА_3 додатковий строк для
подачі заяви про прийняття спадщини,
яка відкрилась після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - шість місяців,
після набрання рішенням законної сили.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій зазначила, що не
погоджується з вказаним рішенням суду,
вважає його незаконним та
необґрунтованим, та таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
В своїй апеляційній скарзі просить
рішення суду 1 інстанції скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
та стягнути з ОСОБА_3 судові витрати. В
обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що після смерть
ОСОБА_4 її визнано спадкоємцем п'ятої
черги та за нею зареєстровано право
власності на спірну квартиру. Суд,
визнаючи ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої
черги, не залучив її до участі у справі,
чим грубо порушивши норми діючого
законодавства.

Вислухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню з постановленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд 1 інстанції виходив з того, що
позивачем був доведений факт сумісного
її проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 в
квартирі АДРЕСА_1 більш ніж п'ять років,
тому є підстави для визнання її
спадкоємцем 4 черги.

Судова колегія не може погодитись з
таким висновком суду, вважає його
помилковим, постановленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права виходячи з наступного.

Матеріали справи містять дані про те,
що ОСОБА_4 на праві власності належала
кв. АДРЕСА_1, де був зареєстрований та
проживав. Під час знаходження на
лікуванні, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 в КЗОЗ
«Харківська обласна клінічна
психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_4 помер.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року спадкування за законом
здійснюється почергово. За відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття всіма спадкоємцями за
заповітом, а також у разі не охоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
спадкоємці відповідної черги. Зокрема,
у першу чергу право на спадкування
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
У другу чергу право на спадкування за
законом мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері. У третю
чергу право на спадкування за законом
мають рідні дядько та тітка
спадкодавця. У четверту чергу право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини. У п'яту чергу право
на спадкування за законом мають інші
родичі спадкодавця до шостого ступеня
споріднення включно.

Задовольняючи позовні вимоги та
встановлюючи факт сумісного
проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4, суд 1
інстанції обґрунтовував своє рішення
тільки поясненнями двох свідків -
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, інших доказів
сумісного проживання із ОСОБА_4, ОСОБА_3
суду не надала.

Суд 1 інстанції, встановлюючи факт
сумісного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_3
суд 1 інстанції не з'ясував коло
спадкоємців після смерті спадкодавця.

Між тим, відповідно до письмових
доказів, які були надані апелянтом до
апеляційної скарги, на час подачі
ОСОБА_3 позовної заяви вже було
ухвалене судове рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 15.05.2012
року, яким апелянта ОСОБА_2 було визнано
спадкоємцем п'ятої черги, дане рішення
набрало законної сили та залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 12.09.2012 року та
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з цивільних та кримінальних
справ від 15.10.2012 року, а також рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 24.04.2013 року, яким за ОСОБА_2
визнано право власності на спірну
квартиру.

ОСОБА_3 в своїй позовній заяві
вказувала, що вона проживала та
проживає в спірній квартирі та сплачує
комунальні послуги. Між тим, доказів
проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі
та сплату нею комунальних послуг
матеріали справи не містять.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник апелянта
пояснив, що ОСОБА_3 в спірній квартирі
не проживає, її речей в цій квартирі
немає, оскільки в ній після смерті
ОСОБА_4 мешкає ОСОБА_2, яка як власник
доглядає квартиру та сплачує
комунальні послуги.

Судом апеляційної інстанції
направлялись на ім'я ОСОБА_3 по адресу:
АДРЕСА_1 телеграми, які не були
доставлені адресату та поштовою
установою зазначено, що квартира
зачинена і адресат по повідомленню за
телеграмою не з'являється.

Також кур'єрською поштою направлялася
судова повістка та з відповіді кур'єра
вбачається, що на момент прибуття
кур'єра отримувач був відсутнім, зі
слів проживаючих в цієї квартирі
ОСОБА_3 по цьому адресу не проживає.

Враховуючи викладене, судова колегія
приходить до висновку, що суд 1
інстанції, при постановленні рішення
не з'ясувавши коло спадкоємців та не
залучивши їх до участі у справі,
допустив грубе порушення діючого
законодавства.

Крім того, судова колегія вважає, що суд
1 інстанції безпідставно задовольнив
позовні вимоги про встановлення факту
сумісного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_3,
якою на підтвердження своїх позовних
вимог, у відповідності ст.ст. 10, 60 ЦПК
України не надано належних та
допустимих доказів, чим допустив
неповноту дослідження доказів по
справі та істотно порушив норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 2,3,4 ст.309 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове в разі недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, а також якщо судом
були порушені або неправильно
застосовані норми матеріального або
процесуального права.

Оскільки вказані порушення призвели до
помилкового висновку щодо
встановлення факту сумісного
проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4, то судова
колегія задовольняє апеляційну скаргу
та скасовує рішення суду 1 інстанції з
постановленням нового рішення, яким
відмовляє в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України судова колегія стягує з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі
243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, п. 2,3,4 ст.309, 313, ст.314,
316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 грудня 2012 року
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Харківської міської ради про
встановлення факту сумісного
проживання, визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини, визнання спадкоємцем
четвертої черги за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з
моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -