АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1875/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Перекопський М. М. Доповідач -
Дерев'янко О.Г. Категорія 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Дерев'янко О.Г.

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.

при секретарі: Філіній Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 17 грудня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на
користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди суму 6000 (шість тисяч)
грн. 00 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на
користь держави судовий збір у розмірі
229 грн. 40 коп.

З таким рішенням не погодилось
публічне акціонерне товариство ДТЕК
«Павлоградвугілля», звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість ухвали
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що скарга не підлягає задоволенню, а
рішення суду залишається без змін, з
наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 тривалий
час працював на підземних роботах в
умовах дії несприятливих виробничих
факторів на підприємствах,
правонаступником яких є відповідач ПАТ
«ДТЕК Павлоградвугілля», та був
звільнений у зв'язку з невідповідністю
виконуваній роботі за станом здоров'я,
що підтверджується копією трудової
книжки.

При виконанні трудових обов'язків
апелянт отримав професійні
захворювання, про які зазначено в акті
розслідування хронічного професійного
захворювання від 01 серпня 2013 року.

Згідно виписки з акта огляду МСЕК про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових видах
допомоги, виданої 04 листопада 2013 року
Обласною МСЕК, позивачу встановлено
сукупно втрату професійної
працездатності у розмірі 60 % первинно
та визнано інвалідом третьої групи з
28 серпня 2013 року.

Внаслідок втрати професійної
працездатності у позивача наявна
моральна шкода, оскільки він втратив
професійну працездатність, не має
можливості працювати. Все це порушує
його звички та звичний спосіб життя,
нормальні життєві зв'язки і свідчить
про заподіяння позивачу моральної
шкоди.

Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення
Конституційного Суду України №20-рп/2008
від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1,
абзацу третього пункту 5, пункту 9,
абзацу третього пункту 10, пункту 11
розділу І Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", скасовано право
застрахованих громадян, що потерпіли
на виробництві від нещасного випадку
або професійного захворювання на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, яке вони мали відповідно
до вказаного закону. Проте право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК
України та ст.237-1 КЗпП України їм надано
право відшкодувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця). Встановлений
законодавством розподіл обов'язків
щодо відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить вимогам
ст.22 Конституції України.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст..237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції правомірно відповідно до
об'єму та часу спричинення позивачу
відповідачем моральної шкоди, стягнув
з відповідача на користь позивача
моральну шкоду у розмірі 6 000 грн.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального, процесуального права,
встановленим обставинам і матеріалам
справи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків у
рішенні суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, матеріалам справи,
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів не вбачає порушень
судом першої інстанції норм
матеріального, процесуального права та
підстав для скасування рішення суду і
задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства ДТЕК
«Павлоградвугілля» відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду м.
Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: