АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/1111/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року
м.Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Спірідоновій Т.В.

при секретарі: Гриньовій А.М.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та
представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1111/14
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 25 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселення та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 за участі
третіх осіб без самостійних вимог
виконкому Хмельницької міської ради,
Житлово-експлуатаційної контори № 1 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом,
заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія ,

В С Т А Н О В И
Л А :

рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 25 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Вселено позивача у квартиру
АДРЕСА_1.

Зобов»язано ОСОБА_2, ОСОБА_4 не
чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

______________________________________________________________________
Головуюча в першій інстанції -
Заворотна О.Л. Справа № 22-ц/792/1111/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія № 41

В задоволенні позову ОСОБА_2 за
участі третіх осіб без самостійних
вимог виконавчого комітету
Хмельницької міської ради,
Житлово-експлуатаційної контори № 1 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом -
відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення
суду першої інстанції від 25 березня 2014
року ОСОБА_2 через свого представника
ОСОБА_6 посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права - ст.ст. 71, 107 ЖК
України, ст.ст. 58, 60 ЦПК України.

Зокрема, апелянт зазначає, що
судом не досліджувалось доказів щодо
неправомірного виселення ОСОБА_3 зі
спірного житла та щодо факту створення
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перешкод ОСОБА_3 в
користуванні спірним житлом.

Судом безпідставно не ураховано,
що ОСОБА_3 з квартири виселився
добровільно, вже звертався з
аналогічним позовом, у задоволенні
якого йому судом відмовлено. Судом не
ураховано, що ОСОБА_3 тривалий час не
сплачував комунальні платежі по
спірній квартирі та не ніс жодних
витрат по її утриманню, не отримував за
цією адресою поштової кореспонденції.

Суд дійшов помилкового висновку
про те, що зустрічним позивачем ОСОБА_2
не доведено, що ОСОБА_3 з початку 2012 року
по 16 грудня 2013 року без поважних причин
понад шість місяців не проживав у
спірній квартирі та втратив право на
житло.

Суд безпідставно не взяв до уваги
надані зустрічним позивачем на
підтвердження цих обставин доказів:
актів від 08 липня 2012 року та 16 травня 2013
року, довідки-характеристики голови
Кременчуківської сільської ради від 27
травня 2013 року, довідки цього ж голови
від 16 січня 2014 року, довідки
Красилівського РВ УМВСУ в Хмельницькій
області від 27 травня 2013 року, довідки
Хмельницького міськвідділу УМВСУ в
Хмельницькій області від 26.12.2013 року.

Факт відсутності ОСОБА_3 в спірній
квартирі без поважних причин понад
шість місяців також підтвердили і
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10,
ОСОБА_11

Безпідставно судом не взято до
уваги і акти ЖЕК № 1 від 08.08.2012 року та
16.05.2013 року.

Суд першої інстанції взагалі не
дав будь-якої оцінки довідці
Хмельницького МВ УМВСУ від 26 грудня 2013
року та довідки голови
Кременчуківської сільської ради від
16.01.2014 року.

Суд першої інстанції
необгрунтовано послався на матеріали
цивільної справи за 2012 рік за позовом
ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про визнання його
втратившим право на житло, так як
матеріали цієї справи охоплювали
період не проживання ОСОБА_3 з 2009 року
по 2011 рік, а в даній справі зустрічним
позивачем заявлено період не
проживання ОСОБА_3 з початку 2012 року по
16 грудня 2013 року.

Судом також необ»єктивно
враховано при вирішенні спору рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
01.10.2013 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право на житло. В тій справі
інші правові підстави позову - ст. 107 ЖК
України, а в даній справі за зустрічним
позовом - ст.71 ЖК України.

Тому апелянт просить скасувати
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 25 березня 2014 року в даній
справі, ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
первісного позову і задовольнити
зустрічний позов ОСОБА_2

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60; ч. 3 ст.
61, ст. ст. 212, 213, 214, 308 ЦПК України суд
вирішує цивільний спір на засадах
змагальності та диспозитивності, в
межах та на підставах заявленого
позову та на підставі наданих
сторонами належних і допустимих
доказів.

Кожна сторона зобов"язана
доказами довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об»активному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, в тому числі, такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе судове рішення з
одних лише формальних міркувань.

Порушення судом норм
процесуального права під час вирішення
цивільного спору може бути підставою
для скасування судового рішення лише у
разі, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 21, ч.ч. 1 та 3
ст. 47 Конституції України права і
свободи людини є невідчужуваними та
непорушними.

Кожен громадянин має право на
житло.

Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 4 та 5 ст. 9, ч. 1 ст.
64, ч.ч. 1 та 2 ст. 71, ст.. 72, ч. 3 ст. 78
Житлового кодексу України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Житлові права охороняються
законом.

Квартиронаймач в будинках
громадського чи державного житлового
фонду та члени його сім»ї мають рівні
права на користування житлом та несуть
рівні обов»язки по його утриманню.

При тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім»ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім»ї
були відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 на
правах наймача, а його колишня дружина
ОСОБА_12 та її сини ОСОБА_2, ОСОБА_4 на
правах членів сім»ї квартиронаймача у
1988 році вселились у надану їм для
проживання Хмельницьким
міськвиконкомом однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

Власником квартири є Хмельницька
міська рада.

Квартиронаймач та члени його
сім»ї зареєструвались в даній квартирі
і набули прав користування нею.

11 листопада 2011 року шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_12 розірваний, між
колишнім подружжям склались неприязні
відносини, через що ОСОБА_3 змушений був
залишити квартиру і тимчасово
переселився у квартиру АДРЕСА_2, однак
інтересу до займаного ним житла не
втратив, залишився зареєстрованим за
даною адресою. Через часті відрядження
по роботі в інші міста України
користувався квартирою з тривалою
відсутністю за постійним місцем
проживання.

В червні-липні 2012 року колишня
дружина ОСОБА_12 замінила замки у
вхідних дверях квартири і перестала
допускати ОСОБА_3 до житла.

Крім того, намагаючись позбавити
ОСОБА_3 права на житло, ОСОБА_12 в
судовому порядку намагалась визнати
його таким, що втратив право на житло.
Однак в цьому їй було відмовлено.

Весь цей період оплата за
користування житлом та оплата
комунальних послуг проводились з
урахуванням пільг, наданих
квартиронаймачу ОСОБА_3 як дитині
війни.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 померла, однак
у квартирі залишились проживати ОСОБА_2
та ОСОБА_4, які також перешкоджають
ОСОБА_3 у доступі до квартири та
користуванні нею.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 також в судовому
порядку після смерті матері намагались
позбавити житла ОСОБА_3 з підстав ст. 107
ЖК України у зв»язку з вибуттям його на
інше постійне місце проживання, однак
рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 01.10.2013 року у задоволенні їх
позову відмовлено.

В даній справі ОСОБА_2 подав
зустрічну позовну заяву про визнання
ОСОБА_3 таким, що втратив право на житло
з підстав ст. 71 ЖК України.

Але так як ОСОБА_3 був відсутній за
постійним місцем проживання в спірній
квартирі більше шести місяців з
поважних причин (неприязні стосунки із
колишньою дружиною та синами,
створення ними перешкод в користуванні
квартирою), то суд першої інстанції
задовольнив первинні позовні вимоги
ОСОБА_3 та відмовив у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2

Такі висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на встановлених
обставинах, нормах житлового
законодавства та підтверджуються
дослідженими належними і допустимими
доказами.

Зокрема, судом правильно
встановлено, що ОСОБА_3, його дружина
ОСОБА_12, її сини ОСОБА_2 та ОСОБА_4
вселились в спірну квартиру АДРЕСА_1 на
правах квартиронаймача та членів його
сім»ї за ордером ХМО № 026727, виданим на
підставі рішення Хмельницького
міськвиконкому № 292 від 15.12.1988 року.
Квартира належить до комунальної
власності міста Хмельницького і
перебуває на балансі та обслуговуванні
ЖЕК № 1 міста Хмельницького.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 11.11.2011 року
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 розірвано,
між ним склались неприязні відносини і
з червня-липня 2012 року ОСОБА_3 вчинялись
перешкоди в користуванні квартирою
спочатку колишньою дружиною, а після її
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її синами ОСОБА_2 та
ОСОБА_4

Колишня дружина ОСОБА_12 замінила
замки на вхідних дверях квартири і не
допускала позивача до користування
нею. Такі ж дії вчиняють і відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після смерті матері.

Наведені обставини повністю
підтверджуються поясненням позивача
ОСОБА_3, частково визнаються
відповідачами та повністю
підтверджуються дослідженими судом
доказами: копією рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 27 лютого 2013
року, та копією ухвали апеляційного
суду Хмельницької області від 13 травня
2013 року, якими встановлено, що ОСОБА_3 не
проживав у спірній квартирі більше
шести місяців з поважних причин (а.с. 3-9),
актами від 30 травня 2013 року та 11 червня
2013 року (а.с.10-11), якими підтверджуються
обставини перешкоджання позивачу
потраплянню в спірну квартиру та
користуванню нею з боку відповідачів;
листами ЖЕК № 1 та Хмельницького МВ
УМВСУ в Хмельницькій області від 10.06.2013
року та 18.06.2013 року, з яких вбачається,
що ОСОБА_3 звертався до зазначених
установ зі скаргами на порушення його
житлових прав з боку відповідачів,
перешкоджання йому в користуванні
квартирою з боку відповідачів (а.с.14-15);
копією ухвали апеляційного суду
Хмельницької області від 18 листопада
2013 року (а.с.39-40) з якої вбачається, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у незаконний спосіб в
судовому порядку намагались позбавити
ОСОБА_3 права на користування спірною
квартирою у зв»язку з вибуттям на інше
постійне місце проживання; копією
ордера (а.с.50) на вселення в спірне
приміщення; копією рішення суду про
розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_3
(а.с.102); іншими доказами.

Суд першої інстанції обгрунтовано
не взяв до уваги наданих відповідачами
та зустрічним позивачем ОСОБА_2 доказів
щодо не проживання ОСОБА_3 в спірній
квартирі понад 20 років (актів, довідок,
показів свідків та інших доказів). Ці
надані відповідачами докази
суперечать обставинам, які встановлені
судовими рішеннями, що набрали
законної сили і мають преюдиційне
значення.

Крім того, ці докази не
спростовують поважності відсутності
позивача ОСОБА_3 за своїм постійним
місцем проживання, так як наданими
позивачем доказами повністю
підтверджуються обставини
перешкоджання йому з боку колишньої
дружини та її синів в користуванні
спірною квартирою, що свідчить про
поважність відсутності позивача в
спірній квартирі.

Надані відповідачами докази цих
обставин не спростовують.

Не являється перешкодою до
задоволення позову ОСОБА_3 наявність
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 27 лютого 2013 року, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 у вселенні в
квартирою відмовлено за недоведеністю
позовних вимог. Даний спір вирішувався
між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 і відсутність
наданих ОСОБА_3 доказів щодо
перешкоджання в користуванні
квартирою до ухвалення судового
рішення не перешкоджає ОСОБА_3
зверненню до суду з такими ж вимогами
до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з наданням
відповідних доказів щодо усунення
перешкод в користуванні квартирою, які
створюються цими відповідачами. Крім
того, обставини такого перешкоджання
підтверджуються дослідженими судом
актами від 30 травня та 11 червня 2013 року,
які підтверджують неправомірні дії
відповідачів вже після ухвалення
судового рішення. Не грунтуються на
вимогах закону та наданих доказах й
інші доводи апеляційної скарги
апелянта.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, дослідив
докази, які їх підтверджують, ухвалив
законне та обґрунтоване судове
рішення, підстави до скасування якого в
межах доводів апеляційної скарги
апелянта відсутні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

У Х В А
Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його
представником ОСОБА_6 відхилити,
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 25
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук