АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4294/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана її представником ОСОБА_3, на
ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року по справі за
поданням головного державного
виконавця Відділу Державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції м. Києва
ДИКИХ О.О. про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_5,

встановила:

Головний державний виконавець ВДВС
Оболонського РУЮ у м. Києві Диких О.О.
звернувся до суду з поданням про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон громадянина
України ОСОБА_5 - керівника боржника -
юридичної особи.

Своє подання обґрунтовує тим, що на
виконанні у ВДВС Оболонського РУЮ у м.
Києві перебуває виконавчий лист щодо
примусового виконання наказу № 910/4598/13,
виданого 22.04.2013 року про стягнення з ТОВ
«Рітейл Електронікс» на користь ФОП
ОСОБА_6 заборгованості в сумі 113 349 грн. 12
коп. З метою забезпечення примусового
виконання рішення суду та недопущення
переховування боржника за межами
України з подальшим ухиленням від
виконання зобов'язання, державний
виконавець просить встановити
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України керівника боржника.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року в задоволенні
подання - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник
стягувача ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову, якою задовольнити подання,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Зазначала, що державним виконавцем
були проведені всі можливі та
передбачені ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» та Інструкцією
з організації примусового виконання
рішень дії, що були направлені на
виконання рішення суду. В зв'язку з
ухиленням боржника від виконання
рішення всі проведені державним
виконавцем виконавчі дії не призвели
до стягнення, а тому державний
виконавець, отримавши від стягувача
інформацію, про те що керівник боржника
планує виїздити за кордон, був змушений
направити подання до суду про
обмеження в праві виїзду керівника
боржника.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала апеляційну скаргу
та просила задовольнити; представник
ОСОБА_5 вважала доводи апеляційної
скарги безпідставними та просила
залишити ухвалу суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, що з'явились
в судове засідання, дослідивши
матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконанні ВДВС Оболонського РУЮ в м.
Києві знаходиться виконавче
провадження щодо примусового
виконання наказу №910/4598/13, виданого
22.04.2013 року Господарським судом м. Києва
про стягнення з ТОВ «Рітейл
Електронікс» на користь ФОП ОСОБА_2
заборгованості в сумі 113 349 грн. 12 коп.
ОСОБА_5 є керівником ТОВ «Рітейл
Електронікс».

Звертаючись до суду з поданням про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України керівнику
боржника ОСОБА_5, головний державний
виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м.
Києві Диких О.О., посилався на те, що на
даний період часу підприємство-боржник
ухиляється від добровільного
виконання своїх зобов'язань та рішення
суду в цілому. Зокрема, у встановлені
законодавством строки суму боргу
боржником не сплачено, керівник
боржника ОСОБА_5 не з'являється за
викликом державного виконавця для
надання пояснень та повідомлення
відомостей про майно підприємства.

Відмовляючи у задоволенні вказаного
подання, суд першої інстанції виходив з
того, що державним виконавцем не надано
доказів існування у боржника
можливості виїзду за кордон, а також
доказів про те, що державним виконавцем
вжито всіх заходів, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження», для виконання рішення
суду боржником та боржник ухилявся від
виконання рішення суду.

З висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України колегія
суддів погоджується, вважає викладені
висновки такими, що відповідають
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Як роз'яснив Верховний Суд України в
«Узагальненні судової практики щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України», особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне. Законом передбачено
юридичні санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону
України «Про виконавче провадження»,
боржник зобов'язаний: утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють
чи ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

Як вбачається з копії матеріалів
виконавчого провадження, постановою
головного державного виконавця ВДВС
Оболонського РУЮ у м. Києві Микитин О.С.
від 30.04.2013 року було відкрито виконавче
провадження з виконання наказу №
910/4598/13, виданого 22.04.2013 року
Господарським судом м. Києва про
стягнення з ТОВ «Рітейл Електронікс»
на користь ФОП ОСОБА_2 суми в розмірі 113
349 грн. 12 коп.

Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження, якою
встановлено строк для добровільного
виконання рішення до 07.05.2013 року, була
направлена боржнику 30.04.2013 року, проте
дані про отримання зазначеної копії
боржником в матеріалах справи
відсутні.

16.05.2013 року державним виконавцем
було винесено постанову про арешт
коштів боржника на рахунках в
установах ПАТ КБ «Приват Банк» та ПАТ
«Універсал Банк», що були повідомлені
ДПС України.

На зазначену постанову установи
банків повідомили, що в ПАТ «Універсал
Банк» відсутні діючі рахунки боржника,
а на рахунках боржника в ПАТ КБ «Приват
Банк» недостатньо коштів для виконання
постанови.

Постановою державного виконавця
від 25.06.2013 року було накладено арешт на
все майно, що належить боржнику ТОВ
«Рітейл Електронікс», копія постанови
направлена сторонам виконавчого
провадження для відома. Проте за
даними Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно, за боржником не
зареєстровано нерухомого майна.

За таких обставин, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення подання,
оскільки матеріалами справи не
доведено, що керівник боржника ТОВ
«Рітейл Електронікс» ОСОБА_5
ухиляється від виконання покладених на
нього обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12
Закону України «Про виконавче
провадження», при цьому даних про
виклик керівника боржника - ОСОБА_5 до
державного виконавця матеріали справи
не містять.

Доводи апеляційної скарги
представника стягувача ФОП ОСОБА_2 про
те, що державним виконавцем були вжиті
всі необхідні заходи, передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження», спрямовані на виконання
рішення суду, проте рішення
залишається не виконаним, колегія
суддів не приймає до уваги як підставу
для скасування ухвали, оскільки за
відсутності доказів свідомого
ухилення керівника боржника від
виконання рішення, сам факт
невиконання рішення суду боржником -
юридичною особою не може бути
підставою для задоволення подання.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду постановлена з
додержанням норм процесуального права,
є законною і обґрунтованою, підстав
для її скасування не вбачається, тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: