Справа № 456/2-152/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/175/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді -
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М.,
Шумської Н.Л.

при секретарі:
Бадівській О.О.

за участю:
представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
та апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 26 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватного нотаріуса
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_9, треті особи: Стрийська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_5
про усунення від права на спадкування,
визнання спадкоємицею майна та
встановлення додаткового строку для
прийняття спадщини та за позовом
третьої особи з самостійними вимогами
на предмет спору ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
приватного нотаріуса Стрийського
районного нотаріального округу ОСОБА_9,
ОСОБА_8, Стрийської державної
нотаріальної контори про визнання
заповіту нікчемним, визнання права на
спадкування та зобов'язання до
вчинення дій, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 приватного нотаріуса
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_9, треті особи: Стрийська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_10
про визнання недійсним заповіту про
усунення від права на спадкування,
визнання спадкоємицею майна та
встановлення додаткового строку для
прийняття спадщини. В процесі розгляду
справи позивач відмовившись від
частини позовних вимог про визнання
недійсним заповіту ОСОБА_11 в користь
ОСОБА_7, підписаний на особисте
прохання ОСОБА_11 громадянкою ОСОБА_8,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_9 31.12.2003 р., та просить суд: усунути
ОСОБА_7 від права на спадкування майна
ОСОБА_11, яке залишилося після її смерті,
визнати її спадкоємицею майна та
встановити додатковий строк
тривалістю один місяць для прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_11 В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1.
померла її рідна сестра ОСОБА_11, після
смерті якої залишилося спадкове майно,
в тому числі квартира АДРЕСА_1. 12 червня
2000 року ОСОБА_11 склала заповіт, згідно
якого заповіла все належне їй майно
онуці ОСОБА_10, від якої їй, позивачу,
стало відомо, що відповідач по справі
ОСОБА_7, після смерті ОСОБА_11 заявив
свої права на спадкування майна
останньої, подавши до Стрийської
державної нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини, обгрунтовуючи
своє право тим, що її сестра ніби-то
31.12.2003 року склала заповіт, згідно якого
все своє майно заповіла йому. Вказаний
заповіт було ніби-то підписано на
клопотання її сестри громадянкою
ОСОБА_8 та посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_12 Зі змістом
вказаного заповіту вона ознайомилася
лише в жовтні 2009 року. Вважає, що її
сестра ОСОБА_11 заповіту на ім'я ОСОБА_13
не складала. А тому вважаючи себе
спадкоємицею майна померлої, на
підставі ст.ст. 1258, 1262, 1270 ЦК України
просить суд, визнати її спадкоємицею
майна після смерті ОСОБА_11 та
встановити додатковий строк
тривалістю один місяць для прийняття
спадщини померлої.

Ухвалою Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 26 липня 2013 року прийнято
відмову позивача ОСОБА_6 від позовної
вимоги про визнання недійсним заповіту
ОСОБА_11 в користь ОСОБА_14, підписаний
на особисте прохання ОСОБА_11
громадянкою ОСОБА_8, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_9 31.12.2003 р.,
провадження в частині вказаної
позовної вимоги судом закрито.

Третя особа з самостійними вимогами на
предмет спору ОСОБА_10 просить суд
визнати заповіт ОСОБА_11 в користь
ОСОБА_7, підписаний на особисте
прохання ОСОБА_11 громадянкою ОСОБА_8,
посвідчений приватним нотаріусом
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_9 31.12.2003 р. нікчемним,
визнати за нею право на спадкування за
заповітом ОСОБА_11, складеним
спадкодавцем на її користь та
посвідченим приватним нотаріусом
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_15 12.06.2000 р. та зобов'язати
Стрийську державну нотаріальну
контору оформити та видати їй
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом. В обґрунтування позовних
вимог покликається на те, що 12 червня 2000
року її бабця ОСОБА_11 склала заповіт на
її ім'я та заповіла на випадок смерті
все належне їй майно. ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_11 померла. Після її смерті вона
звернулася в нотаріальну контору та
просила видати їй свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, проте 09.04.2009 р.
отримала офіційну відмову, причиною
такої слугував інший заповіт ОСОБА_11,
посвідчений 31.12.2003 р. Вважає, що
вказаний заповіт виготовлено набагато
пізніше ніж 31.12.2003 р., а саме після
жовтня 2008 року, зважаючи на наступні
факти. З 24.12.2003 р. ОСОБА_16 перебувала в
Дрогобицькій міській лікарні з приводу
операції на нижній третині гомілки, що
підтверджується довідкою лікувального
закладу; вона регулярно, до самої
смерті спілкувалася з бабцею, яка
стверджувала, що все своє майно
заповіла їй; до дня смерті бабця не
потребувала стороннього догляду та
допомоги, з ОСОБА_8, яка підписала
заповіт від її імені, бабця знайома не
була. Вважає, що заповіт не відповідав
внутрішній волі спадкодавці, не було її
волевиявлення, особа, яка його вчиняла
не мала необхідного обсягу цивільної
дієздатності, зміст оспорюваного
правочину суперечить вимогам
законодавства та моральним засадам
суспільства, оскільки підписаний від
імені особи, яка на момент його
вчинення вже не була живою, а тому цей
документ не є заповітом в розумінні
законодавчо визначеного терміну
«заповіт». Вважає, що оскільки у
встановлений строк вона подала заяву
про прийняття спадщини до нотаріальної
контори, проте не реалізувала право на
спадкування у зв'язку з тим, що існує
підроблений заповіт, а тому володіє
повним правом для звернення до суду за
захистом порушеного права.

Рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 26 липня 2013 року в
задоволені позовних вимог ОСОБА_6 та
третьої особи з самостійними вимогами
на предмет спору ОСОБА_5 відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_10
подавши апеляційну скаргу, у якій
вказує, що висновки суду на яких
грунтується рішення не відповідають
дійсними обставинами справи та
зібраним доказам, та прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Звертає увагу
суду, що районним судом не було взято до
уваги покази свідків ОСОБА_17, ОСОБА_15,
висновок Львівського НДІСЕ від 12.06.2012
року № 951/952 та висновок Київського
НДІСЕ № 7117/7118/12-33 від 21.10.2012 року, згідно
яких встановлено, що нанесення печатки
на примірник «заповіту 2003 року»
нотаріусом це жовтень - грудень 2008 року.
Також вказує, що оспорюваний заповіт
був внесений в електронний Спадковий
реєстр заповітів в кінці 2008 року, що
було підтверджено колишнім приватним
нотаріусом ОСОБА_9 в судовому засіданні
26.02.2010 року.

Просить скасувати рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 26 липня 2013 року та
викликати в судове засідання, для дачі
показань та роз'яснеь з приводу
проведеної експертизи судового
експерта Львівського НДІСЕ ОСОБА_18,
судових експертів Київського НДІСЕ
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, викликати
ставршого експерта сектору технічного
дослідження документів та почерку
НДЕКЦ ГУ МВС України в Донецькій
області ОСОБА_22 для дачі роз'яснення,
щодо причин повідомлення про
неможливість проведення експертизи.

Також рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 26 липня 2013 року оскаржила
ОСОБА_6, подавши апеляційну скаргу, у
якій зазначає, що судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, що з
врахуванням порушення та
неправильного застосування судом норм
матеріального права призвело до
прийняття незаконного рішення, яке
підлягає скасуванню. Вказує, що
неправильне установлення обставин, які
мають значення для справи, внаслідок
необгрунтованої відмови у прийнятті
доказів - висновків Львівського НДІСЕ
та Київського НДІСЕ та неправильної їх
оцінки призвели до спотворення судом
фактичних обставин справи. Окрім того,
покликається на те, що оскільки ОСОБА_7
не має права на спадкування в силу ч.2
ст. 1224 ЦК України, а ОСОБА_10 втратила
право на спадкування в момент
скасування заповіту 2000 року, який було
складено в її користь підробленим
заповітом 2003 року, а вона є єдиною
спадкоємицею другої черги за законом
після смерті ОСОБА_11, вона має право
успадкувати майно, що залишилось після
смерті її сестри ОСОБА_11 як єдина
спадкоємиця другої черги у зв'язку з
відсутністю інших спадкоємців першої
чи другої черги чи спадкоємців за
заповітом.

ОСОБА_8 та приватний нотаріус
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_9 в судове засідання не
з'явилися, хоча про розгляд справи були
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (т.2
а.с. 40-41), про причини неявки суд не
повідомлено та з клопотанням про
відкладення розгляду справи не
звертались, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку встановленим
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод та
інтересів.

Згідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін які
беруть участь у справі. При цьому, кожна
із сторін зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

У відповідності до ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обгрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Колегія суддів вважає що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, що
предметом судового спору між сторонами
є спадкове майно, яке залишилося після
смерті ОСОБА_11, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. (т.1 а.с.7).

Матеріалами справи встановлено, що 12
червня 2000 року спадкодавець ОСОБА_11
склала заповіт, яким все своє майно
заповіла онуці ОСОБА_10 (т.1 а.с. 8).

Районним судом встановлено, що 31 грудня
2003 року ОСОБА_11 склала новий заповіт,
яким все своє майно заповіла сину
ОСОБА_7 Згідно даного заповіту
вбачається, що такий посвідчено
приватним нотаріусом Стрийського
районного нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстровано в реєстрі за №4533. При
цьому, у зв'язку з хворобою та похилим
віком ОСОБА_11 на її особисте прохання і
в її присутності заповіт підписано
ОСОБА_8 (т.1 а.с. 9).

Також районним судом встановлено, що
предметом позовних вимог ОСОБА_10 є
заповіт, складений 31 грудня 2003 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про застосування норм ЦК України 1963
року, оскільки відповідно п. 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватись судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Частиною 1 статті 534 ЦК України 1963р.
передбачено, що кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям.

Відповідно до ст. 541 ЦК України 1963р.
заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Статтею 543 ЦК України 1963р. було
передбачено, якщо заповідач внаслідок
фізичної вади, хвороби або з будь-яких
інших причин не може власноручно
підписати заповіт, за його дорученням у
його присутності і в присутності
нотаріуса або посадової особи, яка
посвідчує заповіти, прирівнювані до
нотаріально посвідчених, заповіт може
підписати інший громадянин. При цьому
зазначаються причини, з яких заповідач
не міг підписати заповіт власноручно.

Відповідно до ст.48 ЦК України 1963р.
недійсною є угода, яка не відповідає
закону. Ці правила застосовується і при
порушенні встановленого порядку
вчинення громадянами та організаціями
дій, спрямованих на встановлення, зміну
чи припинення цивільних прав та
обов'язків ( п.5 Постанови пленуму
Верховного суду України від 28 квітня 1978
року № 3 «Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними»).

У відповідності до п. 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
28 квітня 1978 року "Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними"
зі змінами, угода може бути визнана
недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом.
Тому в кожній справі про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_10 районний суд виходив з того, що
її позовні вимоги не підтвердженні
належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком, та вважає
покликання ОСОБА_10 в апеляційній
скарзі, що заповіт ОСОБА_11 2003 року є
підробленим з метою усунення її від
права на спадкування за заповітом 2000
року, колегія суддів вважає
необгрунтованим, оскільки оспорюваний
заповіт відповідає вимогам Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції від 14.06.1994
р., яка діяла на час складання заповіту,
згідно п. 82 якої, якщо заповідач
внаслідок фізичної вади, хвороби або з
будь-яких інших причин не може
власноручно підписати заповіт, за
дорученням заповідача він може бути
підписаний іншим громадянином за
правилами, викладеними в пункті 13 цієї
Інструкції.

Щодо позовних вимог ОСОБА_6 про
усунення від права на спадкування
ОСОБА_7, визнання спадкоємицею майна та
встановлення додаткового строку для
прийняття спадщини, районний суд вірно
виходив з того, що спадщина відкрилась
24.10.2008 року, а тому в даному випадку
діють правила ЦК України 2004 року,
оскільки відповідно до п.1 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року №7 «Про судову практику
у справах про спадкування» відносини
спадкування регулюються правилами ЦК,
якщо спадщина відкрилась не раніше 1
січня 2004 року.

Згідно ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням
суду особа може бути усунена від права
на спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього кодексу.

З вищенаведеної норми вбачається, що
суб'єкти наступної черги спадкоємців
одержують право на спадкування у разі
усунення від права на спадкування
суб'єктів попередньої черги. Таким
чином, суб'єктам наступної черги
спадкоємців і належить право вимоги
(право позову) про усунення від права
спадкування.

У відповідності до ч.2 ст.1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування» передбачено, що вимога
про усунення спадкоємця від права на
спадкування може бути пред'явлена
особою, для якої таке усунення породжує
пов'язані зі спадкуванням права та
обов'язки, одночасно з її позовом про
одержання права на спадкування з
підстав, визначених у частині другій
статті 1259 ЦК України.

Також колегія суддів вважає
безпідставними твердження ОСОБА_6 що
ОСОБА_7 не має права на спадкування в
силу ч.2 ст. 1224 ЦК України, оскільки
апелянтом не доведено належними та
допустимими доказами, які дають
підстави для усунення ОСОБА_7 від права
на спадкування за заповітом.

Колегія суддів вважає доводи в
апеляційних скаргах щодо висновків
судових експертиз №951/952 від 12 червня 2012
року та №7117/7118/12-33 від 31 жовтня 2012 року
необгрунтованими, оскільки відповідно
до ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок
експерта для суду не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими статтею 212 цього Кодексу,
оскільки районним судом надано оцінку
висновкам судових експертиз та
повідомленню №143 старшого експерта
сектору технічного дослідження
документів та почерку науково
дослідного
експертно-криміналістичного центру
Головного управління МВС України в
Донецькій області (т.2 а.с. 215-216), згідно
якого провести експертизу стосовно
визначення абсолютної давності
виготовлення заповіту від 31.12.2013 р.
неможливо в зв'язку з відсутністю
науково обгрунтованої, достатньо
апробованої та рекомендованої в
установленому порядку до впровадження
в експертну практику методики
технічної експертизи документів у
частині визначення давності їх
виконання відповідно до дати
документа.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційних
скарг висновків суду не спростовують, а
тому підстав для її задоволення
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 та ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 26 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Шумська Н.Л.