Єдиний унікальний номер 233/7809/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2395/2014
інстанції: Леміщенко О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Барсукової
О.І.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 30 січня 2014 року
по цивільній справі за позовом Органу
опіки та піклування виконавчого
комітету Костянтинівської міської
ради Донецької області в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 січня 2014 року позовні вимоги
органу опіки та піклування виконавчого
комітету Костянтинівської міської
ради Донецької області в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав -
задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав
відносно сина - ОСОБА_2, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка
Донецької області.

З вказаним рішенням суду не погодився
ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
у задоволенні позовних вимог органу
опіки та піклування - відмовити у
повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги зазначає, що рішення суду
необґрунтоване, прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а саме: надані позивачем докази
не були належним чином оцінені, є
передчасними та необ'єктивними. Також,
зазначає, що позбавлення батьківських
прав є крайньою мірою, вважає не
доведеним, що у зв'язку з неналежним
вихованням дитини всі міри впливу до
нього застосовані. Він не ухилявся від
догляду за сином, всебічно, як міг,
забезпечував належні умови для родини.
Судом не досліджувалось його ставлення
до дитини. Крім того, судом не було
враховано думку його сина - ОСОБА_2
відносно цього питання.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач доводи апеляційної скарги
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник позивача з доводами
апеляційної скарги не погодився,
просив рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до етапі

1 ЦПК України, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми. Якщо спірні
правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджено матеріалами справи, що
батьками неповнолітнього ОСОБА_2, який
народився в м. Костянтинівка Донецької
області, є ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що
вбачається зі свідоцтва про народження
(а.с. 9). Мати дитини - ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, що вбачається зі
свідоцтва про смерть (а. с. 10). З вироку
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 21 червня 2007 року
відповідача було засуджено за скоєння
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК
України, до 7 років позбавлення волі.
30.04.2010 року за постановою Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 22.04.2010 року ОСОБА_1 було звільнено
умовно-достроково на 1 рік 11 місяців та 2
дня (а.с. 15-15, 16). За рішенням
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 28 жовтня 2010 року
ОСОБА_1 було позбавлено батьківських
прав відносно його сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З рішення вбачається, що
ОСОБА_1 надавав письмову згоду на
позбавлення його батьківських прав
відносно сина; за рішенням
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 19.07.2012 року
батьківські права ОСОБА_1 відносно
його сина ОСОБА_2, 2002 року народження,
були поновлені (а.с. 11, 12).

ОСОБА_1 протягом 2012-2013 років
неодноразово притягався до
адміністративної відповідальності за
постановами Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області,
а саме: 12.12.2012 року - за ч. 2 ст. 184 КУпАП до
штрафу в сумі 30 грн.; 04.01.2013 року за ч. 1
ст. 184 КУпАП до штрафу в сумі 34 грн.;
21.03.2013 року - за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП до
штрафу в сумі 51 грн.; 31.10.2013 року - за ч. 2
ст. 173-2 КУпАП до штрафу в сумі 150 грн.;
тобто двічі за невиконання своїх
батьківських обов'язків відносно свого
малолітнього сина ОСОБА_2 та один раз за
скоєння 18.09.2013 року фізичного
насильства відносно нього ж (а.с. 20). За
постановою Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 07.05.2013 року відносно ОСОБА_1
встановлено адміністративний нагляд
(а.с. 21). Відповідно до ухвали
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 07.08.2013 року було
закрито кримінальне провадження,
внесене до ЄРДР за №0001107 від 14.04.2013
року за обвинуваченням ОСОБА_1 в
скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
125 КК України, за фактом спричинення
05.04.2013 року легких тілесних ушкоджень
своєму неповнолітньому сину ОСОБА_2, в
зв'язку з відмовою законного
представника малолітнього потерпілого
від обвинувачення у кримінальному
провадженні у формі приватного
обвинувачення (а.с. 25).

Суд, задовольняючи позовні вимоги,
виходив з того, що відповідач ОСОБА_1,
який вже був раніше позбавлений
батьківських прав відносно свого
малолітнього сина ОСОБА_2, та після
відновлення у батьківських правах
продовжує свідомо нехтувати своїми
обов'язками, неналежним чином виконує
свої обов'язки по вихованню дитини у
способи, що принижують гідність дитини,
допускає застосування фізичного
насильства відносно нього, внаслідок
чого дитина вимушена тікати з дому.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим фактичним
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального закону.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції правильно встановив, що
правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються ст. ст. 164, 165
Сімейного Кодексу України.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд
може позбавити матір, батька
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків щодо виховання дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п.
15,16 постанови від 30 березня 2007 року №3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно їх
утримують та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції, задовольняючи позов щодо
позбавлення батьківських прав ОСОБА_1,
правильно дійшов висновку про
відсутність бажанням відповідача
займатися вихованням дитини, оскільки
це бажання не підтверджено будь - якими
конкретними діями останнього щодо
прояви турботи та піклування стосовно
свого сина, виявлення інтересу до його
внутрішнього світу.

Образ життя, який веде відповідач, може
мати тільки негативний вплив на
фізичний та духовний розвиток дитини,
перешкоджає доступу дитини до
культурних та інших духовних цінностей
і не створює умов для отримання ним
освіти.

Також суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами, надав їм належну оцінку,
в рішенні суду повно відображені
обставини справи, що мають суттєве
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи скарги щодо неналежного
дослідження наданих відповідачем
доказів є безпідставними, суперечать
наявним в матеріалах справи доказам,
тому до уваги не приймаються, оскільки
не спростовують висновків суду та не
належать до тих підстав із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість зміни або скасування
оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, оскільки
апеляційним судом не встановлено
порушень судом першої інстанції при
розгляді справи вимог матеріального чи
процесуального законів або
неправильної оцінки досліджених по
справі доказів, підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, оскільки
апеляційним судом не встановлено
порушень судом першої інстанції при
розгляді справи вимог матеріального чи
процесуального законів або
неправильної оцінки досліджених по
справі доказів, підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

У зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: