РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 521/1071/14-ц
Пр. № 2/521/3453/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м.
Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
у складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів,

встановив:

У січні 2014р. ОСОБА_2 звернулась до суду з
зазначеним позовом до ОСОБА_3,
посилаючись на те, що вона є рідною
матір'ю відповідачки у справі, яку вони
з покійним чоловіком ОСОБА_4, померлим
ІНФОРМАЦІЯ_9, все своє життя виховували
і бажали, щоб вона стала порядною
людиною. Крім відповідачки у позивачки
більш дітей та інших родичів немає.
Зазначала, що в квітні 2011р. вона
захворіла, їй було проведено
оперативне лікування і з цього часу
вона знаходиться на обліку в Одеському
обласному онкологічному диспансері, де
періодично проходить лікування. Єдиним
способом її існування є пенсія в
розмірі 1182,50 грн., якої їй не вистачає,
оскільки вона вимушена її витрачати на
своє проживання, лікування та
придбання ліків. Стверджувала, що
відповідачка їй матеріально ні в
період лікування, ні після лікування не
допомагала і не допомагає, хоча
працездатна і в змозі надавати
матеріальну допомогу на її утримання.
Оскільки операція позивачці була
проведена 14.04.2011р., то з цього часу на її
думку відповідачка повинна була
надавати їй матеріальну допомогу.
Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_2
просила суд винести рішення, яким
стягнути з відповідачки на її користь
аліменти у розмірі 700,00 грн. щомісяця та
стягнути заборгованість по сплаті
аліментів з 14.04.2011р. по 14.01.2014р. в розмірі
23100,00 грн.

У судовому засіданні представник
позивачці, діюча за довіреністю від
04.10.2013р. підтримала позовні вимоги та
просила суд їх задовольнити у повному
обсязі (а.с.15).

Відповідачка та її представник, діюча
за ордером від 24.02.2013р. та угодою від
21.02.2014р. у судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, та просили суд
відмовити в їх задоволенні у повному
обсязі, надали до суду свої
заперечення, в обґрунтування яких
зазначали, що ОСОБА_3, перебуває з
15.10.2011р. в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, знаходиться на його утриманні,
оскільки не працює. Стверджувала, що
вона доглядає за неповнолітньою
донькою чоловіка від першого шлюбу,
оскільки її мати померла, а також за
його батьками - пенсіонерами. Тому у
неї немає можливості надавати
матеріальну допомогу своїй матері, яка
працює і отримає допомогу від особи,
якій подарувала свою частку квартири
(а.с.21,22,23).

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи позивачки,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази в їх сукупності вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна із сторін повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом.

Відповідно до ст.51 Конституції України
повнолітні діти зобов'язані
піклуватися про своїх непрацездатних
батьків.

Згідно ст. 202 СК України повнолітні
дочка, син зобов'язані утримувати
батьків, які є непрацездатними і
потребують матеріальної допомоги. Якщо
мати, батько були позбавлені
батьківських прав і ці права не були
поновлені, обов'язок утримувати матір,
батька у дочки, сина, щодо яких вони
були позбавлені батьківських прав, не
виникає.

Таким чином, право на утримання від
дочки, сина мати та батько матимуть за
умови, що є непрацездатними та
потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатним вважається той з
батьків, хто досяг загального
пенсійного віку або є інвалідом 1, 2 чи 3
групи.

Відповідно до коментарів ст.202 СК
України потреба у матеріальній
допомозі означає брак коштів,
необхідних для підтримки нормальної
життєдіяльності особи і має
визначатися відповідно до
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Крім того, зі змісту ст. 202 СК України
можливо зробити висновок, що оскільки
обов'язок батьків утримувати дитину
не залежить від їхнього матеріального
стану, то і обов'язок сина, дочки щодо
матері, батька не пов'язуються з цією
обставиною.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про народження позивачка ОСОБА_2 є
рідною матір'ю відповідачки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджуються
свідоцтвом про народження (а.с.4).

Позивачка ОСОБА_2 перебувала з ОСОБА_4
у шлюбі, зареєстрованому 01.02.1961р. рай
бюро ЗАГС Ленінського району м. Одеси,
актовий запис №147, що підтверджується
свідоцтвом про одруження (а.с.7).

Від шлюбу у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4
народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
інших дітей у подружжя не було.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4, помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 на праві спільної часткової
власності на підставі свідоцтва про
право власності від 10.10.2006р. та
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 10.10.2006р. належало 3/4
частини квартири АДРЕСА_1, а
відповідачці 1/4 вказаної квартири.

Судом встановлено, що 22.06.2011р. між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір
дарування, згідно якого остання
подарувала, а ОСОБА_6 прийняла в дар 3/4
частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.24).

Встановлено, що позивачка ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 є пенсіонеркою і отримує
пенсію за віком в розмірі 1182,50 грн., що
підтверджується пенсійним
посвідченням серії НОМЕР_3 та довідкою
Управління пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси від
28.01.2014р. (а.с.5,6).

Згідно довідки Центру первинної
медико-санітарної допомоги №16 від
08.11.2013р. ОСОБА_2 перебуває на
онкологічному обліку з діагнозом:
захворювання лівої молочної залози і
на даний час потребує в обстеження та
реанімацію (а.с.11).

Факт захворювання ОСОБА_2 також
підтверджується довідкою Одеського
обласного онкологічного диспансеру
від 08.10.2013р. та випискою із медичної
карти амбулаторного (стаціонарного)
хворого від 08.11.2013р. (а.с.9,10).

Згідно трудової книжки, позивачка з
15.04.2006р. по 31.07.2013р. працювала сторожем
ВОХР в Одеському національному
політехнічному університеті, і
31.07.2013р. була звільнена за власним
бажанням (а.с. 54-56).

Таким чином, судом встановлено, що
позивачка на час звернення до суду є
хворою людиною, не працює, за віком є
непрацездатною особою, та потребує
матеріальної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка ОСОБА_3 з 15.10.2011р.
перебуває в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб (а.с.41).

Чоловік відповідачки ОСОБА_5 раніше, а
саме з 15.04.1994р. по ІНФОРМАЦІЯ_10
перебував в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб (а.с.39).

Від шлюбу з ОСОБА_7, у нього є донька
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.39).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_7,
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть (а.с.38).

Крім того, з матеріалів справи та
поясненій відповідачки вбачається, що
батьки її чоловіка ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_4,
інвалід 1 групи та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5
є непрацездатними та в силу свого віку,
а ОСОБА_9 за станом здоров'я потребують
догляду, що підтверджується пенсійними
посвідченнями (а.с.36,37).

В судовому засіданні відповідачка
пояснила суду, що вона не працює,
оскільки займається доглядом за
донькою та батьками свого чоловіка, у
зв'язку з чим знаходиться на його
утриманні, тому у неї немає можливості
надавати матеріальної допомоги на
утримання своєї матері, позивачки у
справі.

Отже, судом встановлено, що
відповідачка не хворіє, не є інвалідом,
за станом здоров'я не визнана
непрацездатною, а тому ніяких перешкод
для працевлаштування не має.

Зважаючи на зазначене, на думку суду,
відповідачка може працювати і надавати
матеріальну допомогу на утримання
позивачки.

Суд критично ставиться до пояснень
відповідачки в тій частині, де вона
зазначає, що позивачка на даний час
працює, і матеріальну допомогу їй
повинна надавати ОСОБА_6, якій
позивачка подарувала свою частку
квартири, оскільки факт роботи
позивачки спростовується її трудовою
книжкою, де зазначено, що вона
працювала сторожем в Одеському
національному політехнічному
університеті до 31 липня 2013р. і
звільнена з посади за власним бажанням.

Що стосується тверджень відповідачки,
про те що матеріальну допомогу її
матері повинна надавати ОСОБА_6, якій
позивачка подарувала частину квартири,
то дані обставини суд не може приймати
до уваги, оскільки ОСОБА_6 не є донькою
позивачки, яка за законом повинна
надавати матеріальну допомогу, а
договір дарування не є договором
довічного утримання, в силу якого
набувач майна зобов'язаний надавати
матеріальну допомогу відчужувачу.

Представник позивачки у судовому
засіданні, посилаючись на ст.ст. 202, 203 СК
України, наполягала на задоволенні
позовних вимог та на визначеному нею
розмірі аліментів.

В силу ст.204 СК України дочка, син
можуть бути звільнені судом від
обов'язку утримувати матір, батька та
обов'язку брати участь у додаткових
витратах, якщо буде встановлено, що
мати, батько ухилялися від виконання
своїх батьківських обов'язків.

В судовому засіданні не було
встановлено факту ухилення позивачки,
як матері від виконання своїх
батьківських обов'язків відносно
відповідачки.

Згідно ст. 205 СК України суд визначає
розмір аліментів на батьків у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) з урахуванням
матеріального та сімейного стану
сторін.

В деяких коментарях до Сімейного
кодексу України зазначається, що
потреба у матеріальній допомозі має
визначатися відповідно до
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет на 2014р. » прожитковий
мінімум для непрацездатних осіб в 2014р.
складає 949,00 грн.

Суд вважає, що встановлений державою
розмір прожиткового мінімуму і сума
пенсії, яку отримує позивачка не може
вважатися достатніми для нормальної
життєдіяльності особи на час винесення
рішення, оскільки в результаті
інфляції дані суми знецінені.

Крім того, зазначає, що оскільки
відповідачка добровільно доглядає за
родичами свого чоловіка, то в силу
людяності, та закону, вона, як рідна
донька повинна також допомагати і
своїй рідній матері, яка є людиною
похилого віку, непрацездатною і за
станом свого здоров'я потребує
матеріальної допомоги.

Оскільки відповідачка не працює, то з
неї необхідно стягнути аліменти на
утримання позивачки у твердій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд
враховує той факт, що відповідачка не
працює, але є працездатною особою і
може працювати.

Обов'язок повнолітніх дітей, щодо
утримання батьків, які потребують
матеріальної допомоги і є
непрацездатними за станом здоров'я
(інвалідами 1, 2 і 3 групи), зберігається
протягом усього строку інвалідності,
а щодо батьків, які потребують
матеріальної допомоги і є
непрацездатними за віком, - довічно.

Оскільки відповідачкою не було надано
до суду доказів того, що позивач
офіційно працює і крім пенсії,
щомісячно отримує заробітну плату, суд
приходить до висновку, що з
відповідачки на користь позивачки слід
стягнути аліменти на її утримання в
твердій грошовій сумі в розмірі 300,00грн.
щомісяця, - довічно.

Що стосується позовних вимог стосовно
стягнення з відповідачки
заборгованості по аліментам, то дані
вимоги задоволенню не підлягають, у
зв'язку з їх недоведеністю.

За загальним правилом якщо кошти на
утримання непрацездатних батьків, які
потребують матеріальної допомоги,
стягуються у судовому порядку, це
робиться з моменту пред'явлення позову.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково і з відповідача необхідно
стягнути на користь позивачки аліменти
на її утримання в розмірі 300,00грн.
щомісяця з 29.01.2013р., - довічно.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує, у
тому числі, питання щодо розподілу між
сторонами судових витрат.

Судовий збір по справі становить 243,60
грн., які слід стягнути з відповідачки
на користь держави.

Керуючись ст.ст. 202, 205 Сімейного кодексу
України, ст. ст.10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м.Одеси, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2 аліменти на її утримання у
розмірі 300 (триста) гривень 00 копійок
щомісячно, починаючи з 29 січня 2014 року,
- довічно.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м.Одеси, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок.

В інший частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
О.М. Сегеда

14.04.2014