Справа № 244/2184/13-ц
Провадження № 2/244/4/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

"07" квітня 2014 р. Сніжнянський
міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді
Варнавської Л.О.

при секретарі
Сухоненко О.О, Несовій М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сніжне справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_14, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог: орган опіки та
піклування Сніжнянської міської ради
про визнання квартири спільною
сумісною власністю, визнання права
власності на ? частину квартири,
визнання договору недійсним, усунення
перешкод в користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом звернулась ОСОБА_2 до
ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог: орган
опіки та піклування Сніжнянської
міської ради про визнання квартири
спільною сумісною власністю, визнання
права власності на ? частину квартири,
визнання договору недійсним, усунення
перешкод в користуванні квартирою.
Посилається на те, що вона із
відповідачем ОСОБА_14 знаходилась у
зареєстрованому шлюбі з 29.09.1993 року по
10.10.2012 рік. У шлюбі позивач приватизував
квартиру АДРЕСА_1. На момент
приватизації вартість квартири
складала 5826 крб., складалася з двох
житлових кімнат площею 29,20 кв. м,
загальна площа квартири складала 49,30
кв.м. на підставі розпорядження
виконавчого комітету Сніжнянської
міської ради від 03.09.1999 року №529-р
відповідачу було дозволено забудувати
майстерню, гараж, прибудову до будинку.
Спільно з відповідачем, в період шлюбу
здійснювали реконструкцію будинку,
будували нові споруди: огорожу, гараж,
літню кухню, сарай, туалет, літній душ,
прибудову до будинку, витрачали
спільні кошти на реконструкцію,
створення нових будівель. Встановлене
парове опалення в будинку, замінені
вікна на пластикові, електропроводка.
За рахунок цього нерухоме майно
покращилось, істотно збільшилось у
площі, змінилась характеристика
нерухомого майна. Тому на підставі ст..
62 СК України вважає, що квартира є
спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідач ОСОБА_14 без її згоди
подарував квартиру АДРЕСА_1
відповідачу ОСОБА_4, таким чином
позбавив її права користуватися цією
квартирою. У вищезазначеній квартирі
зареєстровані та проживають
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та їх
малолітній син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. у
зв'язку з тим, що договір дарування
проведений на незаконних підставах,
позивачка просить усунути перешкоди в
користуванні та розпорядженні
квартирою шляхом позбавлення права
відповідачів користування квартирою
та зняття їх з реєстрації зі вказаного
місця проживання.

В судовому засідання позивачка та її
представники за договорами та ордерами
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 позов
підтримали в повному обсязі, надали
пояснення аналогічні викладеним.

Відповідач ОСОБА_14, ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явились про час та місце
сповіщались належним чином, відповідач
ОСОБА_4 та їх представник - адвокат
ОСОБА_11 проти позову заперечували,
оскільки квартира АДРЕСА_1 знаходилась
у приватній власності ОСОБА_14.
Позивачка з 1999 року не працює,
проживала на кошти чоловіка, зазначена
квартира не є нажитою подружжям.

Заслухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов
обґрунтований та підлягає частковому
задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що з
29.09.1993 року по 10.10.2012 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_14
знаходились у зареєстрованому шлюбі
(а.с.10-11 т.1).

24.03.1995 року квартира АДРЕСА_1 була
приватизована ОСОБА_14, що
підтверджується дублікатом свідоцтва
про право власності на житло. Згідно
цього дублікату загальна площа
квартири складає 49,3 кв.м, а
відновлювальна вартість на момент
приватизації складає 862750 крб. (т.2 а.с.
181).

Позивачка ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1
зареєстрована з 07.07.2000 року (т.1 а.с.85).

11 грудня 2012 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_4
укладений договір дарування квартири
АДРЕСА_1 від, який посвідчений
приватним нотаріусом Сніжнянського
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_13 та
зареєстрований в реєстрі за №3809.
Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 є
загальною площею 72,5 кв.м, житловою - 36,2
кв.м, також маються: прибудова а2-1, навіс
а3-1, сарай В-1, сарай - Д-1, льох - 1-Пб, гараж
- Н-1, літня кухня - О-1, гараж П-1, сарай Р-1,
літній душ - С-1, уборна- Уб-1. Збільшення
загальної площі на 23,2 кв. м та
збільшення житлової площі на 7,0 кв.м,
побудови а1-2, а3-1, В-1, Д-1, Пб-1, Н-1, О-1, П-1,
Р-1, С-1, У-1 не відносяться до самочинного
будівництва (т.1 а.с., 180, 183).

ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_1 з
29.03.2005 року (т.1 а.с.85).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані в
АДРЕСА_1 з 09.04.2013 року (т.1 а.с.85).

В матеріали справи судом витребувана
копія інвентарної справи з КП «Бюро
технічної інвентаризації» щодо
квартири АДРЕСА_1 (т.2 а.с.1-138).

Згідно цієї інвентарної справи за
адресою будинок АДРЕСА_1 станом на
05.09.2012 р. знаходиться житловий будинок
побудований 1925 року (т.2 а.с.89), прибудова
а2-1, побудована 1999 року (т.2 а.с.91); навіс
а3-1 побудований 1999 року (т.2 а.с.93);
підвал з шийкою побудований 1950 року (т.2
а.с.94); сарай В-1 побудований 1979 року (т.2
а.с.95); літня кухня О-1 побудована 1999
року (т.2 а.с.96); гараж Н-1 побудований 1999
року (т.2 а.с.97); гараж П-1, побудований 1995
року (т.2 а.с.98); сарай Д-1 побудований 1928
року (т.2 а.с.99); сарай Р-1 побудований 1999
року (т.2 а.с.100); літній душ С-1
побудований 1999 року (т.2 а.с.101; убиральня
Уб-1 побудована 1999 року (т.2 а.с.102).

Згідно технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1 станом на 12.07.1994 року ця
квартира складалася з двох кімнат
житловою площею 29,20 кв.м, прихожої - 6,80
кв.м, веранди 4,10 кв.м, кладової 2,90 кв.м.,
загальна площа квартири - 49,30 кв.м (т.2
а.с. 71-72).

На підставі розпорядження
Сніжнянської міської ради від 03.09.1999
року забудовнику ОСОБА_14 дозволено
будівництво майстерні, гаража,
прибудови на АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу
України. Майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку.

Статтею 69 Сімейного Кодексу України
передбачено, що дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.
Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

Отже, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_14
знаходились у зареєстрованому шлюбі з
1993 року по 10.10.2012 р., вони проживали як
подружжя за адресою будинок АДРЕСА_1,
ними за цей час зроблено перебудову
житлового будинку, який збільшив свою
загальну площу на 23,20 кв.м, тобто на 47% та
збільшив житлову площу на 7,0 кв.м, тобто
на 24%, крім того за цей період
побудовані надвірні споруди: прибудова
а2-1, навіс а3-1, літня кухня О-1; гараж Н-1;
гараж П-1, сарай Р-1; літній душ С-1;
убиральня Уб-1, які складають 73% від
загальних господарських споруд, які
знаходяться за цією адресою.

Згідно висновку експерта № 6653/24-1000/24
судової будівельно-технічної
експертизи ринкова вартість квартири
АДРЕСА_1 станом на дату проведення
експертизи складає 125342 грн.

Згідно п.23 постанови Пленуму ВСУ від
21.12.2007 №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя спільною
сумісною власністю подружжя, зокрема,
можуть бути: квартири, жилі й садові
будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його
цінність істотно збільшилася
внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя чи їх обох.

В судовому засіданні за клопотанням
сторін були допитані свідки з боку
позивачки та відповідачів.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він
подружжю ОСОБА_14 та ОСОБА_2 в 1999 році
привозив пісок для будівництва.

Свідок ОСОБА_16 допитаний в судовому
засіданні повідомив, що в будинку
ОСОБА_14, який розміщується на селищі
шахти №10 робив опалення в 1999 році.
ОСОБА_2 за роботу розраховувалась ним
грошима, а ОСОБА_14 допомагав йому в
роботі.

Свідок ОСОБА_17 підтвердила, що разом із
ОСОБА_2 займалася підприємницькою
діяльністю з 1986 року по теперішній час.
ОСОБА_2 весь цей час працювала.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що довгий
час мешкала на вулиці яка знаходиться
поряд з вул.. Невською, після того, як
ОСОБА_2 стала членом родини ОСОБА_2 в
1990-х роках, подвір'я змінилося на кращий
бік, поставили огорожу, побудували
гараж, зробили опалення, бесідку. Віра
працювала, а ОСОБА_14 довгий час не
працював.

Свідок ОСОБА_2 суду повідомив, що був
дружний з ОСОБА_14, в 1993 році він
розписався з ОСОБА_2. В 1996-1997 роках вони
почали будівництво гаража, кухні. В 1999
році він їм побудував прибудову до
будинку. Наймала його ОСОБА_2 вона ж
оплачувала роботу, Лопатін в цей час не
працював. Шлакоблок з якого побудували
прибудову ОСОБА_14 купили на шахті
«Ударник».

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що в 1999-2000
роках ОСОБА_2 та Сергія в нього купували
будівельні матеріали.

Свідок ОСОБА_21 суду повідомив, що він
подарував 5000 одиниць шлакоблоку своєму
братові ОСОБА_14, які той витратив на
будівництво. Вікна в гараж та кухню
купував ОСОБА_14 та сам їх ставив.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_2
вона в період спільного проживання з
ОСОБА_14 працювала з 29.09.1993 року по 12.04.2002
рік в ПО «Сніжнетепломережа»,
отримувала заробітну плату (т.1 а.с. 17, т.2
а.с. 140-159).

Враховуючи письмові докази, показання
свідків, суд прийшов до висновку, що
цінність квартири АДРЕСА_1 істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат ОСОБА_2 та ОСОБА_14, отже,
необхідно визнати спільною сумісною
власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_14 квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 74,5 кв.м,
житловою площею 36,2 кв.м з
господарськими спорудами: а2-1
прибудова, а3- навіс, В-1 сарай, 1Пб-
підвал, Н-1 - гараж, О-1 літня кухня, П-1 -
гараж, С-1 літній душ, У- вбиральня.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Таким чином, є всі законні підстави
визнати право власності ОСОБА_2 на ?
частину квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 74,5 кв.м, житловою площею 36,2 кв.м з
господарськими спорудами: а2-1
прибудова, а3- навіс, В-1 сарай, 1Пб-
підвал, Н-1 - гараж, О-1 літня кухня, П-1 -
гараж, С-1 літній душ, У- вбиральня.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину ввела іншу сторону в
оману щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Ч.2 ст. 65 СК України передбачено, що при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду із
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її згоди, якщо
цей договір виходить за межі дрібного
побутового.

Відповідач ОСОБА_14 незаконно уклав
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
яка є спільною сумісною власністю
подружжя без згоди ОСОБА_2, тому такий
договір повинний бути визнаний
недійсним.

Позивачка просить усунути перешкоди в
користуванні та розпорядженні
квартирою шляхом позбавлення права
відповідачів користування квартирою
та зняття їх з реєстрації зі вказаного
місця проживання, але ці вимоги
задоволенню не підлягають як
незаконні, оскільки згідно ст.. 72 ЖК
України можуть бути визнані такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням внаслідок відсутності
особи понад встановлені строки. В
судовому засіданні таких обставин не
встановлено, навпаки, як вбачається з
матеріалів справи відповідачі ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та їх малолітній син - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають в АДРЕСА_1,
вимоги про їх виселення не ставилися.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Як вбачається з
матеріалів справи позивачка при
поданні позову сплатила 500 грн. (т.1 а.с.1),
114,70 грн. (а.с. 139 т.1), за проведення
експертизи 1234,800 грн., за правову
допомогу 1000 грн. Відповідно до вимог
закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» №4191 від 20.12.2011 р. ст. 1 якого
передбачає, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу,
у судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні. Розмір мінімальної
заробітної плати складає 1218 грн.,
представник відповідача участь в
судовому засіданні приймав 80 хвилин
07.04.2014 року, отже розмір компенсації
витрат на правову допомогу складає (1218
грн.*40%/60хв.*80хв.) 649,60 грн. складає розмір
правової допомоги. Позовні вимоги
задоволенні на 75%, отже стягненню з
відповідача ОСОБА_14 на користь
позивачки підлягають судові витрати в
сумі 1874,32 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного Кодексу
України, ст. 230 ЦК України, ст.ст. 88, 212, 213,
214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_14,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог: орган опіки
та піклування Сніжнянської міської
ради про визнання квартири спільною
сумісною власністю, визнання права
власності на ? частину квартири,
визнання договору недійсним, усунення
перешкод в користуванні квартирою
задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 74,5 кв.м, житловою
площею 36,2 кв.м з господарськими
спорудами: а2-1 прибудова, а3- навіс, В-1
сарай, 1Пб- підвал, Н-1 - гараж, О-1 літня
кухня, П-1 - гараж, С-1 літній душ, У-
вбиральня.

Визнати право власності ОСОБА_2 на ?
частину квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 74,5 кв.м, житловою площею 36,2 кв.м з
господарськими спорудами: а2-1
прибудова, а3- навіс, В-1 сарай, 1Пб-
підвал, Н-1 - гараж, О-1 літня кухня, П-1 -
гараж, С-1 літній душ, У- вбиральня.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 11 грудня 2012 року
укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_4, який
посвідчений приватним нотаріусом
Сніжнянського міського нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_13 та
зареєстрований в реєстрі за №3809.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_2
1874,32 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
шляхом внесення апеляції через цей суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Головуюча:
Л.О.Варнавська