АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/946/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів:
Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при
секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 686/12633/13-ц
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
заочне рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 5 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 про зобов'язання до вчинення
дій, стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, їх представників, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з
позовом, вказував, що є свідком по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про поділ майна. Після дачі ним
показань в суді під час розгляду справи
ОСОБА_5 надала суду письмові пояснення
в яких на аркуші 6 вказала, що він,
ОСОБА_1, зловживає алкоголем і є
алкоголіком. Однак, позивач вказував,
що ця інформація є неправдивою,
оскільки не хворіє на алкоголізм.
Твердження ОСОБА_5 опорочили його честь
і гідність, що призвело також до
заподіяння моральної шкоди. Тому
просив зобов'язати ОСОБА_5 в судовому
засіданні спростувати те, що він є
алкоголіком, стягнути з відповідача на
його користь моральну шкоду в сумі 1147
грн. 70 коп.

Під час розгляду справи, позивач
уточнив позовні вимоги та просив
зобов'язати ОСОБА_5 спростувати
викладене в письмовій заяві від 1
березня 2013 року до Хмельницького
міськрайонного суду про його
захворювання алкоголізмом шляхом
повідомлення головуючого по цивільній
справі про ухвалення у справі судового
рішення, включаючи публікацію його
тексту, стягнути з відповідачки на його
користь заподіяну моральну шкоду в
сумі 1147 грн., судові витрати в сумі 114
грн. 70 коп. та 1000 грн. витрат на правову
допомогу.

Заочним рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 5 лютого 2014
року вказаний позов задоволено.
Визнано недостовірною інформацію, що
порочить честь, гідність та ділову
________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції - Сарбей
О.Ф. провадження №
22-ц/792/946/14

Доповідач - Костенко А.М.

Категорія № 38, 39 репутацію позивача
ОСОБА_1, викладену відповідачем ОСОБА_5.1
березня 2013 року в додаткових
поясненнях суду по цивільній справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ
майна, про те, що ОСОБА_1 хворіє на
алкоголізм. Зобов'язано ОСОБА_5 в
двомісячний строк з дня набрання цим
рішенням законної сили, подати до суду
в межах розгляду цивільної справи за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ
майна, додаткові пояснення в яких
спростувати її твердження про те, що
ОСОБА_1 хворіє на алкоголізм. Стягнуто З
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1147 грн.
моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 114 грн. 70 коп. судового
збору.

В апеляційній ОСОБА_5 просить
скасувати вказане рішення, ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Вказує, що при вирішенні спору суд не
взяв до уваги положення постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року № 1 "Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи",
оскільки пояснення щодо зловживання
ОСОБА_1 спиртними напоями є саме
доказом по справі, а не недостовірною
інформацією. Зазначає, що про
зловживання відповідачем спиртними
напоями стало відомо зі слів ОСОБА_6,
який стверджував про вказаний факт.
Крім того, зазначає, що в пояснення
наданих суду, вказувала саме про
зловживання позивачем спиртними
напоями, і не вказувала, що він хворіє
на алкоголізм. Також відповідач не
надав належних доказів заподіяння йому
моральної шкоди. Крім того, позивач не
надав доказів, які б спростовували
доводи про те, що страждає на
алкоголізм. Зокрема, довідку з
наркодиспансеру, і під час розгляду
справи суд відмовив у задоволенні
клопотання про витребування такої
довідки.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду в частині відшкодування
моральної шкоди зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 309
Цивільного процесуального кодексу
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Так судом встановлено, що під
час розгляду цивільної справи №
22/8/9336/2012 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю та визнання
права власності ОСОБА_1 був допитаний
як свідок.

Після дачі ним пояснень по
справі, ОСОБА_5, 1 березня 2013 року подала
до суду свої додаткові письмові
пояснення по справі, які надійшли до
суду 1 березня 2013 року, були
зареєстрвоані в канцелярії суду,
передані головуючому по справі та
долучені до матеріалів справи.

У вказаних поясненнях ОСОБА_5
зазначила, що свідок ОСОБА_1 зловживає
алкоголем, всім відомий цей факт, а
також, що ОСОБА_1 є алкоголіком.

У відповідності до ст. 32
Конституції України кожному
громадянину гарантується судовий
захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе та
членів своєї сім'ї, а також право на
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої поширенням
такої недостовірної інформації.

Згідно ст. 277 Цивільного кодексу
України в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
у такий же спосіб, у який вона була
поширена.

Згідно роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року № 1 "Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації.

Інформація, зазначена у
позовній заяві чи іншій заяві,
адресованій суду, а також в
процесуальних документах
(запереченнях на позов, апеляційних чи
інших скаргах тощо), може бути
підставою для захисту гідності, честі
чи ділової репутації, за винятком
випадків, коли ця інформація була
визначена підставою пред'явленого
позову і стосувалася його предмета,
була доказом у справі, а так само
предметом апеляційного чи іншого
перегляду в порядку, встановленому
процесуальним законом. Не підлягають
розгляду судами позови про захист
гідності, честі чи ділової репутації,
приниження яких відбулося внаслідок
давання показань свідками, а так само
іншими особами, які брали участь у
справі, відносно осіб, які брали участь
у тій справі, якщо наведена в них
інформація була доказом у справі та
оцінювалась судом при ухваленні
судового рішення, оскільки нормами
процесуальних кодексів встановлено
спеціальний порядок дослідження та
оцінки таких доказів. Вказана вимога по
суті означала б вимогу повторної
судової оцінки наданих суду доказів у
раніше розглянутій справі.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і
статті 10 ЦПК обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Проаналізувавши норми
цивільного процесуального
законодавства та роз'яснення Пленуму
Верховного суду України, з врахуванням
обставин справи слід прийти до
висновку, що інформація, поширена
відповідачем в додаткових пояснення по
цивільній справі про те, що позивач
зловживає алкоголем та є алкоголіком, є
негативною інформацією, в якій
стверджується про порушення ОСОБА_1
принципів моралі, неетичної поведінки
в особистому та суспільному житті. На
думку позивача, поширення такої
інформації, порушує його право на
повагу до його гідності, честі,
негативно впливає на його ділову
репутацію, завдає йому моральних
страждань.

При цьому, відповідачем, як того
вимагають положення чинного
процесуальне законодавства не
доведено, що поширена ним про ОСОБА_1
інформація щодо його зловживання
алкоголем і що він є алкоголіком
відповідає дійсності. Ніяких доказів
на підтвердження вказаного факту до
суду надано не було, а тому суд першої
інстанції правомірно визнав дану
інформацію недостовірною.

Натомість ОСОБА_1 надав до суду
довідку з Хмельницького обласного
наркологічного диспансеру від 15 травня
2014 року про те, що на обліку не
перебуває.

Слід взяти до уваги, що вказані в
додаткових поясненнях обставини щодо
ОСОБА_1, не були підставою
пред'явлення позову і не стосувалися
його предмета, не були доказом у справі
та не були предметом дослідження у
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 № 22/8/9336/2012 про встановлення
факту спільного проживання однією
сім'єю та визнання права власності, а
отже можуть бути підставою для захисту
гідності, честі чи ділової репутації.

Доводи апеляційної скарги, що про
зловживання ОСОБА_1 спиртними напоями
відповідача повідомив ОСОБА_6 не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду, оскільки ця обставина не є
доказом того, що вказана в поясненнях
інформація є достовірною.

Також необґрунтованими є
твердження апелянта, що зазначені нею в
додаткових поясненнях обставини щодо
ОСОБА_1 були доказом по цивільній
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю та визнання
права власності.

Як вбачається з цивільної справи
№ 2212/9336/2012 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
свідок ОСОБА_1 давав пояснення про
отримання ним позики в
ОСОБА_6, і саме факт отримання чи не
отримання позики був предметом
дослідження по справі та, при цьому
сторони спирались на відповідні
докази.

Зловживання чи не зловживання
ОСОБА_1 спиртними напоями не могло бути
доказом отриманням ним позики і не
могло спростовувати чи підтверджувати
факт отримання такої позики, а тому
вказана обставина не була доказом по
тій цивільній справі та не
досліджувалась.

Не може бути підставою для
скасування рішення і пояснення
відповідача, що вона не вказувала в
своїх додаткових поясненнях, що ОСОБА_1
хворіє на алкоголізм, як про це
зазначено в резолютивній частині
рішення, це, на її думку, не відповідає
змісту її додаткових пояснень від 1
березня 2013 року.

За тлумаченням Академічного
тлумачного словника української мови
(СУМ-11) слово «алкоголік» має зміст -
«той, що хворіє на алкоголізм». Той
факт, що алкоголізм це хвороба, є
загальновідомим.

Отже зміст резолютивної частини
рішення суду про зобов'язання ОСОБА_5
спростувати твердження, що ОСОБА_1
хворіє на алкоголізм не суперечить її
твердженням в додаткових поясненнях
від 1 березня 2013 року, що ОСОБА_1 є
алкоголіком.

Не спростовують висновків суду в цій
частині й інші доводи апеляційної
скарги.

В той же час, у відповідності до
п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода
полягає у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи, тому вимога про відшкодування
моральної шкоди може бути заявлена
самостійно.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року № 1
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи"
роз'яснено, що способами захисту
гідності, честі чи ділової репутації
від поширення недостовірної
інформації можуть бути, крім права на
відповідь та спростування
недостовірної інформації, також і
вимоги про відшкодування збитків та
моральної шкоди, заподіяної такими
порушеннями як фізичній, так і
юридичній особі. Зазначені вимоги
розглядаються у відповідності до
загальних підстав щодо
відповідальності за заподіяння шкоди.
При визначенні розміру моральної шкоди
судам слід виходити із засад
справедливості, добросовісності та
розумності. При цьому визначений
розмір грошового відшкодування має
бути співмірний із заподіяною шкодою

Однак, задовольняючи вимоги
позивача про відшкодування моральної
шкоди в повному обсязі суд першої
інстанції не врахував, що однією з
підстав, вказаних в позовній заяві про
відшкодування моральної шкоди, крім
душевних страждань, стало загострення
хронічних хвороб позивача. Ні в суді
першої інстанції, ні в судовому
засіданні апеляційного суду позивач не
надав будь-яких медичних чи інших
документів щодо підтвердження
загострення його хронічних хвороб
внаслідок дій відповідача. Вказані
обставини суд першої інстанції при
визначенні розміру моральної шкоди не
врахував та без достатніх на те підстав
задовольнив позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди в
повному обсязі.

З врахуванням викладеного,
обставин справи, характеру та обсягу
страждань (душевних та психічних),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо), ступеню
зниження престижу, ділової репутації,
і виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, колегія
суддів вважає, що розмір відшкодування
моральної шкоди, заподіяної позивачу з
боку відповідача, складає 300 грн., а тому
рішення суду в цій частині підлягає
зміні зі зменшенням розміру
відшкодування моральної шкоди з 1147 грн.
до 300 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 5 лютого 2014
року в частині задоволення позовних
вимог про стягнення моральної шкоди
змінити.

Абзац третій резолютивної частини
рішення викласти в наступній редакції :

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 300
грн. у відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :
(підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М. Костенко