Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/8008/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Потапова
Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Кочетова Л.Г.,

суддів Снітка
С.О., Худякова А.М.,

за участю секретаря
Камінної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом Національної академії
внутрішніх справ до ОСОБА_1 про
відшкодування витрат на навчання за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 28 березня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом та в
обгрунтування вимог зазначив, що 04.12.2007
року між ним та відповідачем укладено
договір про підготовку фахівця за
державним замовленням та його
працевлаштування. Згідно цього
договору ОСОБА_1 навчався за рахунок
коштів державного бюджету і після
закінчення навчання повинен
відпрацювати за місцем розподілу не
менше як три роки, а у разі відмови від
подальшого проходження служби
протягом перших трьох років після
закінчення навчання - відшкодувати
фактичні витрати за період навчання. У
період навчання відповідач перебував
на державному забезпеченні
харчуванням, речовим майном, грошовим
утриманням та житлом. Після здобуття
вищої освіти ОСОБА_1 направлений для
подальшого проходження служби до УМВС
України у Житомирській області та
22.06.2011 року його призначено слідчим СВ
Коростенського МВ. 30.08.2011 року позивача
звільнено з органів внутрішніх справ
за власним бажанням, тобто до спливу
встановленого 3-річного строку
перебування на службі. Таким чином,
відповідач зобов"язаний відшкодувати
затрати на навчання в повному обсязі,
за період навчання, що перевищує строк
військової служби з урахуванням
різниці суми витрат з утримання осіб у
навчальному закладі та утримання
військовослужбовців строкової служби
за відповідною військово-обліковою
спеціальністю, що становить 23726,52 грн.
Оскільки у добровільному порядку
ОСОБА_1 зазначену суму не відшкодував,
просив стягнути вказану вартість
навчання.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 28 березня 2014 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить рішення суду
скасувати, провадження у справі
закрити, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що дана
справа повинна розглядатися в порядку
адміністративного судочинства; судом
стягнуто кошти за весь період навчання,
без урахування строку військової
служби, за який кошти стягуватися не
повинні; кошти не повинні стягуватися
на рахунок позивача; у позивача не
виникло право звернення до суду,
оскільки сторонами не укладено договір
про дострокове розірвання основного
договору; відсутній правовий механізм
відшкодування витрат на навчання;
відповідач звільнився з поважної
причини - переїзд на постійне
проживання до іншої країни у зв»язку з
одруженням та народженням дитини.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.12.2007 року між
Національною академією внутрішніх
справ та ОСОБА_1 укладено договір про
підготовку фахівця за державним
замовленням та його працевлаштування.
Згідно цього договору ОСОБА_1 навчався
за рахунок коштів державного бюджету і
після закінчення навчання повинен
відпрацювати за місцем розподілу не
менше як три роки, а у разі відмови від
подальшого проходження служби
протягом перших трьох років після
закінчення навчання - відшкодувати
фактичні витрати за період навчання
(а.с. 9-10).

У період навчання відповідач перебував
на державному забезпеченні
харчуванням, речовим майном, грошовим
утриманням та житлом (а.с. 8, 11, 12, 13-21).

Після здобуття вищої освіти ОСОБА_1
направлений для подальшого
проходження служби до УМВС України у
Житомирській області та 22.06.2011 року
його призначено слідчим СВ
Коростенського МВ.

30.08.2011 року позивача звільнено з
органів внутрішніх справ за власним
бажанням, тобто до спливу
встановленого 3-річного строку
перебування на службі (а.с. 22).

У відповідності до вимог постанови
Кабінету Міністрів Укераїни № 313 від
01.03.2007 року «Про затвердження Порядку
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ» та умов вказаного
договору, відповідач повинен
відшкодувати втрати на навчання в
розмірі фактичних витрат, пов'язаних з
грошовим, продовольчим і речовим
забезпеченням; перевезенням до місця
проведення щорічної основної і
канікулярної відпустки та у зворотному
напрямку, за направленням до місця
служби після закінчення навчального
закладу; оплатою комунальних послуг і
вартості спожитих енергоносіїв.

Згідно пункту 5 вказаної постанови,
витрати відшкодовуються у повному
розмірі особами, що навчалися понад
встановлений законодавством строк
строкової військової служби, - за
період навчання, що перевищує такий
строк; та з урахуванням різниці суми
витрат з утримання осіб у навчальному
закладі та утримання
військовослужбовців строкової служби
за відповідною військово-обліковою
спеціальністю за період, що відповідає
строку військової служби.

Як вбачається з тексту самої позовної
заяви та розрахунку заборгованості,
цей розрахунок здійснений з
урахуванням тієї обставини, що
відповідач до вступу до навчального
закаладу, військову службу не проходив,
а тому посилання апелянта на те, що це
не враховано судом, є надуманим.

Колегія суддів не бере до уваги
твердження апелянта, що справа
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
поскільки предметом спору є виконання
договірних зобов»язань, а розгляд
спорів даної категорії за участь
фізичних осіб віднесено до цивільного
судочинства.

Посилання представника відповідача на
те, що у позивача не виникло право
звернення до суду, оскільки сторонами
не укладено договір про дострокове
розірвання основного договору;
відсутній правовий механізм
відшкодування витрат на навчання;
відповідач звільнився з поважної
причини - переїзд на постійне
проживання до іншої країни у зв»язку з
одруженням та народженням дитини не
можуть бути взяті до уваги, виходячи з
наступного..

Правовий механізм відшкодування
витрат на навчання передбачений
зазначеною постановою та іншими
нормами цивільного права.

Вказаною постановою та умовами
договору не передбачено звільнення
ооби, що пройшла навчання від обов»язку
відшкодування витрат, у випадку зміни
її сімейних обставин та місця
проживання, не передбачена вказаними
документами і необхідність на
укладення договіру про дострокове
розірвання основного договору.

Щодо посилання апелянта, що вказані
кошти повинні зараховуватись до
держбюджету, то з урахуванням того, що
розпорядником коштів, витрачених на
навчання відповідача був саме позивач,
колегія суддів вважає, що академія є
належним позивачем у даній справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому на підставі ст. 308
ЦПК України, колегія суддів приходить
до висновку, що підстави для скасування
рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 28
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді