22-ц/775/314/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Турченко О.В.
24 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого Баркової Л.Л.
Кочегарової Л.М., Сорока Г.П.
при секретарі Костомановій А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 27 грудня 2013 року,
У вересні 2013 року позивач звернувся
до суду з даним позовом. Зазначав, що в
періоди : 01.11.2005 - 07.08.2009 , 18.01.2010 - 17.06.2010,
06.07.2011 р. - 08.08.2011 років він працював
водієм у приватного підприємця ОСОБА_5
за трудовими договорами, в яких будо
визначено щомісячний розмір його
заробітної плати. Оскільки відповідач
не повністю виплачував йому заробітну
плату, внаслідок чого виникла
заборгованість, з урахуванням
уточнених позовних вимог просив
стягнути на свою користь
заборгованість за періоди: 01.11.2005 р.-
31.12.2006 р., 01.01.2009 р.- 07.08.2009 р., 18.01.2010 р.-
17.06.2010 р. 06.07.2011 р. - 08.08.2011 р. загальну
Рішенням Жовтневого районного суду
м. Маріуполя від 27 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
заробітної плати задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заробітну плату в сумі 4648 грн. та в
дохід держави судовий збір 86,94 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Допущено негайне виконання
рішення в частині стягнення заробітної
плати за один місяць в сумі 332 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати в
частині відмови у задоволенні його
позову про стягнення заробітної плати
за періоди з 01.01.2009 р. до 07.08.2009 р., з
18.01.2010 р. до 17.06.2010 р., з 06.07.2011 р. до 08.08.2011
р. та стягнути на його користь 7632 грн.,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати
в частині задоволення позову про
стягнення заробітної плати за період
з 01.11.2005 р. до 31.12.2006 р. в сумі 4648 грн. та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
в цій частині в задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм процесуального
права.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача
ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_6, який
підтримав доводи скарги, апеляційну
скаргу ОСОБА_4 просив відхилити;
відповідача ОСОБА_4, його
представника ОСОБА_7, які просили
апеляційну скаргу задовольнити, а
скаргу позивача відхилити, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів обох скарг та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга позивача не підлягає
задоволенню, а скарга відповідача
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

У відповідності із ч.1 статті 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є: неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо) , які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню для цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскільки відомостями з
центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДПА України
підтверджений факт виплати позивачеві
заробітної плати тільки за періоди з
01.01.2009 р. до 07.08.2009 р., з 18.01.2010 р. до 17.06.2010
р. та з 06.07.2011 р. до 08.08.2011 р. , то підлягає
стягненню на його користь заробітна
плата за період з 01.11.2005 р. до 31.12.2006 р. в
розмірі 4648 грн.

Про те повністю погодитися з
висновком суду в частині визначення
періоду та розміру заробітної плати,
яка підлягає стягненню, не можна.

Як встановлено судом, не
заперечується сторонами і вбачається
із матеріалів справи, відповідно до
укладених трудових договорів №1753 від
01.11.2005 р., №8 від 18.01.2010 р. та №
0 від 06.07.2011 р., позивач працював
водієм у фізичної особи-суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_5
(ІПН НОМЕР_1) з 01.11.2005 р. до 07.08.2009 р., з
18.01.2010 р. до 17.06.2010 р. та з 06.07.2011 р. до
08.08.2011 р., і щомісячний розмір його
заробітної плати складав: 332 грн., 870
грн. та 960 грн., відповідно до пункту
три зазначених договорів. (а.с.5-11)

Відповідно до відомостей із
центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб ДПА України про
суми виплачених доходів ОСОБА_3,
останньому у І-ІІІ кварталах 2009 року
СПД ОСОБА_5 виплачена заробітна плата в
розмірі 4477,50 грн., у І-1І кварталах 2010
року в розмірі 4513.12 грн., у III кварталі 2011
року - в розмірі 1038,94 грн., що свідчить
про відсутність заборгованості по
заробітній платі ОСОБА_3 за періоди
його роботи у відповідача: 01.01.2009 р. -
07.08.2009 р., 18.01.2010 р. - 17.06.2010 р. та 06.07.2011 р. -
08.08.2011 р. і суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
безпідставність заявлених вимог про
стягнення заробітної плати за цей
період часу.

Інформація щодо отримання позивачем
доходів в період четвертого кварталу
2005 року та весь період 2006 року в базі
даних Державного реєстру відсутня та
потребує уточненню у джерел доходів.
(а.с.90-93)

Між тим, задовольняючи позов в
частині стягнення заборгованості за
період з 01.11.2005 року до 31.12.2006 року, суд
першої інстанції не звернув увагу на
те, що відповідач, обґрунтовуючи свої
заперечення проти задоволення позову в
цій частині, надав до суду письмову
заяву про витребування із Жовтневої
ОДПІ м.Маріуполя відомостей щодо
отриманої позивачем у зазначений
період заробітної плати, на яку
нараховувався податок і просив
допитати свідків. В порушення ч.4 ст.10
ЦПК України суд та не сприяв
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, що привело до
неправильного вирішення цих позовних
вимог.

Як вбачається із наданих
відповідачем до апеляційної скарги
податкових розрахунків сум доходу,
нарахованих (сплачених) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, заробітна плата позивача
у 2006 року складала: у першому кварталі
-1050 грн., у другому -1050 грн., у третьому
-1125 грн., у четвертому -1150 грн., що
відповідає п.3 умови трудового
договору за цей період часу. (а.с.105-109)

Як пояснила свідок ОСОБА_8, що виконує
роботу бухгалтера у відповідача з 2009
року, нарахована заробітна плата
виплачувалась працівникам за
платіжними відомостями, які вона
передавала ОСОБА_4, а брат позивача,
ОСОБА_9, виконуючий обов'язки касиру ,
мав ключі від сейфу, в якому
зберігались гроші та платіжні
документи,і тому міг бути причасним до
зникнення частини платіжних
відомостей. Позивач ОСОБА_3 має
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який
зазначався у звітах до органів
податкової інспекції та Пенсійного
фонду. При зазначенні його
ідентифікаційного номеру НОМЕР_3 у
звітах за 2006 рік попереднім
бухгалтером, яка померла, було
допущено помилку. Про невидачу
заробітної плати позивачем ніколи ним
не заявлялось.

Представник позивача ОСОБА_6 при
розгляді справи в апеляційному суді не
виключав можливість допущення помилки
при написанні останньої цифри
ідентифікаційного номеру ОСОБА_3 у
звітах за 2006 рік.

По факту зникнення платіжних
відомостей ОСОБА_4 у жовтні 2013 року
звернувся до органів прокуратури, про
що свідчить його письмова заява. (а.с.36)

З урахуванням встановлених обставин,
посилання позивача та його
представника на те, що підтвердженням
факту виплати ОСОБА_3 заробітної плати
можуть бути тільки
розрахунково-платіжні відомості про її
сплату, у тому числі і в період
січня-грудня 2006 року, є неспроможними і
не можуть бути підставою для відмови у
задоволенні позову, оскільки
відповідно до положень ст.ст.57-58 ЦПК
України надані відомості із
Державного реєстру фізичних осіб ДПА
України та Жовтневої ОДПІ м.Маріуполя
щодо отриманих позивачем доходів у
вигляді заробітної плати в період
роботи у відповідача містять
інформацію відносно предмету
доказування, є належними доказами, що
підтверджують факт отримання
позивачем заробітної плати.

Більш того, про безпідставність
заявлених вимог про стягнення
заробітної плати в період січня 2006 року
- серпня 2011року свідчить і той факт, що
протягом п'яти років, неодноразово
звільняючись з роботи та укладаючи
нові договори, позивач не заявляв про
несплату йому заробітної плати і вимог
до відповідача не пред'являв, що
позивачем і його представником не
заперечується.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції без
належного з'ясування обставин, що
мають значення для справи дійшов
помилкового висновку про доведеність
позовних вимог щодо наявності
заборгованості по сплаті заробітної
плати в період січня-грудня 2006 року та
безпідставно задовольнив позовні
вимоги в цій частині.

Між тим, факт неотримання позивачем
заробітної плати в період з 01.11.2005 року
до 31 грудня 2005 року, що складає 664
гривні (332х2), відповідачем не
спростовано та належних і допустимих
доказів в обґрунтування своїх
заперечень не надано.

Тому оскаржуване рішення суду
підлягає зміні з ухваленням нового
рішення про стягнення з відповідача на
користь позивача заробітної плати в
розмірі 664 гривні.

Доводи апеляційної скарги
позивача ОСОБА_3 щодо недоведеності
факту сплати йому заробітної плати за
періоди роботи: 01.01.2006 р.- 31.12.2006 р., 01.01.2009
р.- 07.08.2009 р., 18.01.2010 р.- 17.06.2010 р. 06.07.2011 р. -
08.08.2011 р. з урахуванням наведеного, є
неспроможними і не належать до тих
підстав з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
скасування або зміни оскаржуваного
рішення. Нових обставин чи доказів,
які не були предметом розгляду судом
першої інстанції та могли вплинути на
правильність висновків суду в частині
відмови у задоволенні позову позивачем
апеляційному суду не надано. Тому
підстав для її задоволення не має.

Апеляційна скарга ж
відповідача підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду в частині
задоволення позову зміни з ухваленням
нового рішення про стягнення на
користь позивача 664 гривні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
27 грудня 2013 року в частині задоволення
позову про стягнення заробітної плати
змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заробітну плату за період з 01.11.2005 року
до 31 грудня 2005 року в розмірі 664
(шістсот шістдесят чотири ) гривні .

В решті частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з дня її
проголошення, може бути оскаржене
протягом двадцяти днів безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Судді