У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Нагорняк В.А.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Токмацького
районного суду Запорізької області від
19 грудня 2013 року, ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 13 лютого
2014 року в справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и
в:

У листопаді 2013 року ПАТ «Банк Фінанси
та Кредит» звернулося до суду з
вищевказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначає, що 24 вересня 2008 року між
Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір, за умовами якого останньому
було надано кредит у розмірі 73 500 грн на
строк до 25
вересня 2023 року зі сплатою 22 % річних.
Кредитний договір забезпечений
порукою ОСОБА_3, яка зобов'язалася
відповідати перед Банком за виконання
обов'язків позичальника як солідарний
боржник. Взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором позичальник не
виконав, у зв'язку з чим судовим
рішенням від 21 жовтня 2009 року з
боржника і поручителя солідарно була
стягнута заборгованість у загальній
сумі 82 234 грн 60 коп., визначена станом на
14 серпня 2009 року.

Посилається на те, що після ухвалення
попереднього судового рішення дія
кредитного договору не була припинена,
договір не розірвано, а тому станом на
29 жовтня 2013 року утворилася
нова заборгованість в сумі 49 490 грн 53
коп., із яких прострочена
заборгованість за відсотками 49 064 грн 80
коп., строкова заборгованість за
відсотками 425 грн 73 коп. та просить
задовольнити позов.

Рішенням Токмацького районного суду
Запорізької області від 19
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 13 лютого 2014 року, позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
від 24 вересня 2008
року в сумі 49 490 грн 53 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просять скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суди попередніх інстанцій,
задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, правильно встановили
характер правовідносин сторін у справі
та застосували норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
вирішили спір з урахуванням меж
заявлених позовних вимог та конкретних
обставин справи на підставі наданих
сторонами доказів з дотриманням норм
процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявників з
висновками судів попередніх інстанцій
та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Банк Фінанси та Кредит» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.А. Нагорняк