Єдиний унікальний номер 227/7178/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2003/2014
Головуючий в 1 інстанції Мавроді Р.Ф.
Доповідач Халаджи О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Бугрим Л.М.

суддів Халаджи О.В., Гапонова А.В.

при секретарі Лавицькому Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства
«Добропіллявугілля» на рішення
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 21 січня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Добропіллявугілля» про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до ДП «Добропіллявугілля» про
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково, стягнуто з ДП
«Добропіллявугілля» в рахунок
відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_1 в розмірі 10000 грн., та
судовий збір на користь держави в сумі
114,7 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ДП
«ДТЕК Добропіллявугілля» подало
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
укладаючи з позивачем трудовий
договір, позивач був повідомлений під
розпис його права та обов'язки, про
умови праці, наявність на робочому
місці, де він працюватиме, небезпечних
та шкідливих виробничих факторів та
можливість їх впливу на здоров'я, його
права на пільги і компенсації за роботу
в таких умовах відповідно до чинного
законодавства і колективного договору.
При цьому позивач свідомо приймав
запропоновані йому умови праці і
усвідомлював можливість ушкодження
його здоров'я та його наслідки. Також
апелянт зазначає, що позивачем не
надано жодних доказів, які
підтверджують наявність факту
моральної шкоди чи вину відповідача в
її спричиненні. враховуючи наведене,
апелянт просить рішення
Добропільського районного суду
Донецької області від 21 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні ОСОБА_1 в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 3 листопада 2010 року по 23 січня
2012 року працював на шахті «Алмазна»
гірником підземним з повним робочим
днем у шахті у шкідливих і небезпечних
умовах праці. 28 липня 2011 року під час
виконання трудових обов'язків з ним
стався нещасний випадок, внаслідок
якого він отримав травму - перелом
кісток тазу:- сідничної кістки праворуч
з незначним зміщенням уламка та
передньої верхньої вітки лобкової
кістки праворуч без зміщення, що
підтверджується актом розслідування
нещасного випадку форми Н-5 від 30.07.2011 та
актом №28 про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від
30.07.2011. Згідно з довідкою МСЕК №042622 від
17.01.2012 йому встановлено 25% втрати
професійної працездатності за
наслідками нещасного випадку
безстроково.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Статтею 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачено, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Розглядаючи справу, суд виходив з того,
що у зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві позивачу завдана моральна
шкода, право на відшкодування якої, за
рахунок коштів підприємства,
регулюється ст. 237-1 КЗпП України, якою
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати життєвих зв'язків і вимагають
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя. Частиною 2
цієї статті встановлено, що порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 8 жовтня 2008 року №
20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 (про страхові
виплати), статтею 1167 Цивільного кодексу
України та статтею 237-1 Кодексу законів
про працю України потерпілим надано
право відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця). Встановлений
законодавцем розподіл обов'язків щодо
відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить вимогам
статті 22 Конституції України.

Згідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України,
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд врахував конкретні
обставини справи, характер та ступень
моральних страждань позивача,
перебування останнього на лікуванні у
зв'язку з травмуванням, його наслідки,
погіршення стану здоров'я позивача,
порушення нормального укладу життя, а
також виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
визначив таке відшкодування в розмірі
10000 грн.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що воно
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

За таких умов доводи відповідача про
те, що факт моральної шкоди не
доведений є безпідставними.

З врахуванням ступеню моральних
страждань потерпілого і наявності
тяжких наслідків, суд першої інстанції
в межах обумовленої законом суми
правильно визначив розмір грошової
компенсації моральної шкоди позивача.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін,
наданим доказам дав правильну правову
оцінку і правильно вирішив спір. Усі
доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції, правильно визнані
необґрунтованими і не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи, а
тому рішення суду є законним і підстав
для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Добропіллявугілля»
відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили після її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: