Справа № 461/3161/14-ц
Провадження №2/461/1281/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
Галицький районний суд
м.Львова

в складі: головуючого
судді Государського А.В.,

при секретарі
Скаб В.О.,

з участю представника
відповідача Цебрівського Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
посилаючись на те, що внаслідок
неправомірних дій відповідача, що
полягали у невиплаті йому на момент
звільнення з органів внутрішніх справ
з посади старшого оперуповноваженого
відділу Державної служби боротьби з
економічною злочинністю Сокальського
районного відділу УМВСУ у Львівській
області, що порушено його
конституційні права. Просить суд
стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області 37 000 грн.
матеріальної шкоди та 1 000 000 моральної
шкоди.

Позивач у судове засідання не з'явився,
подав клопотання про проведення
розгляду справи без його участі та
підтримання ним позовних вимог у
повному обсязі.

Представник відповідача - Цембрівський
Р.В. у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечив з мотивів
викладених у запереченні. Просить суд
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши думку представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом
управління МВС України у Львівській
області №442 о/с від 22.12.2006 року ОСОБА_2
звільнено з посади старшого
оперуповноваженого відділення
Державної служби боротьби з
економічною злочинністю Сокальського
районного відділу УМВС України.

Постановою колегії суддів Вищого
адміністративного суду України №
К-44801/12 від 29.08.2012 року касаційну скаргу
ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову
Сокальського районного суду
Львівської області від 16 червня 2008 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суд від 30.03.2009 року
скасувати. Ухвалити новее судове
рішення. Позов ОСОБА_2 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Львівській обасті, Головного
управління Міністерства внутрішнії
справ України у Львівській області про
проведення перерахунку призначеної
пенсії задовольнити частково. Визнати
незаконними дії Головного управління
МВС України у Львівській області щодо
нарахування ОСОБА_2 пенсії у
заниженному розмірі без врахування
отримуваних ним додаткових видів
грошового забезпечення та перерахунок
та виплату ОСОБА_2 у відповідності до ч.3
ст.43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової слуби та деяких інших осіб»,
в редакції Закону від 04.04.2006 року з
розміру грошового забезпечення за
останньою посадою перед звільненням з
урахуванням усіх надбавок з часу
призначення йому пенсії за вислугу
років (а.с.37-38).

Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року
роз'яснено, що Розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що відповідно до статей 440 і 450
ЦК шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина
зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

У відповідності зі ч.1 ст.1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Згідно п.16 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» №6 від 01.11.1996
року суди мають суворо додержувати
передбаченого ст.56 Конституції права
особи на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.

Частинами 4,5 ст.4 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» передбачено, що
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні
дії органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
і суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року
обов'язковому доведенню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача, та
вини останнього в її заподіянні

Згідно з вимогами ст.23 ч.3 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, оскільки позивачем не
доведено причинний зв'язок між
заподіяною йому матеріальною та
моральною шкодою та неправомірними
діями відповідача, не доведено розміру
матеріальної та моральної шкоди, а
також не доведено вини відповідача у її
заподіянні, суд приходить до висновку,
що у задоволенні позову слід відмовити
за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212, 215 ЦПК
України, ст.ст.23, 1166, 1167 ЦК України, ч.4,5
ст.4 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР,
з урахуванням положень Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» №6 від 27.03.1992 року, Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди» №4 від
31.03.1995 року, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
А.В. Государський