Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2404/14
Головуючий у 1-й інстанції Лисенко Л.І.
Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській
О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу квартири,
перехід прав покупця та визнання за нею
права власності на квартиру , -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири, перехід прав
покупця та визнання за нею права
власності на квартиру.

В обґрунтування позову зазначала, що
10.09.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який
діяв від свого імені та від імені
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та був укладений
договір купівлі-продажу АДРЕСА_1.
Покупцем за вказаним договором є її
онука.

Вважає, що договір має бути частково
визнаний недійсним з наступних
підстав. Вона є літньою людиною, в
зв'язку з цим та за станом здоров'я їй
стало важко вести домашнє
господарство, тому вона вирішила
продати свій житловий будинок та
придбати квартиру зі всіма
зручностями.

З цією метою, 02 вересня 2003 року вона
уклала з ОСОБА_9 угоду про завдаток,
відповідно до якої отримала від
останнього 28 249 грн., в рахунок
майбутнього укладення договору
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_3

Вказує, що вона довірила своєму сину
ОСОБА_5 оформити вищевказаний договір
купівлі-продажу квартири, в зв'язку зі
станом здоров'я та віком. Тому вона
передала йому документи та отримані за
угодою про завдаток кошти для
розрахунку за придбану квартиру
АДРЕСА_2.

Після укладання договору
купівлі-продажу, вважаючи себе її
власником, вона почала мешкати в
спірній квартирі, де і проживає до
теперішнього часу.

Наприкінці 2013 року їй стало відомо, що
квартира в якій вона проживає належить
її онуці ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене просила суд
визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 10.09.2003
року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_6,
який діяв від свого імені та від імені
ОСОБА_8, ОСОБА_7 та визнати її покупцем
квартири АДРЕСА_1; визнати за нею право
власності на вказану квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для зміни рішення суду
першої є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що позивачка пред'явив позов в
січня 2013 року, пропустила строк
звернення до суду про визнання
договору частково недійсним
укладеного 10 вересня 2003 року, що є
підставою для відмови у позові у
відповідності зі ст. 80 ЦК України
редакції 1963 року.

Проте з такими висновками погодитись
не можна з наступних підстав.

Встановлено, що 10 вересня 2003 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який діяв від свого
імені та від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та
був укладений договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі продажу родина
ОСОБА_7 продала зазначену квартиру, а
покупець ОСОБА_10 передала обумовлену
договором суму.

В матеріалах справи будь яких доказів
того, що в купівлі спірної квартири
приймала участь позивачка не
міститься.

Доказів про те, що позивачка передавала
гроші своєму сину ОСОБА_5 саме для
придбання квартири відсутні.

Передача будь яких коштів не покупцю
спірної квартири не може вплинути на
дійсність правочину, а може являтися
підставою для їх витребування у разі
наявності доказів такої передачі у
особи якій передавались грошові кошти.

Так статтями 10, 60 ЦПК України визначено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно зі ч.1 ст. 57 ЦК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

З огляду наведеного судова колегія
вважає, що позивачка у відповідності до
ст.ст. 10, 60 ЦПК України як сторона, яка
приймала участь у справі не довела суду
ті обставини, на які вона посилалася як
на підставу своїх вимог, а саме не
довела, що вона є покупцем спірної
квартири, що є підставою для відмови у
позові.

Суд першої інстанції відмовляючи у
позові у зв'язку зі спливом пропуску
позовної давності не звернув уваги, що
цей правовий інститут застосовується
до порушеного права.

Як встановлено, право позивачки при
укладенні спірного договору порушено
не було.

Судова колегія приходить до висновку,
що вказані порушення призвели до
неправильного вирішення справи, тому
суд апеляційної інстанції на підставі
ст. 309 ЦПК України рішення суду змінює в
частині правового обґрунтування
підстав для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 березня 2014 року по цій
справі змінити в частині правового
обґрунтування підстав для відмови у
позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: