Справа № 761/7989/14-ц
Провадження №2/761/3456/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-і
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Орган
опіки та піклування Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації про виселення,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про виселення, мотивуючи тим,
що їй та її членам сім»ї (третім особам)
на праві спільної часткової власності
належить 57/100 частини приміщення в
квартирі, розташованої за адресою
АДРЕСА_1. Сім'я позивача займає кімнату
площею 14,2 кв.м., інша жила кімната 11,1
кв.м належить на праві власності
відповідачу ОСОБА_3

Між відповідачем ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_2 укладено договір
оренди житлового приміщення. Однак,
відповідач ОСОБА_2 мешкає в
орендованому приміщені без згоди
позивача.

Позивач самостійно несе витрати по
обслуговуванню квартири. Відмова
відповідачів в участі по утриманню
спірного житлового приміщення
поступово призводить до його руйнації,
що робить неможливим проживання.

В зв'язку з чим позивач просить
виселити відповідача ОСОБА_2 та членів
його сім»ї із займаної ними площі у
квартирі, що розташована за адресою
АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити.

Відповідачі та представник
відповідача ОСОБА_3 в судовому
засіданні заперечували проти позовних
вимог.

Представник відповідача пояснив, що
відповідач ОСОБА_3 деякий час не мешкає
в спірній квартирі, оскільки позивач
чинить йому перешкоди в користуванні
власністю. Відповідач ОСОБА_3, як
співвласник квартири АДРЕСА_1, має
право самостійно розпоряджатися своєю
часткою, а тому між ним та відповідачем
ОСОБА_2 укладено договір оренди
житлового приміщення, а саме кімнати
площею 11,1 кв.м. Відповідач ОСОБА_3, як
співвласник квартири бере участь у
витратах на управління, утримання та
збереження майна.

Представник третьої особи Органу
опіки та піклування Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, зазначивши
що позивач не надавала згоди на
проживання в квартирі відповідача
ОСОБА_2 Оскільки в квартирі проживає
неповнолітня дитина, яка є інвалідом,
то сварки, які виникають між позивачем
а відповідачем ОСОБА_2 впливають на
емоційний стан дитини.

Інші треті особи в судове засідання не
з'явилися, про час та місце слухання
справи повідомлялися належним чином, а
тому суд вважає за можливе розглядати
справу без їх участі.

Вислухавши пояснення сторін та
третьої особи, дослідивши докази, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволені позовних вимог, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є
співвласниками в рівних долях 57/100
частини квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло, виданим органом
приватизації житлового фонду
Радянського району м. Києва 29.06.2000 року.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, що видане
Шевченківською районною у м. Києві
державною адміністрацією 08.07.2002 року,
ОСОБА_3 є власником 43/100 частини
квартири АДРЕСА_5.

Судом також було встановлено, що
спірна квартира була комунальною
квартирою. Згідно технічних паспортів
на квартиру, позивач разом із своєю
сім»єю проживає в кімнаті, площею 14,2
кв.м, а відповідач ОСОБА_3 користується
кімнатою площею 11,1 кв.м. Інші
приміщення квартири, а саме кухня,
ванна кімната, вбиральня, коридор,
вбудована шафа належать до приміщень
спільного користування.

Відповідач ОСОБА_2 проживає в кімнаті,
яка належить відповідачу ОСОБА_3 на
підставі договору оренди.

В 2013 році позивач ОСОБА_1 зверталася до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням
шляхом виселення та зобов'язання не
чинити перешкод у користуванні
житловим приміщенням.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 13.02.2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було
відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
29.05.2013 року дане рішення залишено без
змін.

Відповідно до вказаних рішень
заявлені позивачем вимоги порушують
законне право відповідача ОСОБА_3 на
розпорядження майном, що належить йому
на праві власності, оскільки
відповідно до ст.. 361 ЦК України
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

При вирішенні даного спору, позивач
просить виселити із квартири
відповідача ОСОБА_2, посилаючись на
норми ст..ст. 116 ,157, 161 ЖК України.

Статтею 157 ЖК України визначено, що
членів сім»ї власника житлового
будинку (квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу.

Стаття 161 ЖК України закріплює, що
наймач вправі вселити в займане ним
жиле приміщення у будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, свою дружину,
дітей, батьків, а також інших осіб за
письмовою згодою власника будинку
(квартири) і всіх членів сім»ї, які
проживають з наймачем.

Отже, зазначені норми закону
регулюють підстави вселення та
виселення членів сім»ї власника
житлового приміщення.

Разом з тим вимоги про виселення
ОСОБА_2 на підставі ст.. 116 ЖК України суд
вважає безпідставними, оскільки
позивач ОСОБА_1 не відноситься до
членів сім»ї ОСОБА_3, а отже, позивач не
має права звернення до суду з позовом
про виселення ОСОБА_2 та членів його
сім»ї із кімнати, яка належить на праві
власності ОСОБА_3

Таким чином, дані норми житлового
законодавства, на які посилається
позивач, як на підставу для виселення
ОСОБА_2, не підлягають застосуванню до
спірних правовідносин.

Що стосується твердження позивача, що
одним із членів сім»ї позивача є
неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який хворіє на ДЦП та відповідно до
акту обстеження житлово-побутових умов
дитини від 24.07.2013 року встановлена
необхідність покращення житлових умов,
що на думку позивача є також підставою
для виселення відповідача, суд вважає
їх безпідставними, оскільки обставина,
встановлена актом обстеження
стосується лише кімнати площею 14,2 кв.м,
в якій дитина зареєстрована і має
частку власності.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 116, 157, 161 ЖК України,
ст.. 361 ЦК України, ст.ст. 10, 59, 60, 88, 212, 213,
215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-і особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Орган опіки та піклування
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації про виселення
залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя