Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/778/1333/14
Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Суддя-доповідач: Глазкова О.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 р.
м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 24 січня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Мотор Січ»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ПАТ «Мотор Січ» про
визнання звільнення незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

В позові зазначала, що перебувала у
трудових відносинах з відповідачем з
20.02.1991 року, працюючи за спеціальністю
штампувальниці. Наказом директора з
управління персоналом ПАТ «Мотор Січ»
№ 1618 від 25.03.2013 року її переведено на
іншу роботу - за спеціальністю
розподільника робіт цеху № 6. Наказом №
2660/к від 25.10.2013 року була звільнена на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку із прогулом без поважної
причини 22 жовтня 2013 року. Вважає своє
звільнення незаконним, оскільки в
зазначений день вона була відсутня на
роботі з поважної причини, через
необхідність відвідування
лікувального закладу в м. Києві для
отримання консультації, направлення на
яку отримала в Запорізькій обласній
клінічній лікарні. Напередодні цієї
поїздки, а саме: 21.10.2013 року вона подала
заяву про надання відпустки без
збереження заробітної плати 22.10.2013
року, проте в задоволенні заяви їй
безпідставно було відмовлено. Оскільки
отримання консультації в Київському
медичному закладі зумовлена
спричиненою внаслідок нещасного
випадку на виробництві шкодою її
здоров'ю і необхідністю постійного
спостереження за станом здоров'я, вона
не могла знехтувати цією поїздкою. Коли
вона повернулася на підприємство, їй
було запропоновано надати пояснення з
приводу відсутності в зазначений день
на роботі, і хоча вона повідомила
керівництву про поважність причини
відсутності, її було звільнено за
оспорюваною підставою.

Незаконне звільнення завдало їй
моральної шкоди, яка полягає в
емоційних переживаннях приводу
порушення охоронюваного законами
України права на працю, оскільки її
відсутність на роботі зумовлена
поважними причинами, а необхідність
систематичного лікарського нагляду
випливає з ушкодження здоров'я, яке
сталося з вини відповідача.

На підставі викладеного просила суд
поновити її на посаді розподільника
робіт цеху № 6 ПАТ «Мотор Січ», а також
стягнути на її користь заробітну плату
за час вимушеного прогулу за період з
25.10.2013 року по день ухвалення рішення в
справі в сумі 5 437, 25 грн. із розрахунку 59,
75 грн. середньоденної заробітної плати
х 91 день вимушеного прогулу. У
відшкодування моральної шкоди просила
суд стягнути 10 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 24 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернулась до суду із
апеляційною скаргою на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 24 січня 2014 року, в якій
апелянт, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Статтею 308 ЦПК України
передбачено, щ апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом, ОСОБА_2
знаходилася у трудових відносинах з
ПАТ «Мотор Січ» з 20.02.1991 року, працювала
штампувальницею, потім розподільником
робіт цеху № 6.

Наказом № 2660/к від 25.10.2013 року
була звільнена на підставі п.4 ч.1 ст.40
КЗпП України із зв*язку із прогулом без
поважної причини 22 жовтня 2013 року.

Апелянт вважає її звільнення
незаконнім, оскільки 22 жовтня 2013 року
вона була відсутня на роботі з поважних
причин.

Так, 21.10.2013 року ОСОБА_2 написала
заяву на ім.*я начальника цеху № 6
Савченко Е.І. на оформлення відпустки
без збереження заробітної плати на
22.10.2013 року для консультації у лікаря,
але їй було відмовлено, про що ОСОБА_2
була ознайомлена та на заяві написала :
« В отказе осведомлена».

Відмова від надання відпустки
без збереження заробітної плати
відповідає вимогам ч.2 ст.84 КЗпП України
«Про відпустки» від 15.11.1996 року, яким
встановлено, що за сімейними
обставинами та з інших причин
працівнику може надаватися відпустка
без збереження заробітної плати на
термін, обумовлений угодою між
працівником та власником або
уповноваженим ним органом, але не
більше 15 календарних днів на рік.

Отже, право використати такий
вид відпустки можливий виключено при
наявності згоди сторін: працівника та
роботодавця.

Проте, всупереч закону та
відмови начальника цеху № 6 в наданні
відпустки, позивач не вийшла на роботу
22.10.2013 року. Будь-яких документів не
надала. Невихід на роботу 22.10.2013 року
без поважних причин та без згоди
керівництва можна вважати прогулом.

Відмовою в наданні ОСОБА_2
відпустки без збереження заробітної
плати є те, що вона вже раніше вичерпала
ліміт в 15 календарних днів, передбачені
законодавством України на рік, а саме
03.07.2013 року позивач звернулася із
заявою на ім.*я директора по управлінню
персоналом Покатова О.В. про надання
відпустки без збереження заробітної
плати з 15.07.2013 року по 02.08.2013 року. Така
відпустка їй була надана у кількості 19
календарних днів, про що свідчить наказ
АТ «Мотор Січ» № 1785 від 10.07.2013 року.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачка без поважних причин
не виходила на роботу, що
підтверджується наказом та
відповідним актом.

В пояснювальній записці на
ім.*я начальника цеху № 6 від 23.10.2013 року
про відсутність на роботі 22.20.2013 року
ОСОБА_2 вказала: « 21.10.13 г. писала
заявление на л/о, указана причина, мне
необходима консультация
невропатолога, назначение лечения, с
моим плохим самочувствием после ЧМТ,
где МСЧ «Мотор Сич» правильного
лечения не оказывает, после нескольких
обращений к невропатологу.

Имею полное право, без
направлений от МСЧ «Мотор Сич»
обратиться в клинику где мне оказывают
правильное лечение, благодаря которому
я себя лучше чувствую, доктору,
которому могу доверить свое здоровье.

Вопреки вашему отказу в л/о, не
вышла на работу, мое состояние здоровья
подорванное по производственной
травме, для меня важнее».

В пояснювальній записці від
24.10.2013 року ОСОБА_2 зазначила : « 21.10.13 г.
писала заявление на л/о, где получила
отказ. 22.10.13 г. не вышла на работу, т.к.
необходима консультация
невропатолога. Справку где я была в
клинике я не взяла. Оправдательного
документа у меня нет, взять не смогу,
т.к. клиника находится в г. Киеве».

Із зазначеного вбачається, що в
діях позивача є порушення трудового
законодавства, що призвело до
звільнення її на підставі п.4 ст.40 КЗпП
України.

Відповідно до вимог цього
закону звільнення ОСОБА_2 проведено на
підставі : службової записки
начальника цеху № 6 на ім*я директора по
управлінню персоналом Покатова О.В. з
проханням звільнити ОСОБА_2 у зв*язку з
прогулом ; службовою запискою
директора по управлінню персоналом від
24.10.2013 року на адресу профкому цеху № 6 з
проханням надати згоду на звільнення
ОСОБА_2; випискою з протоколу профкому
№ 7 від 24.10.2013 року про звільнення
ОСОБА_2 за пргул без поважних причин
22.10.2013 року; наказом АТ «Мотор Січ» №
2660/к від 25.10.2013 року про звільнення
ОСОБА_2 за п.4 ст. 40 КЗпП України; наказом
АТ «Мотор Січ» № 1972 від 28.10.2013 року про
припинення трудового договору зі
ОСОБА_2

Враховуючи викладене та
висновки суду першої інстанції,
колегія суду вважає, що звільнення
ОСОБА_2 відбулось з дотримання
трудового законодавства.

Для підтвердження поважної
причини відсутності на роботі 22.10.2013
року ОСОБА_2 наддала довідку від 27.11.2013
року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 22
листопада 2013 року (а не 22.10.2013 року)
булла проконсультована в
консультативно-поліклінічному
відділенні ДУ «Інститут медицини праці
НАМН України». Дана довідка булла
надана позивачкою після звільнення її
з роботи.

На підставі викладеного
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалене без порушень
закону, а тому доводи апеляційної
скарги не дають підстав для скасування
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 24 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: