Справа № 413/7989/13-ц
Провадження № 2/413/203/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 січня 2014 року
м. Красний Луч

Краснолуцький міський суд Луганської
області

у складі: головуючого судді
Ковальчук Г. Л.,

при секретарі
Базь О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Красний Луч цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини та
поділ спільного майна подружжя, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини та
поділ спільного майна подружжя, в
обгрунтування якого вказала, що вона
перебувала у шлюбі з відповідачем,
зареєстрованому 15.09.2007 року у відділі
РАЦС Краснолуцького міського
управління юстиції Луганської області
за актовим записом № 478. Рішенням
Краснолуцького міського суду від 16.03.2012
року шлюб між ними було розірвано. Від
шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживаює разом з нею і перебуває
на її утриманні. Матеріальну допомогу
на утримання сина віповідач не надає,
хоча згідно із ст. 180 Сімейного кодексу
України зобов'язаний надавати.
Аліменти відповідач нікому не платить.
В період шлюбу до моменту фактичного
припинення шлюбних відносин та
припинення ведення спільного
господарства за спільни кошти нею та
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 05.10.2007 року було
набуто спірне майно - квартира АДРЕСА_1.
Дана квартира згідно договору купівлі -
продажу була зареєстрована на ОСОБА_2,
що також підтверджує витяг з
Державного реєстру право чинів та
витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно. Ця квартира є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, тобто її власністю
та власністю її колишнього чоловіка.
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу). Відповідно до ст. 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. Майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, допускається лише
за його згодою. Присудження одному з
подружжя грошової компенсапії можливе
за умовипопереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду. Згідно ст. 57
СК України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є: 1) майно,
набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування; 3) майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто. Як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в
постанові від 21.12.2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи. Вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 Сімейного Кодексу щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності. Якщо за час окремого
проживання подружжя після фактичного
припинення шлюбних відносин спільне
майно його членами не придбавалося, суд
відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного
Кодексу може визнати особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
майно, набуте кожним з них за цей період
та за вказаних обставин, і провести
поділ тільки того майна, що було їхньою
спільною власністю до настання таких
обставин. Просить стягнути з ОСОБА_2 на
її користь на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4
частини усіх видів заробітку, але не
менш 30 % від прожиткового мінімуму
доходу громадян для дитини
відповідного віку, починаючи з моменту
подачі позовної заяви та до повноліття
дитини або до зміни матеріального
положення сторін, а також здійснити
поділ спільного майна подружжя, а саме
визнати право власності 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та визнати
право власності 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

У судове засідання позивая не
з"явилася, подала суду заяву про
розгляд справи у її відсутність.
Позовні вимоги підтримала у повному
обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з"явився, подав суду заяву про розгляд
справи у його відсутність. Позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи в разі якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється судом за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали
справи, знаходить позовні вимоги
законними, обґрунтованими та
підлягаючими задоволенню, виходячи з
наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 15.09.2007 року, який був розірваний
відповідно до рішення Краснолуцького
міського суду Луганської області від
16.03.2012.

Згідно копії свідоцтва про
народження серія НОМЕР_1, виданого
13.08.2009 року Відділом реєстрації актів
цивільного стану Краснолуцького
міського управління юстиції
Луганської області від шлюбу сторони
мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1(актовий запис № 534).

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України
батьки зобов'язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей до досягнення ними
повноліття.

Відповідно до наданої суду довідки
Об"єднання співвласників
багатоквартирного будинку
"Юбілейний-23" № 21 від 03.09.2013 року склад
сім"ї позивача - 2 чоловіка, разом з нею
за адресою АДРЕСА_1 проживає син ОСОБА_3.

Таким чином, суд вважає необхідним
стягнути з відповідача аліменти на
користь позивача на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? части з
усіх видів заробітку з дати звернення
до суду, тобто з 02.12.2013 року і до
повноліття дитини.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

Статтєю 63 СК України передбачено,
що дружина та чоловік мають рівні права
на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. Дружина і чоловік
мають право розділити майно за
взаємною згодою.

Майно, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна. спір може бути
вирішений судом. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя (смт. 71
СК України).

Згідно п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати осяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з»ясовувати джерело і
час його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу,
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім»я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом. Спільною
сумісною власністю подружжя, зокрема,
можуть бути: квартири, жилі й садові
будинки, земельні ділянки та
насадження на них, транспортні засоби,
грошові кошти та інше майно.

Суд вважає, що спірна квартира за
адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
оскільки була придбана у період
їхнього сумісного проживання на
сумісні кошти.

Відповідно до п. 25 вищевказаної
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2008 року у разі коли
жоден із подружжя не згоден отримати
грошову компенсацію, а неподільні речі
не можуть бути реально поділені між
ними відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Таким чином, суд вважає
необхідним визнати за сторонами право
власності на 1/2 частку квартири 15 у
будинку 23 мікрорайону 2 в м. Красний Луч
за кожним.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60 ЦПК України
ст. 60, 63, 69, 71, 180 СК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21.12.2008 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця с. Фащівка Антрацитівського
району Луганської області аліменти на
користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку щомісячно, але не менш
30 % прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку на місяць, починаючи
з 02.12.2013 року і до повноліття дитини.

Провести поділ спільного майна
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частку житлової квартири,
розташованої за адресою АДРЕСА_1
загальною площею 31,20 кв.м., у тому числі
житловою площею 15,10 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
1/2 частку житлової квартири,
розташованої за адресою АДРЕСА_1
загальною площею 31,20 кв.м., у тому числі
житловою площею 15,10 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені витрати по справі у розмірі
114,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на
користь держави у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду в Луганській області
протягом 10 днів з моменту проголошення
шляхом подання апеляції до
Краснолуцького міського суду.

Суддя:
Г.Л.Ковальчук