У х в а л а

31 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,суддів:
Гулька Б.І., Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Черненко В.А.,розглянувши
заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, подану
представником - ОСОБА_3, про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 січня 2014 року
в справі за позовом виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Центральний - 1», про
розірвання договору найму на
заброньоване жиле приміщення та
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом виселення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року виконком
Миколаївської міської ради звернувся
до суду з указаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що однокімнатна
квартира АДРЕСА_1 належить до
державного житлового фонду і перебуває
на балансі та обслуговуванні
товариства з обмеженою
відповідальністю ТОВ «Центральний-1».
Квартира бронювалася наймачем -ОСОБА_2
на підставі ст. 73 ЖК України, починаючи
з 1997 року до 17 січня 2003 року, у зв'язку
працевлаштуванням та виїздом до
Російської Федерації в м. Норильськ
Красноярського краю. 23 листопада
1993 року ОСОБА_2 знявся з реєстраційного
обліку, а 30 серпня 1994 року
зареєструвався в АДРЕСА_2. Під час
проживання в Росії, ОСОБА_2 отримав
громадянство Російської Федерації.
Після завершення строку броні, наймач
протягом шести місяців до спірної
квартири не повернувся та документів
про продовження бронювання до
виконавчого комітету міської ради не
надавав. Крім того дружина наймача
ОСОБА_1, 05 лютого 1993 року знялася з
реєстрації у спірній квартирі та
вибула на інше постійне місце
проживання, втративши право
користування квартирою. Не дивлячись
на це, у квітні 2011 року вона самоправно
вселилася до квартири, чим перешкоджає
реалізувати право власника на
користування та розпорядження майном.
Посилаючись на те, що договір найму на
заброньовану квартиру є припиненим з 18
липня 2003 року, позивач просив розірвати
договір найму на заброньоване житлове
приміщення з ОСОБА_2 та виселити з неї
ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України.

Рішенням Центрального районного суд м.
Миколаєва від 28 жовтня 2013 року позов
задоволено. Розірвано договір найму з
ОСОБА_2 на заброньоване приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_1 з
вказаної квартири, без надання іншого
житлового приміщення.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 16 грудня
2013 року рішення Центрального
районного суд м. Миколаєва від 28 жовтня
2013 року змінено в частині вирішення
позовних вимог до
ОСОБА_2 Викладено в цій частині рішення
суду в наступній редакції: «визнати
припиненим з 18 липня 2003 року договір
найму на заброньоване жиле приміщення
квартиру АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2
та виконкомом Миколаївської міської
ради». В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 січня 2014 року
відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
відкритті касаційного провадження у
справі, з підстав, передбачених п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних
і кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_4 про перегляд ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 січня 2014 року
з підстав неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, зокрема положень п. 6
ст. 29, п. 2 ч. 1 ст. 205, ст. 257, ст. 261, ст. 268,
ст. 638, ст. 651, ст. 825 ЦК України, ст. 64,
ст. 78, ст. 76, ст. 107, ч. 3 ст. 116 ЖК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, заявник
наводить ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 серпня 2013 року в якій мало
місце неоднакове застосування одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, якою було
передано справу на новий розгляд.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 7
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року №
11 «Про судову практику застосування
статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України»,
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішення судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі й
не відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК України, і на них
не може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Із доданої до заяви ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 листопада 2011 року випливає
різне визначення предмета регулювання
правових норм, різні підстава та зміст
позовних вимог й різні фактичні
обставини у порівнянні з ухвалою судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 січня 2014 року, а тому у
допуску справи до провадження
необхідно відмовити.

Керуючись статтею 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за заявою ОСОБА_1,
ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3,
про перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 січня 2014 року в справі за
позовом виконавчого комітету
Миколаївської міської ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа - товариство з
обмеженою відповідальністю
«Центральний - 1», про розірвання
договору найму на заброньоване жиле
приміщення та усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
шляхом виселення до провадження
Верховного Суду України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська
В.А. Черненко