інстанції Кошель Л.М.Провадження №
22-ц/780/2150/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі :

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Сержанюка
А.С.,

При секретарі - Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 31 січня 2014 року у
справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення сторін,
вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о
в и л а:

Позивач звернувся до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області з вищевказаним
позовом, в якому посилався на те, що
відповідно до п. 5 розділу XVII
"Прикінцевих та перехідних положень"
Закону України "Про акціонерні
товариства" Закрите акціонерне
товариство "АІСЕ Україна"
зареєструвало зміни в назві
організаційно-правової форми і
починаючи з 24.02.2010 року, нова назва
товариства - Приватне акціонерне
товариство "АІСЕ Україна".

Позивач вказував на те, що 10.07.2003 року
між ним та відповідачем ОСОБА_1
укладено Угоду № 63705, а також між
сторонами підписано Додатки № 1 та № 2
до неї, які є невід'ємними частинами
Угоди. У листопаді 2004 року ОСОБА_1
отримав автомобіль ЗАЗ 110206, кузов №
НОМЕР_1, 2004 року випуску і зареєстрував
його на своє ім'я у Білоцерківському
МРЕВ УДАІ УМВС України в Київській
області, (реєстраційний номер НОМЕР_2)
та отримав свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3.

ОСОБА_1 в свою чергу, зобов'язався
оплатити стовідсоткову вартість
автомобіля (Чистих внесків) та
вартість наданих йому послуг шляхом
сплати 84 (вісімдесяти чотирьох)
щомісячних повних внесків (ст. 4 Угоди
№ 63705).

Протягом серпня 2003 року - листопада 2004
року, ОСОБА_1 сплачував щомісячні
внески, а починаючи з грудня 2004 року
ОСОБА_1 почав порушувати умови Угоди в
частині повноти сплати щомісячних
внесків за автомобіль, та сплачував
внески не у відповідності до сум, що
вказувалися в квитанціях на оплату,
розрахованих відповідно до положень
статей 3, 4 Додатку № 2 до Угоди.

Згідно з Додатком № 1 до Угоди Графік
внесків складався з 84 щомісячних
платежів, а тому, враховуючи те, що
Графік внесків групи № 223 почався у
серпні 2003 року, то закінчився він у
липні 2010 року.

06.11.2009 року в порядку п.15.3. ст. 15
Додатку № 2 до Угоди на адресу ОСОБА_1
було направлено вимогу одноразової
сплати всієї суми заборгованості за
Угодою не пізніше 16.11.2009 року. До цього
часу вимога не виконана, борг не
погашено.

Станом на листопад 2009 року
заборгованість зі сплати Чистих
внесків ОСОБА_1 становила 6 217 грн. 83 коп.,
що складає 16,5384% від ціни
автомобіля,, яка виникла внаслідок
неповної сплати щомісячних внесків
згідно з Графіком внесків.

Згідно до положень п.п. 11.1 - 11.4 ОСОБА_1
було надано позивачу гарантію
забезпечення виконання ним зобов'язань
за Угодою № 63705 - гарантію двох
поручителів.

19.10.2004 року між позивачем та ОСОБА_2,
ОСОБА_3 було укладено Договір поруки, за
якими співпоручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зобов'язувалися солідарно
відповідати перед позивачем за
виконання відповідачем ОСОБА_1 в
повному обсязі зобов'язань, що
виникають з Угоди, а в разі їх
невиконання - відповідати перед
позивачем як солідарні боржники.
Вказаний договір поруки був
посвідчений приватним нотаріусом
Білоцерківського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4, реєстраційний номер
№ 7389.

Враховуючи викладене, позивач
просив стягнути з відповідачів
солідарно на його користь суму
заборгованості за Угодою № 63705 в
розмірі 6 217 грн. 83 коп.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 31.01. 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просив, рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 31.01.2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу в задоволенні
позову. Зазначив, що судом при розгляді
справи неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 31.01.2014 року в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, рішення суду першої
інстанції скасуванню і по справі
необхідно ухвалити нове рішення про
відмову позивачу в задоволенні
позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так, в судовому засіданні
встановлено, що між ЗАТ "АІСЕ Україна"
та ОСОБА_1 10.07.2003 року була укладена
Угода № 63705 з Додатками № 1 та № 2, які є
невід"ємними частинами Угоди про
надання послуг на придбання автомобіля
через організовану позивачем систему
Автоплан.

Відповідно до вищевказаної угоди,
ЗАТ "АІСЕ Україна" взяло на себе
зобов"язання щодо надання ОСОБА_1
послуг спрямованих на придбання
автомобіля марки ЗАЗ «Таврія» через
систему Автоплан, а ОСОБА_1 взяв на себе
зобов"язання оплачувати послуги в
формі та обсязі, зазначених в Правилах
здійснення діяльності Автоплану,
оплачувати витрати Фірмі щодо
організації забезпечення діяльності
Автоплану, страхування життя Учасника
системи, страхування автомобіля,
сплатити повну вартість автомобіля,
зазначену у додатку № 1 до Угоди, у
розмірах та на умовах, описаних в
Правилах здійснення діяльності
Автоплану.

ОСОБА_1 зобов"язався оплатити
стовідсоткову вартість автомобіля
(Чистих внесків) та вартість наданих
йому послуг шляхом сплати 84
(вісімдесяти чотирьох) щомісячних
повних внесків (ст. 4 Угоди № 63705).

Згідно з Додатком № 1 до вказаної
Угоди, Графік внесків складається з 84
щомісячних платежів. У Додатку № 2 до
Угоди № 63705, Правил здійснення
діяльності Автоплану, передбачено, що
Графік внесків - сукупність платежів,
що складається з Повних внесків, у
кількості, необхідній для сплати
повної Ціни автомобіля, послуг Фірми з
обслуговування та утримання системи
Автоплан, і страхових внесків.

В Додатку № 2 до Угоди № 63705, Правилах
здійснення діяльності Автоплану
вказані терміни, що використовуються в
цих Правилах, а саме: Повний внесок -
платіж, що складається з суми Чистого
внеску, Адміністративних витрат та
Страхового внеску, і підлягає
щомісячній сплаті Учасником системи в
порядку і термінах, визначених цими
Правилами, Чистий внесок - щомісячна
плата за Автомобіль, розмір якої
визначається шляхом ділення Ціни
автомобіля на кількість внесків,
зазначену у Графіку внесків,
Адміністративні витрати - плата за
послуги Фірми з організації діяльності
Автоплану.

Фірма надає можливість Учаснику
сплачувати ці витрати щомісячними
внесками, розмір кожного з яких складає
зазначений у Додатку № 1 відсоток від
Ціни автомобіля, разом із Чистим
внеском, Страховий внесок - щомісячна
плата за договором по страхуванню
життя Учасника системи, розмір якої
складає зазначений у Додатку № 1
відсоток від Ціни автомобіля.

Згідно до п. 3.1 ст. З Додатку № 2 до
Угоди, ціна автомобіля - це роздрібна
ціна Автомобіля, яка щомісячно
встановлюється Виробником та/або
Імпортером в останній робочий день
кожного місяця.

Відповідно до п 4.1 ст. 4 Додатку № 2 до
Угоди, з початку Графіка внесків та до
наступного місяця після одержання
Права на отримання Учасник має
сплачувати щомісячно цілий Чистий
внесок або половину його, за своїм
розсудом, Адміністративні витрати та
Страховий внесок. Розмір половини
Чистого внеску становить 50% від цілого
Чистого внеску, розрахованого згідно з
викладеним у статті 3 п. 3.3. Щомісячні
Адміністративні витрати та Страховий
внесок розраховуються згідно з
відсотками, зазначеними у Додатку №1 до
цієї Угоди.

В п. 4.5 Додатку № 2 до Угоди вказано, що
у разі порушення терміну сплати,
зазначеного у статті 4 п. 4. 3, Учасник
сплачує прострочений Повний внесок у
розмірі Повного внеску, що діє на
момент сплати простроченого платежу.

Згідно з Додатком № 1 до вказаної
Угоди, Графік внесків складається з 84
щомісячних платежів, а тому, враховуючи
що Графік внесків групи № 223 почався у
серпні 2003 року, то закінчився він у
липні 2010 року.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що після підписання Угоди
№ 63705, відповідач добросовісно
виконував її умови і регулярно
сплачував щомісячні платежі в сумі 246
грн. 32 коп. по квитанціях, які надходили
від позивача.

В листопаді 2004 року ОСОБА_1 отримав
автомобіль ЗАЗ 110206, який зареєстрував
на свої ім»я в Білоцерківському МРЕВ
УДАІ УМВС України в Київській області,
що підтверджується копією свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3. Вказаним автомобілем він
користується і на даний час.

Останній платіж за отриманий
автомобіль ним був здійснений в
листопаді 2007 року, що підтверджується
копією квитанції та графіком внесків
ОСОБА_1 за Угодою № 63705, які додано до
апеляційної скарги.

Після оплати останнього щомісячного
платежу ОСОБА_1 повністю виконав умови
Угоди № 63705 від 10.07.2003 року.

Статтею 9 Угоди № 63705 передбачено, що
Угода діє до моменту, коли обидві
сторони виконають усі зобов'язання,
передбачені цією Угодою.

Згідно ст. 6 Угоди № 63705, учасник
системи має право на оплату грошових
внесків на перед, тому, висновок суду
першої інстанції про те, що строк
закінчення графіку внесків групи № 223
настав у липні 2010 року і у липні 2010 року
ОСОБА_1 повинен був виконати всі свої
зобов'язання за Угодою, а саме: сплатити
всі 84 внески, спростовуються змістом
вказаної Угоди № 63705 і суперечать
умовам Угоди.

Висновок Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
про те, що ОСОБА_1 повинен оплатити
різницю вартості автомобіля «Таврія»
та автомобіля «Славута», якого він не
отримував не відповідає нормам
матеріального права та суперечить
змісту Угоди № 63705, так як на момент
припинення випуску автомобіля
«Таврія», ОСОБА_1 його отримав і
повністю сплатив його вартість, тому,
він не повинен оплачувати вартість
автомобіля «Славута» на отримання
якого він не укладав Угоди і його не
отримував.

Відповідно до норм цивільного права
України, усі цивільно-правові угоди та
договори повинні відповідати нормам
цивільного законодавства.

За правилами ч. 2 ст. 5 ЦК України акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

В ст. 58 Конституції України вказано,
що закони та інші нормативно-правові
акти не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що цивільно-правова угода не
може містити норми, які погіршують
становище сторони та не може містити
норми зворотної дії.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
Додаток № 2 до Угоди № 63705 на який
посилається Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області в
рішенні суду, як на належний і
допустимий доказ, не може бути
прийнятий до уваги, так як ОСОБА_1 умови
Угоди № 63705 повністю виконані в
листопаді 2007 року.

За таких же підстав, колегія суддів не
приймає до уваги та вважає помилковим,
висновок суду першої інстанції про те,
що строк закінчення Графіку внесків
групи № 223 настав у липні 2010 року і у
липні 2010 року ОСОБА_1 повинен був
виконати всі свої зобов'язання за
Угодою, а саме: сплатити всі 84 внески в
порядку та в розмірі передбаченому
Угодою № 63705.

Нормами ст. ст. 257, 258 ЦК України
встановлено, що загальний строк
позовної давності становить три роки, а
позовна давність щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
встановлена строком в один рік.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив
позовної давності про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою відмови у позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

З Угоди № 63705 від 10.07.2003 року,
укладеної між ОСОБА_1 та позивачем,
вбачається, що він придбав у позивача,
через систему Автоплан автомобіль
марки ЗАЗ «Таврія». Одночасно з
підписанням Угоди № 63705 був підписаний
Додаток № 1, в якому зазначалася марка,
модель автомобіля, його ціна, адрес
ОСОБА_1, вступний внесок, щомісячний
чистий внесок, щомісячні
адміністративні витрати та інше.

Після підписання Угоди № 63705 він
добросовістно виконував всі її умови і
регулярно сплачував щомісячні платежі
в сумі 246 грн. 32 коп., по квитанціях, які
надходили від позивача.

Останній платіж за отриманий
автомобіль ОСОБА_1 був здійснений в
листопаді 2007 року, відповідно до
графіка внесків ОСОБА_1 за Угодою № 63705
від 10.07.2003 року, що підтверджується
копією квитанції і що означає, що при
відсутності платежу в зазначений строк
з наступного дня позивачу стає відомо
про порушення його права, у зв»язку з
чим, у позивача починається дія строку
права звернення до суду з вимогою
захисту своїх інтересів.

Таким чином, строк позовної давності
права звернення до суду з вказаною
заявою у позивача сплинув у листопаді
2010 року. З даною позовною заявою він
звернувся в Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області
10.07. 2013 року.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняєтьчя вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. Позовна давність
за позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується судом
незалежно від наявності заяви сторонни
у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, а рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 31.01.2014 року
скасуванню і по справі необхідно
ухвалити нове рішення про відмову ПАТ
«АІСЕ Україна» в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 31 січня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення про
відмову Приватному акціонерному
товариству «АІСЕ Україна» в
задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: