Справа № 1326/3455/2012
Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/3243/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення
Франківського районного суду м Львова
від 20 листопада 2012 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2,
треті особи - ОСОБА_5, відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Сихівського РВ ЛМУ
ГУМВСУ у Львівській області та відділу
у справах дітей Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
про зобов»язання відповідача зняти
малолітнього ОСОБА_4 з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_1 в місячний
термін з дня вступу судового рішення в
законну силу. В разі ухилення
відповідача від виконання рішення
суду, покласти обов»язок зняти
малолітнього ОСОБА_4 з реєстрації у
вказаній квартирі на відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб.

Оскаржуваним заочним рішенням позов
задоволено, зобов"язано Сихівський РВ
ЛМУ ГМВСУ у Львівській області зняти
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з державної
реєстрації в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення в апеляційному порядку в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_4,
оскаржив ОСОБА_2, вважає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції невірно керувався ст.
71 ЖК України, ст. ст. 317, 391 ЦК України, які
не регулюють спірні правовідносини. На
думку апелянта суд не врахував тієї
обставини, що неповнолітній ОСОБА_4
проживав і був зареєстрований у
спірній квартирі разом з покійною
матір»ю, йому на момент розгляду справи
не виповнилося 10 років, і оскільки
відповідно до п. 5 ст. 29 ЦК України
місцем проживання особи, яка не досягла
десяти років, є місце проживання її
батьків або одного з них, він на
законних підставах є зареєстрованим у
цій квартирі. Зазначає про те, що судом
при ухваленні рішення не враховано
положень Закону України "Про охорону
дитинства", у якому зазначено, що діти -
члени сім"ї наймача або власника
житлового приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням на
рівні з власником або наймачем. З
наведених підстав просить оскаржуване
рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання
фізичної особи, яка не досягла десяти
років, є місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає. Оскільки мати
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
померла, житлова площа у спірній
квартирі не може бути місцем її
проживання. Задовольняючи позов суд
виходив із захисту прав позивачки,
оскільки шляхом скасування реєстрації
малолітньої дитини усуваються
перешкоди позивачці у здійсненні нею
права користування та розпорядження
належною їй квартирою.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції колегія погодитись не може з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_8 23.02.2002 року уклали шлюб,
у них народився син, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживав разом з
матір»ю у квартирі АДРЕСА_1 у якій вони
були зареєстровані. ІНФОРМАЦІЯ_4 року
мати малолітнього ОСОБА_4 померла.

Звертаючись із вказаним позовом,
ОСОБА_3, просила зобов»язати
відповідача, зазначивши таким батька
малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_2, зняти
малолітнього сина з реєстраційного
обліку в квартирі АДРЕСА_1 оскільки
реєстрацією малолітнього за вказаною
адресою порушуються її права як
власника квартири та чиняться
перешкоди у здійсненні прав власника, з
посиланням на норми ч.4 ст. 29, ст. ст. 319, 391
ЦК України.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого особистого
немайнового та майнового права та
інтересу. Перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів визначено
ч.2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь
- яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Разом з цим, відповідно до ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11.12.2003 року, зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, судового рішення, яке набрало
законної сили про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення померлою.

Таким чином, як убачається із вказаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про:
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення померлою.

Отже, виходячи з того, що вказаний Закон
є спеціальним нормативно - правовим
актом, який регулює правовідносини,
пов»язані із зняттям з реєстрації
місця проживання, положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до всіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов»язане зі зняттям з
реєстрації місця проживання.

Тому, у разі разі будь - яких обмежень у
здійснені права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, шляхом зняття
особи з реєстрації місця проживання,
пред»явивши разом з цим одну із таких
вимог: про позбавлення права власності
на житлове приміщення; про позбавлення
права користування житловим
приміщенням; про виселення; про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення померлою.

Проте суд першої інстанції вирішуючи
справу, на вищевказані норми закону
уваги не звернув й відповідно належним
чином не вирішив питання про те, чи
вірно позивачкою обрано спосіб захисту
порушеного права власності на спірну
квартиру шляхом пред»явлення позову
про зобов»язання відповідача зняти з
реєстраційного обліку малолітнього
ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 та з
урахуванням того, що питання зняття
особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи житловим приміщенням відповідно
до норм житлового чи цивільного
законодавства (наприклад, ст. ст. 71, 72, 116,
156 ЖК України, ст.. 405 ЦК України, тощо) ,
належним чином не визначився із
наявністю правових підстав для
задоволення таких позовних вимог.

Згідно зі свідоцтвом про право
власності на квартиру, виданого 28.03.1997
р., на день смерті матері малолітнього
ОСОБА_4 - ОСОБА_8, на праві спільної
сумісної власності разом з ОСОБА_3,
ОСОБА_5 належала спірна квартира
АДРЕСА_1 і як вбачається з витягу про
реєстрацію у Спадковому реєстрі №28241198,
виданому 03.10.2011 р. Шостою Львівською
державною нотаріальною конторою
зареєстровано спадкову справу №51782942
після смерті ОСОБА_9, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції безпідставно не взяв
до уваги те, що відповідно до ст. 1261 ЦК
України малолітній син померлої ОСОБА_8
- ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги її
майна за законом, а відтак, спадкоємцем
частки у спірній квартирі АДРЕСА_1 що
дає йому право на проживання у цій
квартирі та бути зареєстрованим за цим
місцем проживання.

Крім цього, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що ОСОБА_3
звернулася з позовом про зобов»язання
зняти малолітнього ОСОБА_4 з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1 в місячний термін з дня вступу
судового рішення в законну силу,
зазначивши у позовній заяві
відповідачем фізичну особу, а саме,
батька малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_2, та
не врахував того, що відповідачем по
такій категорії справ повинен бути
державний орган, уповноважений
державою на виконання функцій по
реєстрації та зняття з реєстрації
місця проживання фізичних осіб.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції зобов»язав зняти ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 з державної реєстрації в
АДРЕСА_1 Сихівський РВ ЛМУ ГУМВС
України у Львівській області, який не
був залучений до участі у справі як
відповідач, тобто, зобов»язав до
вчинення дій особу, яка не була
залучена до участі у справі, як
відповідач, у порядку, передбаченому
ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

У зв»язку з неповним з»ясуванням судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, оскаржуване рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_4 - задовольнити.

Заочне рішення Франківського
районного суду м Львова від 20 листопада
2012 року - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в
задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.