Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р.
Справа153/144/14

Ямпільський районний суд Вінницької
області

у складі головуючого судді Гаврилюк
Т.В.

за участю секретаря судового засідання
Шарко Л.В.

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань у
приміщенні Ямпільського районного
суду Вінницької області у місті Ямпіль
Вінницької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
незаконно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
незаконно отриманих коштів
посилаючись на те, що 08 лютого 2011 року у
місті Ямпіль Вінницької області між
ним та ОСОБА_3 був укладений у простій
письмовій формі договір
купівлі-продажу земельної ділянки, що
розташована на території Клембівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області. Він передав
відповідачці грошові кошти у сумі 1000
доларів США. Проте, коли звернувся до
відповідача з проханням нотаріально
посвідчити вказаний вище договір
купівлі-продажу, відповідачка
відмовилася. Вказав, що зі своєї
сторони він виконав усі істотні умови
договору і сплатив відповідачці кошти
у розмірі 1000 доларів США за купівлю
земельної ділянки, про що остання
засвідчила у розписці. Крім того, даний
договір купівлі продажу не може бути
нотаріально посвідченим, оскільки
цільове призначення вказаної
земельної ділянки - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. У зв'язку із
вищевикладеними обставинами він
змушений звернутися до суду із даним
позовом та просити суд винести рішення,
яким стягнути на його користь із
відповідачки кошти в розмірі 7999,30
гривень, які були ним сплачені за
продаж земельної ділянки, що
розташована на території Клембівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області, а також стягнути із
відповідачки судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання
не зявився. 24 березня 2014 року за вх..№1875
подав до суду заяву про збільшення
позовних вимог, по скільки курс долара
США станом на 24 березня 2014 року
збільшився і борг відповідачки складає
10196,50 гривень. Просив суд стягнути на
його користь із ОСОБА_3 кошти у розмірі
10196,50 гривень, які були ним сплачені за
продаж земельної ділянки.

Представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності
від 12 березня 2014 року позовні вимоги
підтримала та суду пояснила, що її
довіритель позичив відповідачці кошти
у сумі одна тисяча доларів США, і у разі
не повернення боргу відповідачка
зобов'язалася зареєструвати на нього
право власності на земельну ділянку.
Після звернення її довірителя до
відповідачки з метою, щоб остання
повернула кошти, ОСОБА_3 відмовила. Свої
пояснення у судових дебатах доповнила
та просила суд позовні вимоги
задовольнити, так як фактично між
сторонами відбувся договір
купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилася. У своєму письмовому
запереченні від 14.03.2014 року зазначила,
що свою землю вона позивачеві не
продавала і не мала наміру цього
робити, оскільки земельна ділянка є її
приватною власністю та з 2010 року
орендована ЗАТ «Продовольча компанія
«Поділля». Вказану розписку вона
написала під час розпивання спиртних
напоїв з позивачем, після чого він і
забрав у неї оригінал державного акта.
Просить позовну заяву ОСОБА_1 до неї
залишити без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру №17
від 12.03.2014 року та угоди №17 від 12.03.2014
року позовні вимоги не визнав, так як
вони є незаконними, необґрунтованими
та надуманими. Суду пояснив, що у своїх
позовних вимогах позивач вказує на те,
що він купив земельну ділянку у
відповідачки. Однак, спірна земельна
ділянка орендована Закритим
акціонерним товариством «Продовольча
компанія «Поділля» і тому не могла
продаватися. Просив суд у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Судом встановлені такі обставини
та визначені відповідно до них
правовідносини.

Із досліджених судом письмових
доказів, що є у справі - розписки від 08
лютого 2011 року встановлено, що
відповідач отримала від позивача гроші
у сумі одна тисяча доларів США за
продану йому земельну ділянку право
власності на яку підтверджується
державним актом серії ВН №059501 виданим
Ямпільською районною державною
адміністрацією 11 жовтня 2006 року на ім'я
відповідачки. Із ксерокопії Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ВН №059501 виданого на
підставі розпорядження Ямпільської
РДА від 14 грудня 2005 року за №463 11 жовтня
2006 року на ім'я ОСОБА_3 встановлено, що
остання є власником земельної ділянки
площею 2,0457 гектарів у межах згідно з
планом, яка розташована на території
Клембівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області та призначена для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Із свідоцтва про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого
31 жовтня 2008 року встановлено, що ОСОБА_6
та ОСОБА_3 розірвали шлюб 30 жовтня 2008
року і після реєстрації розірвання
шлюбу відповідач змінила своє прізвище
«ОСОБА_3» на прізвище «ОСОБА_3». Із
роздруківки з офіційного сайту
Національного Банку України станом на
23 січня 2014 року офіційний курс гривні
до 100 доларів США становить 799,3000
гривень. Із договору оренди земельної
частки (паю) від 30 березня 2009 року
встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
було укладено договір оренди земельної
частки (паю) строком з 30.03.2009 року по
29.03.2058 року. Із реєстраційної справи
№Х000000693 земельної частки (паю) 1266
встановлено, що ОСОБА_3 є орендодавцем,
а ЗАК «ПК «Поділля» орендарем
земельної ділянки для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Клембівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області. Із договору оренди землі
№Х000000693 від 21 жовтня 2010 року
встановлено, що відповідач передала в
оренду ЗАТ «Продовольча компанія
«Поділля» земельну ділянку загальною
площею 2,0457 га на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ВН №059501 строком на
десять років. Із довідки про отримання
допомоги №01-06/269 від 21.11.2013 року виданої
управлінням соціального захисту
населення Ямпільської
райдержадміністрації встановлено, що
ОСОБА_3 зареєстрована у АДРЕСА_1,
перебуває на обліку в управлінні
соціального захисту населення
Ямпільської РДА та їй призначено
державну допомогу на дітей одиноким. Із
свідоцтва про народження серії НОМЕР_2
виданого 17 лютого 2012 року встановлено,
що відповідачка є матір'ю ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Із свідоцтва про
народження серії НОМЕР_3 виданого 16
грудня 2003 року встановлено, що
відповідачка є матір'ю ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд, дослідивши та оцінивши
докази, що є у справі в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають до часткового
задоволення, виходячи із наступного:

Суд вважає, що згідно змісту
поданої розписки, яку 08 лютого 2011 року
написала відповідачка, між сторонами у
справі укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
згідно якого позивач ОСОБА_1 передав
відповідачу ОСОБА_3 кошти у сумі одна
тисяча доларів США, а відповідач ОСОБА_3
отримала вказану суму коштів за
продану позивачеві земельну ділянку,
яка належить їй на підставі Держаного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ВН №059501 виданого
Ямпільською райдержадміністрацією 11
жовтня 2006 року.

Відповідно до ст.657 ЦК України
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно ч.2 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до п.п. «б» п.15
Перехідних положень Земельного
кодексу України до набрання чинності
законом про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 01 січня 2016 року, не
допускається купівля-продаж або іншим
способом відчуження земельних ділянок
і зміна цільового призначення
(використання) земельних ділянок, які
перебувають у власності громадян та
юридичних осіб для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
земельних ділянок виділених в натурі
(на місцевості) власникам земельних
частко (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також
земельних часток (паїв), крім передачі
їх у спадщину, обмін земельної ділянки
на іншу земельну ділянку відповідно до
закону та вилучення (викупу) земельних
ділянок для суспільних потреб, а також
крім зміни цільового призначення
(використання) земельних ділянок з
метою їх надання інвесторам - учасникам
угод про розподіл продукції для
здійснення за такими угодами.

Відповідно ч.1 ст.220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Тобто, із врахуванням вище
викладеного правочин, який було
вчинено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є
нікчемним, і визнання такого правочину
не дійсним, згідно вимог цивільного
законодавства, не вимагається.

Відповідно до ч.1, 2 ст.216 ЦК України
у разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Зважаючи на те, що відповідач
відмовляється повернути позивачеві
кошти в сумі 1000 доларів США, отриманих
за продажу земельної ділянки, згідно
розписки від 08 лютого 2011 року, а тому
порушені права позивача підлягають
судовому захисту шляхом стягнення з
відповідачки на користь позивача 1000
доларів США, що станом на 23 січня 2014
року (момент звернення до суду із
позовом) еквівалентно 7999,30 гривень, як
безпідставно набутих згідно вказаного
договору.

Що стосується заяви позивача про
збільшення позовних вимог від 24.03.2014
року, в якій він посилається на те, що
станом на 24 березня 2014 року офіційний
курс гривні до 100 доларів США становить
10196,5 гривень та просить суд стягнути з
відповідачки кошти у розмірі 10196,5
гривень, суд вважає, що у цій частині
позовних вимог слід відмовити, по
скільки збільшені позовні вимоги
позивачем є недоцільними та такими, що
грубо порушують права відповідача
ОСОБА_3 і приходить до висновку, що із
відповідачки ОСОБА_3 необхідно
стягнути кошти у сумі 7999,30 гривень, так
як на момент звернення позивача ОСОБА_1
до суду із даним позовом курс долара
США складав 799,3 гривень.

Відповідно до п.3 постанови
Пленуму Верховного Суду України №14 від
18 грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» відповідно до статті
19 Конституції України, статті 1 ЦПК
України та з урахуванням положення
частини четвертої статті 10 ЦПК України
вийти за межі заявлених вимог (вирішити
незаявлену вимогу, задовольнити вимогу
позивача у більшому розмірі, ніж було
заявлено) суд має право лише у випадках,
прямо передбачених законом. Наприклад,
суд має право вийти за межі заявлених
вимог і з власної ініціативи вирішити
питання про стягнення аліментів на
дитину одночасно з позбавленням
батьківських прав (частина друга
статті 166 Сімейного кодексу України);
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину (частина п'ята
статті 216 Цивільного кодексу України.

Тому, із врахуванням вище
викладеного, суд має підстави вийти за
межі заявлених вимог та застосувати
наслідки недійсності нікчемного
правочину з власної ініціативи у
відповідності із ч.5 ст.216 ЦК України та
із врахуванням п.3 постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі».

При вирішенні питання про судові
витрати, суд керується ч.1 ст.88 ЦПК
України, яка говорить про те, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. У зв'язку
із цими обставинами, на підставі
квитанції №11AL40444 від 23 січня 2014 року,
суд має підстави стягнути із
відповідачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати по оплаті судового збору у сумі
243 гривні 60 копійок.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 62, 64, 88, 212, 213,
214, 215, 292, 294 ЦПК України, на підставі
ст.204, 207, 208, 209, 210, 215, 216, 220, 236, 638, 639, 655, 656,
657, 658, 1047, 1053 ЦК України, п.15 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», постановою Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі», Законом України
«Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Застосувати з ініціативи суду
наслідки недійсності нікчемного
правочину укладеного 08 лютого 2011 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо
купівлі-продажу земельної ділянки
цільове призначення якої для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 кошти у сумі 7999 гривень 30
копійок, які були сплачені останнім за
купівлю-продаж земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована на території
Клембівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області, а також 243 гривні 60 копійок
сплаченого судового збору, а всього 8242
(вісім тисяч двісті сорок дві) гривні 90
копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Ямпільський районний суд Вінницької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
Т.В.Гаврилюк