Головуючий суду 1 інстанції - Рябуха
Доповідач - Іванова І.П.
Справа № 435/2248/13-ц
Провадження № 22ц/782/1001/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів:
Фарятьєва С.О., Украінцевої Л.Д.,

при секретарі
-Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Жовтневого районного суду
м.Луганська від 10 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус Луганського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_6 про визнання заповіту
недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду
Луганської області від 10 лютого 2014 року
у задоволенні позовних вимог було
відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі апелянти просять
рішення Жовтневого районного суду
Луганської області від 10 лютого 2014 року
скасувати. Апелянти вважають, що суд
першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
не з'ясував всіх обставин справи.

Заперечень проти апеляційної скарги
іншими учасниками не надано.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_7 на праві власності належав
житловий будинок АДРЕСА_1. За життя
ОСОБА_7 був оформлений заповіт на
відповідача ОСОБА_5, яким все своє майно
на випадок його смерті він заповідав
ОСОБА_5 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Заслухавши доповідача, вислухавши
сторони, які з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, перевірив законність та
обґрунтованість рішення, судова
колегія вважає апеляційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні апелянти
підтримали свою апеляційну скаргу,
представник відповідачки заперечував.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що підставою для визнання
правочину недійсним на підставі вимог
ст. 225 ЦК України може бути лише
абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та керувати ними, що
позивачами не було доведено.

Такого висновку суд дійшов
обґрунтовано.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Позивачі, звертаючись з позовом
до ОСОБА_5, просили визнати заповіт
недійсним на підставі ст.ст.225 ЦК
України.

Згідно ст.225ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті - за позовом інших
осіб, чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно ч.2ст.1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Як роз'яснено у п.16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
6 листопада 2009р. „ Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правила статті
225 ЦК поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Як вбачається з матеріалів
справи, судом ретельно були
досліджені надані сторонами докази, за
клопотанням позивачів призначена
посмертна судово-психіатрична
експертиза. Висновок експертів
свідчить про те, що фахівцями взято до
уваги пояснення позивачів про уживання
померлим спиртних напоїв, а також його
захворювання, пов'язані з участю у
ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС
(а.с.63-71). Експерти зробили висновок, що
на час складення заповіту (21 серпня 2010
року) ОСОБА_7 ніяким психічним
захворюванням, тимчасовим розладом
психічної діяльності не страждав.
Ознаків психічних та поведінкових
розладів внаслідок уживання алкоголю
(запій, стан скасування, психопатичний
стан) у момент складення заповіту не
виявляв, у тому числі у зазначений
період часу у стані алкогольного
сп'яніння не перебував. Відомостей, що
ОСОБА_7 під час складення заповіту був
позбавлений усвідомлювати значення
своїх дій і керувати ними в наданих для
експертного дослідження матеріалах не
міститься.

Не погоджуючись з рішенням суду,
апелянти зазначають, що суд
безпідставно відхилив клопотання про
призначення повторної психолого -
психіатричної експертизи, не було
взято до уваги, що саме приводом для
госпіталізації батька позивачів
слугувала втрата його свідомості на
вулиці та виявлені зміни у діяльності
життєво важливих органів.

Такий довід не заслуговує на увагу з
тих підстав, що закон вимагає
встановлювати стан спадкодавця на
момент укладення правочину, в даному
випадку -21 серпня 2010 року, а свідомість
ОСОБА_7, як свідчить меддокументація,
втратив через рік.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України,
якщо висновок експерта буде визнано
неповним або неясним, судом може бути
призначена додаткова експертиза, яка
доручається тому самому або іншому
експерту (експертам). Якщо висновок
експерта буде визнано необґрунтованим
або таким, що суперечить іншими
матеріалам справи або викликає сумніви
в його правильності, судом може бути
призначена повторна експертиза, яка
доручається іншому експертові
(експертам). Суд першої інстанції в
своїй ухвалі від 27.01.2014 року
обґрунтовано, із застосуванням вимог
ст. 9 Закону України «Про судову
експертизу», ст. 150 ЦПК України, п.п. 10, 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 8 від 30.05.1997 року, відмовив у
задоволенні клопотання про
призначення повторної комісійної
посмертної комплексної
психолого-психіатричної експертизи.
Позивачами суду не було надано
будь-якої додаткової медичної
документації відносно померлого, а
також належним чином не обґрунтовано
та не надано будь-яких доказів
неповноти, неясності,
необґрунтованості чи суперечливості
вказаного вище висновку експертизи.
Тому судова колегія погодилась з
висновками рішення суду першої
інстанції стосовно відсутності
необхідності у проведенні повторної
психолого-психіатричної експертизи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст..61 ЦПК
України цього Кодексу.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Луганська від 10 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: