Справа № 336/8916/13-ц
Пр. № 2/336/173/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
особі законних представників ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи - орган опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Шевченківському району,
Шевченківський районний відділ в м.
Запоріжжі управління Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 подав до суду позов про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на належну йому квартиру АДРЕСА_1
шляхом виселення з житла відповідачів,
а також визнання їх такими, що втратили
право користування житлом.

Після скасування судом заочного
рішення суду в зазначеній справі від
18.06.2013 року позивач уточнив позов.

В позові (а. с. 83-86) зазначив, що право
власності на квартиру, на яку за
рішенням суду звернено стягнення в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, набув 21 березня 2012
року на прилюдних торгах. В квартирі
проживають і перебувають на
реєстраційному обліку відповідачі, які
є членами сім'ї попереднього власника -
ОСОБА_2 Проживання відповідачів у
належному позивачу житлі створює
перешкоди для нього у здійсненні права
власності. Позивач через
перешкоджання відповідачів, які є
сторонніми особами для нього, не
може стати до користування та
управління належною йому квартирою, а
спроби вирішити спір у позасудовому
порядку позитивних наслідків не
принесли, відповідачі відмовляються в
добровільному порядку залишити житло,
у зв'язку з чим позивач, будучи
власником квартири, позбавлений
можливості використовувати її за
призначенням. Між тим правові підстави
для проживання відповідачів та
перебування їх на реєстраційному
обліку в згаданій квартирі відсутні.
Так як відповідачі не є членами сім'ї
позивача, договір про право
користування спірним житлом між
сторонами не укладався, а в силу закону
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, просить про ухвалення
рішення на його користь.

В судове засідання позивач не з'явився,
надавши письмове звернення, яке
містить прохання про задоволення
позову, проведення судового розгляду у
його відсутність, а також згоду на
ухвалення рішення при заочному
розгляді справи.

Суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК
України знаходить можливим вирішення
справи без участі позивача, на підставі
наявних у справі доказів.

Відповідачі, належним чином
повідомлені про час та місце вирішення
спору, про що свідчать розписки про
отримання ними судових повісток, в суд
не з'явилися двічі. Заперечень проти
позову не надали.

За згаданих обставин за згодою
позивача, викладеною в письмовій заяві,
суд у відповідності до ст. 224 ЦПК
України вважає за можливе провести
заочний розгляд справи.

Представники третіх осіб, належним
чином повідомлені про судовий розгляд,
до суду не з'явилися, надавши письмові
звернення, які містять прохання про
проведення судового розгляду у їх
відсутність, що в силу ст. 36 ЦПК України
є підставою для вирішення справи у
відсутність представників третіх осіб.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд знаходить
позов обґрунтованим і таким, що
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 21 березня 2012 року
відбулися прилюдні торги з реалізації
арештованого нерухомого майна, а саме:
квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 і
є предметом іпотеки, переможцем яких
став ОСОБА_1 (а. с. 8). Позивач
зареєстрував право власності в ТОВ
«ЗМБТІ» (а. с. 9, 30, 31). В квартирі
проживають і перебувають на
реєстраційному обліку відповідачі. 3
квітня 2012 року позивачем відповідачам
направлено вимогу про добровільне
звільнення квартири, яка отримана
відповідачами, як випливає з поштового
повідомлення (а. с. 10,11).

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном, а згідно із ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

В силу ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист усіх
суб'єктів права власності, а згідно із
ст. 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 109 ЖК України звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають в ньому, за
винятками, встановленими законом.

В силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку
має право використовувати помешкання,
зокрема, для власного проживання.

Оскільки ОСОБА_1 належить право
власності на спірне житло, між тим
відповідачі створюють йому перешкоди у
здійсненні права власності, у
відсутність правових підстав для їх
проживання в квартирі суд вважає, що
охоронюване законом право власника на
проживання в належному йому житлі
підлягає захисту, а вимоги позивача про
виселення відповідачів та його
вселення до квартири АДРЕСА_1 -
задоволенню.

Зазначений висновок суду не
спростовують умовиводи відповідачки,
викладені в заяві про перегляд
заочного рішення (а. с. 49-51), про
неналежне застосування судом при
вирішенні спору положень статті 109 ЖК
України, яке виражене в неврахуванні
правил частини третьої цієї статті про
необхідність направлення письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника про звільнення житла, на яке
звернено стягнення, протягом одного
місяця з дня отримання такої вимоги,
виходячи з такого.

Зміст згаданого правила житлового
законодавства регулює інші, ніж ті, що
виникли між сторонами, правовідносини,
і стосується дій кредитора при
прийнятті ним рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання
спору, тоді як судом встановлено, що
право на передане свого часу в іпотеку
майно набула у встановленому законом
порядку інша особа.

Хоча при вирішенні спору суд і не
застосовував цю статтю житлового
законодавства, оскільки керувався
правовими нормами про захист права
власника на здійснення ним права
власності, і захист права особи не
ставив у залежність від такої
письмової вимоги, проте в матеріалах
справи наявна і відповідна вимога
позивача (а. с. 10), і докази її отримання
відповідачами ще 11 квітня 2012 року (а. с.
11).

Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 386, 391 ЦК
України, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 33, 39, 40
Закону України «Про іпотеку», ст.
ст. 3, 10, 59, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, в особі
законних представників ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, малолітніх
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 57 грн. 35 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання в суд першої інстанції
апеляційної скарги протягом десяти
днів після його проголошення, а
особами, які беруть участь у справі, але
не були присутні в залі судового
засідання під час проголошення
рішення, - в той же строк з дня отримання
копії рішення.

Повторне заочне рішення суду позивач
та відповідач можуть оскаржити в
загальному поряджку, встановленому
цивільним процесуальним Кодексом
України.

Суддя
О.В.
Щаслива