УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, в імені якого
діє ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості за договором позики, та
за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про визнання договору позики
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 06 лютого
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 05 червня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 10 червня 2011 року
між ним та ОСОБА_10 укладено договір
позики, за умовами якого останній
отримав грошові кошти у сумі 23 920 500, 00
грн, що еквівалентно 3 000 000, 00 доларів
США, зі строком повернення до 01 вересня
2012 року, які позичальник зобов'язався
повернути позикодавцю готівкою за
максимальним курсом продажу долару США
за гривню, встановленому на
міжбанківському валютному ринку
України на день повернення позики.
Спірний договір позики позичальником
був укладений в інтересах сім'ї, під час
знаходження його у шлюбі з ОСОБА_7, для
ремонту сімейного будинку. Так, ОСОБА_10
та ОСОБА_7 є солідарними боржниками за
зобов'язанням з повернення позики.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер,
його спадкоємцями є дружина, ОСОБА_7 та
син - ОСОБА_8, від імені якого діє мати
ОСОБА_7, а також мати боржника - ОСОБА_9

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_6
просив суд стягнути відповідно до
частки у спадковому майні з ОСОБА_9
заборгованість за договором позики в
сумі 302 227,63 грн, з ОСОБА_8 законним
представником якого є ОСОБА_7,
заборгованість за договором позики в
сумі 906 682, 87 грн. та з ОСОБА_7 - 23 364 089,50
грн.

У січні 2013 року ОСОБА_7 подала до суду
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_6 про
визнання договору позики недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_7 зазначала, що вона не має
ніякого відношення до спірного
договору позики, оскільки їй не було
відомо про його укладення її померлим
чоловіком, згоди на укладення
вказаного договору вона не давала. Крім
того, ОСОБА_7 заперечує факт підписання
та укладення її чоловіком спірного
договору позики, зазначає, що договір
містить підроблений підпис її
чоловіка.

Посилаючись на вищенаведене ОСОБА_7
просила суд визнати договір позики від
10 червня 2011 року відносно неї недійсним
в зв'язку з тим, що він був укладений без
її письмової згоди.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 06 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 05 червня 2013 року, позовні вимоги
ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто на користь позивача з ОСОБА_9
заборгованість за договором позики в
сумі 302 227,63 грн, з ОСОБА_8 законним
представником якого є ОСОБА_7,
заборгованість за договором позики в
сумі 906 682,87 грн та із ОСОБА_7 - 23 364 089,50
грн. У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій з
ухваленням нового рішення, яким
відмовити у задоволенні первісного
позову та задовольнити зустрічний
позов, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами попередніх
інстанцій норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Ухвалені у справі рішення суду
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що зобов'язання за договором позики,
померлий ОСОБА_8 взяв в інтересах сім'ї,
а також з того, що спадкоємці після
смерті спадкодавця ОСОБА_8 зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю у розмірі, який відповідає їх
частці у спадковому майні. Вимоги по
зустрічному позову щодо недотримання
письмової згоди дружини на укладання
договору позики не є підставою для
визнання такого договору недійсним.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитися не
можна.

Судом установлено, що 10 червня 2011 року
між ОСОБА_6, позикодавцем, та ОСОБА_10,
позичальником укладено договір позики,
за умовами якого позикодавець передав,
а позичальник отримав у власність
грошові кошти в сумі, еквівалентній 3 000
000 доларів США. Договір позики
укладений останнім під час перебування
у шлюбі із ОСОБА_7 Позичальник зазначив,
що грошові кошти будуть
використовуватись для ремонту
(реконструкції) домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що
належить позичальнику. Сторони
погодили, що позичальник зобов'язаний
повернути позику позикодавцеві
готівкою в сумі еквівалентній 3 000 000
доларів США за максимальним курсом
продажу долару США за гривню,
встановленому на міжбанківському
валютному ринку України, що на час
звернення з позовом становить 24 573 000
грн, в строк, визначений договором, а
саме 01 вересня 2012 року.

ОСОБА_10 та ОСОБА_7 перебували у
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження, виданим 17 липня 2004 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Оболонського районного
управління юстиції м. Києва. Від шлюбу
мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того судами встановлено, що
ОСОБА_10 та ОСОБА_7, під час знаходження у
шлюбі, набуто на праві спільної
сумісної власності житловий будинок
загальною площею 443,4 кв м, житловою
площею 109,4 кв м, розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Вартість зазначеного
житлового будинку становить 2 212 566 грн
згідно звіту про оцінку нерухомого
майна ТОВ «Оціночний стандарт». Також
подружжям на праві спільної сумісної
власності під час шлюбу набуто
земельні ділянки площею 0,1500 га та 0,0900
га за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть,
виданого 07 березня 2012 року відділом
реєстрації смертей у м. Києві, ОСОБА_10
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в Книзі
реєстрації смертей 27 лютого 2012 року
зроблено актовий запис № 3849.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_10
відповідно до наданої належним чином
засвідченої копії спадкової справи №
5/2012, є ОСОБА_7, ОСОБА_9 та неповнолітній
ОСОБА_8

Із матеріалів справи вбачається, що
нотаріусом видані свідоцтва про право
на спадщину за законом від 06 вересня 2012
року. Відповідачці ОСОБА_9 відповідно
до свідоцтва належить 1/4 частина
спадщини (частина житлового будинку та
земельних ділянок) після смерті сина
ОСОБА_10

Відповідачу за первісним позовом,
неповнолітньому сину ОСОБА_8 належить
3/4 частини спадщини. (спадщина
становить частину житлового будинку та
земельних ділянок), з урахуванням 2/4
частин, від якої відмовилася на його
користь його мати - дружина померлого
ОСОБА_7, яка включає в себе 1/4 частини
спадщини, від якої відмовився на
користь батько померлого ОСОБА_8

Відповідно до висновку № 0413
експертного почеркознавчого
дослідження зображення підпису від
імені ОСОБА_10 від 22 лютого 2013 року,
підпис від імені останнього,
зображення якого міститься в графі
«Позичальник ОСОБА_10» в
електрографічній копії договору
позики від 10 червня 2011 року, виконаний
не ОСОБА_10, а іншою особою з
наслідуванням підписів ОСОБА_10

06 лютого 2013 року в судовому засіданні
представником ОСОБА_7 було заявлено
клопотання про призначення по справі
судової почеркознавчої експертизи.

З журналу судового засідання,
вбачається, що зазначене клопотання
судом не вирішувалось та не ставилося
на обговорення.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд повинен
свої дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
чи відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів і висновків експертів.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України
встановлено, що для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч. 6,7 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу. Незгода суду з висновком
експерта повинна бути мотивована в
рішенні або ухвалі.

У порушення норм процесуального права
суди не надали належної юридичної
оцінки зазначеному висновку.

Крім того, 11 квітня 2013 року ОСОБА_7 було
заявлено клопотання про призначення по
справі судової почеркознавчої
експертизи. У травні 2013 року до суду
апеляційної інстанції з аналогічним
клопотанням звернулась ОСОБА_9 та
представник ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 05 червня 2013 року клопотання
представника ОСОБА_7 - ОСОБА_11 про
призначення судово-почеркознавчої
експертизи відхилено, з підстав не
надання достовірних документів з
оригінальними підписами померлого
ОСОБА_10 у кількості не менше 15 штук на
підставі яких можливе дослідження.

Відповідно до п. 2.2 Наказу Міністерства
юстиції України від 08 жовтня 1998 року №
53/5 «Про затвердження Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень»
експерт зобов'язаний, зокрема,
повідомити в письмовій формі орган
(особу), який (яка) призначив(ла)
експертизу (залучив(ла) експерта), про
неможливість її проведення та
повернути надані матеріали справи та
інші документи, якщо поставлене
питання виходить за межі компетенції
експерта або якщо надані йому
матеріали недостатні для вирішення
поставленого питання, а витребувані
додаткові матеріали не були надані.

Як вбачається із зустрічної позовної
заяви, ОСОБА_7 обґрунтовувала свої
вимоги щодо недійсності договору
позики тим, що її чоловік ОСОБА_10 не
укладав його.

Враховуючи наведе, колегія суддів
приходить до висновку, що питання щодо
недостовірності та недостатності
зразків для проведення експертизи
відноситься виключно до компетенції
експерта, з огляду на що апеляційний
суд на порушення вимог процесуального
закону дійшов помилкового висновку про
відмову у задоволенні заявленого
клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 СК України
стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, якщо судом встановлено, що
договір був укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї і те, що було
одержане за договором, використано на
її потреби.

У відповідності з вимогами ст. 541 ЦК
України солідарний обов'язок виникає у
випадках встановлених договором або
законом.

З урахуванням викладеного, висновок
суду, що ОСОБА_7 є боржником за
зобов'язаннями ОСОБА_10 за договором
позики є передчасним, оскільки
вказаним договором на відповідача не
покладався обов'язок по його виконанню,
своєї згоди на його укладання вона не
надавала, докази, які б свідчили про
використання отриманих коштів в
інтересах сім'ї відсутні.

Наведене свідчить про те, що суди
попередніх інстанцій у порушення вимог
ст. 212 ЦПК України у достатньому обсязі
не визначилися з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню та не
дотрималися принципу оцінки доказів,
відповідно до якого суд на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи аналізує і
оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, в
єдності і протиріччі, і ця оцінка
повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін.

Допущені судами неправильне
застосування норм матеріального та
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, рішення
судів першої та апеляційної інстанції
на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 06 лютого 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 05 червня 2013 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, в імені якого діє ОСОБА_7, ОСОБА_9
про стягнення заборгованості за
договором позики, та за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання
договору позики недійсним передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук