Справа № 2-3274/11
Провадження № 2/0182/249/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.03.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Нікополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права
на спадкування та визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до
суду з позовною заявою до відповідачки
про усунення від права на спадкування
та визнання за нею права власності на
спадок за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_4.

В обгрунтування своїх
вимог позивач посилається на наступні
обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла теща
її чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка при
житті оформила заповіт на ОСОБА_4 Після
смерті ОСОБА_5 відкрилась спадшина на
земельну ділянку, площею 4.400 га., яка
розташована на території
Криничуватської сільської ради,
переданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Вказана земельна ділянка належала
ОСОБА_5, згідно державного акту на право
приватної власності на землю НОМЕР_3
від 13.09.2002 року. В передбачений
законодавством строк її чоловік
ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса за
набуттям спадщини та подав заяву, але
не встиг отримати свідоцтво про право
на спадщину, в зв'язку з тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після смерті її
чоловіка відкрилась спадщина, яка
складається з:

- вказаної земельної ділянки,
площею 4.400 га., що розташована на

території Криничуватської сільської
ради, переданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;

- строкового банківського вкладу
„Довіра+", який відкрито в Публічному

акціонерному товаристві „Родовід
Банк" на ім"я її чоловіка ОСОБА_4, згідно
договору № ДРГ.148.ДВ+12-1089/11-2009 від 19.11.2009
року;

- ощадних внесків з необхідними
компенсаційними виплатами, які

знаходяться у ВАТ „Державний ощадний
банк України" у філії № 7898/026 на
рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, що
належали її чоловікові ОСОБА_4, згідно
ощадних книжок.

Вона одружилась з ОСОБА_4
28.08.1999 року. Вона добре знала як свого
чоловіка, так і його рідних. При житті
її чоловік заповіту не залишив. За
законом спадкоємцями є: вона, дружина
ОСОБА_4, та дочка її чоловіка від іншого
шлюбу - ОСОБА_3, яка теж звернулась за
набуттям спадщини після смерті свого
батька до нотаріальної контори. У
зв?язку з тим, що вона загубила оригінал
державного акту на право приватної
власності на землю НОМЕР_3, виданого
ОСОБА_5, і, відповідно, не мала змоги
надати вказаний документ приватному
нотаріусу Нікопольського міського
нотаріального округу О.Ю.Маєвській, їй
було відмовлено в наданні свідоцтва
про право на спадщину після смерті
чоловіка ОСОБА_4 і запропоновано
звернутись по питанню оформлення її
спадкових прав до Нікопольського
міськрайонного суду. Крім того, вона
заперечує, щоб спадщина, яка залишилась
після смерті її чоловіка, була поділена
в рівних частках між нею та донькою її
покійного чоловіка ОСОБА_3 з наступних
причин: по - перше, з метою накопичення
грошей, у 2009 році вони з чоловіком
ОСОБА_4 вирішили відкрити банківський
вклад в банку ПАТ „Родовід Банк", куди
вклали їх спільні гроші, які зібрали,
перебуваючи у шлюбі. Згідно п.2 ст.60
Сімейного кодексу України, кожна річ,
яка була придбана за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права загальної спільної
власності подружжя. Також, згідно п.4
ст.368 Цивільного кодексу України, майно,
придбане в результаті спільної праці
та за спільні грошові кошти членів
родини, є їх загальною спільною
власністю, якщо інше не встановлено
договором, укладеним в письмовій формі.
На підставі вищезазначеного вважає, що
банківській вклад, відкритий у 2009 році
на ім'я її чоловіка ОСОБА_4 в ПАТ
„Родовід Банк", на який вони спільно
перераховували гроші, набутий ними у
шлюбі та належить їм на праві спільної
сумісної власності. Таким чином, на
даний час вона є власником 12 частини
вказаного банківського вкладу як
частки у спільній сумісній власності
подружжя. По - друге, 24.12.2007 року донька
її чоловіка ОСОБА_3 з метою погашення
свого кредиту отримала від їх сім?ї
грошові кошти в розмірі 30 000 грн.,
написавши власноруч розписку, в якій
зобов"язалась повернути вказану суму
до 01.01.2009 року. Але вказану суму ОСОБА_3
не повернула до цих пір. Вона
неодноразово зверталась до
відповідачки з проханням повернути
вказані гроші, але відповідачка
ухиляється від виконання своїх
зобов"язань. Таким чином, приймаючи до
уваги, що на даний час вона є власником
12 частини вказаного банківського
вкладу як частки у спільній сумісній
власності, та ту обставину, що грошовий
борг у сумі 30 000 гривень відповідачка
не повернула, вона вважає, що
відповідачка не має права на спадок,
який залишився після смерті її
чоловіка ОСОБА_4 Вона стежить за
технічним станом вказаної земельної
ділянки, своєчасно звернулась за
набуттям спадщини, фактично прийняла
її та вважає, що, відповідно до діючого
законодавства, має цілком законне
право на оформлення за нею спадкових
прав. Просить суд усунути ОСОБА_3 від
права на спадкування за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Нікополі
Дніпропетровської області; встановити
факт спільної сумісної власності на
майно, придбане в період проживання у
шлюбі з ОСОБА_4 і набуте в період часу з
28.08.1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; встановити
факт належності їй 12 частини
строкового банківського вкладу
„Довіра+", який відкрито в Публічному
акціонерному товаристві „Родовід
Банк" на ім?я її чоловіка ОСОБА_4, згідно
договору № ДРГ.148.ДВ+12-1089/11-2009 від 19.11.2009
року як частки у спільній сумісній
власності подружжя; визнати за нею
право власності на 12 частину
строкового банківського вкладу
„Довіра+", який відкрито в Публічному
акціонерному товаристві „Родовід
Банк" на ім?я її чоловіка ОСОБА_4, згідно
договору № ДРГ.148.ДВ+12-1089/11-2009 від 19
листопада 2009 року, у порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за нею право
власності на земельну ділянку, площею
4.400 га., яка розташована на території
Криничуватської сільської ради,
переданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, у
порядку спадкування за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за нею право
власності на ощадні внески з
необхідними компенсаційними
виплатами, які знаходяться у ВАТ
„Державний ощадний банк України" у
філії № 7898/026 на рахунках № НОМЕР_1 та
№ НОМЕР_2 та відкриті на ім"я ОСОБА_4, у
порядку спадкування за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в
повному обсязі і просила суд їх
задовольнити. Суду пояснила, що після
сварки зі своєю донькою - відповідачкою
по справі, її чоловік стер її номер
телефону. Тому вона не мала змоги
повідомити відповідачку про смерть
батька, бо не знала, куди їй дзвонити.
Коли ж відповідачка дізналась про
смерть батька, жодної гривні на
пам"ятник чи поминки батька їй не дала.
Вона і ховала чоловіка і поминала його
за власні кошти.

Представник позивачки позовні
вимоги своєї довірительки підтримала в
повному обсязі і суду пояснила, що
відповідачка, чудово знаючи про
хворобу батька, не надала жодної
копійки на його лікування. Її клієнтка
передала в борг відповідачці 30 000
грн., які вона не повернула досі.
Відповідачка не мала та не має жодної
хвороби, яка б заважала їй доглядати за
хворим батьком. Однак, вона, навіть
тоді, коли батько лежав в лікарні,
жодного разу до нього не приїхала.

Відповідачка в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечувала. Суду пояснила, що
після смерті її батька спадкоємців
залишилось двоє - вона та його дружина -
позивачка по справі. Після смерті
батька вона вчасно звернулась до
нотаріуса. Однак, у видачі свідоцтва
про право на спадщину їй було
відмовлено, бо вона не мала оригіналів
документів. Нотаріус сказала їй, щоб
вона чекала, поки не звернеться до
нотаріальної контори позивачка. Тому
вона поїхала в Київ, де постійно мешкає.
Позивачка звернулась до суду, а її
навіть не повідомила про це. Позивачка
не повідомила її й про смерть батька, в
зв"язку з чим вона була позбавлена
можливості попрощатись з ним. Гроші,
які вона брала в батька, повернула в
повному обсязі. Про це свідчить навіть
той факт, що строк розписки закінчився
в 2009 році і батько за два роки не
звернувся з приводу стягнення боргу
ані до міліції, ані до суду. Батько
давав їй гроші в борг без свідків, а
вона віддавала йому гроші при свідках.
При поверненні грошей батькові, в нього
розписки не виявилось. Він сказав, що
забув її вдома і порве, як тільки
знайде. Вона йому повірила, бо вони ж
рідні люди. Між нею та батьком були
добрі стосунки. Батько її любив, бо
нелюбимій доньці він не дав би стільки
грошей. Пояснити, чому ж батько при дачі
їй грошей в борг, став вимагати
розписку, не змогла. Вона в дитинстві
разом з батьками проживала в
Казахстані і все, що було в квартирі
батька, її батьки привезли звідти. Крім
того, багато речей придбала її мати, яка
мала можливість діставати дефіцит. Їй
дуже образливо, що в той час, як
помирала її мама, її батько гуляв з
позивачкою. Після смерті її матері,
позивачка позабирала багато речей, які
купували її батьки і конкретно її мама.
В той час, коли її батько одружився з
позивачкою, в нього в Києві була
квартира. Цю квартиру він продав і
поклав гроші на книжку. Крім того, її
батько при звільненні з ПАТ „НЗФ"
отримав 6 000 грн., які теж поклав на
книжку. Позивачка не має до цих грошей
жодного відношення. Вона отримувала
мінімальну пенсію, робила собі
операції в Києві, на які теж витрачала
великі гроші, робила в себе в будинку
ремонт тощо. Земля, на яку позивачка теж
визнала право власності, належала її
бабусі ОСОБА_5. Позивачка навіть не
знає, де ця земля розташована. Тому ні
за якою земельною ділянкою вона
слідкувати не могла. Зі своїм батьком
вона перестала спілкуватись після
смерті свого брата, який помер за
півроку до смерті батька. Вона вважає,
що в смерті брата винен її батько, бо
він його не додивився. В них з батьком з
цього приводу відбулась сварка і вони
перестали з ним спілкуватись. Крім
того, її взагалі позивачка не пускала в
будинок, де жив батько, відібравши в неї
можливість спілкування з батьком.

Вислухавши сторони,
представника позивачки, свідків,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Згідно до ст.1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК
України, до складу спадщини входять усі
права та обов"язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинялися внаслідок
його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, той із
подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивачка одружилась з
ОСОБА_4 28.08.1999 року (а.с.14, 29). ІНФОРМАЦІЯ_1
померла колишня теща чоловіка
позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (а.с.9), яка при
житті оформила заповіт на ОСОБА_4 (а.с.8).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадшина на земельну ділянку, площею
4.400 га., яка розташована на території
Криничуватської сільської ради,
переданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Вказана земельна ділянка належала
ОСОБА_5, згідно державного акту на право
приватної власності на землю НОМЕР_4
від 13.09.2002 року (а.с.54-55). В передбачений
законодавством строк чоловік
позивачки ОСОБА_4 звернувся до
нотаріуса за набуттям спадщини та
подав заяву (а.с.40-51), але не встиг
отримати свідоцтво про право на
спадщину, в зв'язку з тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с.13, 52). Після
смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка
складається з:

- строкового банківського
вкладу „Довіра+", який відкрито в
Публічному

акціонерному товаристві „Родовід
Банк" на ім"я ОСОБА_4, згідно договору №
ДРГ.148.ДВ+12-1089/11-2009 від 19.11.2009 року (а.с.16);

- ощадних внесків з
необхідними компенсаційними
виплатами, які

знаходяться у ВАТ „Державний ощадний
банк України" у філії № 7898/026 на
рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, що
належали ОСОБА_4, згідно ощадних книжок
(а.с.22).

Суд не може визнати
земельну ділянку, площею 4.400 га., яка
розташована на території
Криничуватської сільської ради,
переданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
об"єктом спадкування після смерті
ОСОБА_4, оскільки спадкодавець ОСОБА_4
не отримав свідоцтва про право на
спадщину.

Спадкоємцями за законом
після смерті ОСОБА_4 є сторони по
справі, які вчасно звернулись до
нотаріуса із заявами про прийняття
спадщини, але з об"єктивних причин не
отримали свідоцтва про право на
спадщину, в зв"язку з чим їм було
рекомендовано звернутись з позовами до
суду, що й зробила позивачка ОСОБА_1
Відповідачка ОСОБА_3 з позовом про
визнання за нею права власності на
спадкове майно до цих пір до суду не
звернулась.

Тому суд має змогу
розглядати цивільну справу лише в
межах позовних вимог.

Відповідно до п.2 ст.60
Сімейного кодексу України, кожна річ,
яка була придбана за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права загальної спільної
власності подружжя.

Згідно п.4 ст.368 Цивільного
кодексу України, майно, придбане в
результаті спільної праці та за
спільні грошові кошти членів родини, є
їх загальною спільною власністю, якщо
інше не встановлено договором,
укладеним в письмовій формі.

В судовому засіданні було
встановлено, що банківські вклади в
Публічному акціонерному товаристві
„Родовід Банк" та у ВАТ „Державний
ощадний банк України" у філії № 7898/026
спадкодавцем ОСОБА_4 були оформлені під
час шлюбу з позивачкою. Тому суд визнає
дані вклади спільним майном подружжя і
вважає, що ? частина вищевказаних
вкладів належить позивачці як частка у
спільній сумісній власності подружжя.

Доводи відповідачки
стосовно того факту, що на вклади у
вищезазначених банках її батько поклав
гроші, які отримав від продажу їх
квартири в Києві та вихідної допомоги
при виході на пенсію з підприємства
судом не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки нічим не підтверджені
документально.

Згідно абз.2 ч.3 ст.1224 ЦК
України, не мають право на спадкування
за законом батьки (усиновлювачі) та
повнолітні діти (усиновлені), а також
інші особи, які ухилялися від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця,
якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 встановлено, що правило абз.2 ч.3
ст.1224 ЦК України стосується особи, яка
зобов'язана була утримувати
спадкодавця згідно з нормами Сімейного
кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.202 СК України,
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

Відповідно до ст.203 СК України,
дочка, син крім сплати аліментів
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на батьків, викликаних тяжкою
хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7, факт ухилення особи від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність, можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем,
який мав право на утримання, позову про
стягнення аліментів до особи, яка
претендує на спадщину, не є достатньою
підставою для відмови в позові про
усунення від права на спадкування.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК
України, за рішенням суду особа може
бути усунена від права на спадкування
за законом, якщо буде встановлено, що
вона ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7, правило ч.5 ст.1224 ЦК України
стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК не були зобов'язані утримувати
спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан
особи, зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Як встановлено в судовому
засіданні, спадкодавець ОСОБА_4
народився в 1940 році і помер у віці 70
років, тобто будучи особою похилого
віку. Причина смерті спадкодавця
ОСОБА_4 - післяінфарктний кардіосклероз
(а.с.32). Однак, жодної довідки чи інших
доказів, які б підтверджували
безпорадність стану ОСОБА_4, позивачкою
до суду надано не було.

Суд приймає до уваги показання
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
та ОСОБА_8, які підтвердили суду факт не
дуже приязних стосунків між
спадкодавцем ОСОБА_4 та його донькою -
відповідачкою по справі ОСОБА_3

Так, свідок ОСОБА_8 суду
пояснила, що вона - сусідка позивача.
Все життя вона проживала на сусідній
вулиці з позивачкою. ОСОБА_4 взнала з
того часу, як він одружився на
позивачці. В неї були добрі стосунки не
лише з позивачкою, а й померлим ОСОБА_4
Вона ходила до них в гості.
Відповідачку бачила один раз на
якомусь сімейному святі подружжя
позивачки та ОСОБА_4 Померлий ОСОБА_4
ображався їй на свою доньку. Казав, що й
гроші доньці давав, і допомагав, чим
міг, а вони - донька з чоловіком і їх
діти - погано до нього відносяться.
Вони, сусіди, знаходили час, щоб
провідати ОСОБА_4 в лікарні. А
відповідачка не знайшла жодного разу
часу на провідування батька в лікарні,
хоча він переніс аж 2 інфаркти і вона
розуміла, чим це може скінчитись.
Відповідачка говорить неправду, що її
не пускали в будинок, де жив батько.
Двері їх будинку завжди були відчинені
для всіх. І якби відповідачка захотіла,
могла б провідати батька. Крім того,
пам"ятає випадок, коли, йдучи на
автобусну зупинку, зустріла ОСОБА_4. Він
їй сказав, що на ринку зустрів доньку, з
якою дуже посварився через гроші.
ОСОБА_4 аж трусило від збудження. Вона
провела ОСОБА_4 до його вулиці і поїхала
на ринок. А коли повернулась, їй
подзвонила позивачка і сказала, що
ОСОБА_4 помер.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що
відповідачка - онучка її сусідки ОСОБА_5
Відносини у неї дружні з усіма. В тому
числі й зі сторонами по справі. Коли
ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_1, вони вдвох
ходили до її сусідки ОСОБА_5, носили їй
продукти, доглядали за старенькою.
ОСОБА_4 їй казав, що коли він продав
квартиру в Києві, дав своїм онукам -
дітям відповідачки - по 30 000 грн.
кожному на навчання та отримання
гарної освіти. Пізніше сказав їй, що дав
й ОСОБА_3 на машину, але яку саме суму -
не знає. З яких саме грошей ОСОБА_4
виділив для доньки згадану вище суму
грошей, не знає. Може, й з пенсії. Знає,
що ОСОБА_4 сильно хворів, лікувався в
лікарні. Однак через те, що ОСОБА_4 жив в
ОСОБА_1, всього не знає. Знає, що
відповідачка проживає в Києві, іноді
приїздила в Нікополь. Але за ОСОБА_5
доглядала позивачка та її донька.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що
вона подруга позивачки з того часу, як
приїхала в Нікополь. Відповідачку
бачила 3 рази, коли вона приходила в
гості до ОСОБА_1. ОСОБА_4 часто хворів.
Вона провідувала ОСОБА_4 через день-два.
Його донька - відповідачка по справі
його не провідувала ніколи. ОСОБА_4
через це дуже ображався на своїх дітей.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що
вона - знайома як позивачки, так і
відповідачки. Вона дружила з ОСОБА_5. Її
свекор жив з ОСОБА_5 ОСОБА_4 їй особисто
говорив про те, що він зняв гроші з
книжки й зайняв своїй доньці ОСОБА_3 з
чоловіком. ОСОБА_4 знімав проценти з
вкладів і на ті гроші жив. Їй він
жалівся, що коли став вимагати в доньки
повернення грошей і нагадав про
боргову розписку, ОСОБА_3 йому порадила
засунути ту розписку в не дуже
пристойне місце. Ще ОСОБА_4 їй
розповідав, що ОСОБА_3 з чоловіком
буквально вмовляли його зайняти їм ті
гроші на машину. А ОСОБА_5 їй говорила,
що ОСОБА_4 дав і онукам по 30 000 грн. Знає,
що ОСОБА_3 перестали пускати в будинок
до позивачки після того, як вони
влаштували там скандал з киданням у
вікна каміння тощо.

Однак, суд не може вважати дані
показання свідків підставою для
усунення відповідачки від спадкування.

Крім того, свідок ОСОБА_14 суду
пояснив, що разом з ОСОБА_3 та її
чоловіком разом вчились в одній школі.
Зараз дружать сім"ями. Років п"ять тому
він прийшов до відповідачки та її
чоловіка, щоб запросити їх до себе в
гості. Туди ж прийшов батько ОСОБА_3,
який спитав в ОСОБА_3 та її чоловіка, чи
принесли вони гроші. Вони витягли пачку
грошей і віддали батькові ОСОБА_3.
Скільки там було грошей, він не знає,
гроші не рахував і в підрахунку участі
не приймав. Але ОСОБА_3 йому сказала, що
вони брали в батька 30 000 грн. і зараз
віддали. При ньому батько відповідачки
сказав, що не зміг знайти боргову
розписку. А коли все ж таки розписку він
знайде - порве. Після цього випадку,
батька відповідачки він бачив ще 2 рази
в місті. Він навіть не знав, що той
помер. Коли ОСОБА_3 приїхали з Києва, він
відвозив їх на кладовище на могилу
батька. Відповідачка з чоловіком жили
забезпечено і мали можливість надавати
допомогу батькові. Однак, чи надавалась
ця допомога ними чи ні, не знає. При
ньому батько відповідачки на здоров"я
не скаржився.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що
він - чоловік відповідачки. Разом вони
вже живуть понад 30 років. З тестем
дружили. Проте їх навіть не покликали
на похорон тестя. В них відбувся
конфлікт з тестем в 2004 році, коли той
продав квартиру в Києві. Вони були
проти. Родина ОСОБА_3 вирішила віддати
ту квартиру його дружині. Але тесть її
продав. Дійсно, тесть дав трохи грошей
онукам на навчання. А саме: оплатив їм
два роки навчання у вузі по квитанціях.
Вони зайняли в тестя 30 000 грн. А на
Старий Новий Рік, приїхавши до
Нікополя, ці гроші віддали. Тесть гроші
забрав, а розписку не віддав, бо сказав,
що не пам"ятає, де її поклав. Знайде -
порве. Вклади в банках у тестя з"явились
після продажу квартири в Києві, яку він
продав за 60 000 доларів США. Він
особисто доглядав за ОСОБА_5, возив її
на земельну ділянку, забирав плату за
пай. До тестя в гості вони не ходили, бо
їх туди не пускали. Ніякого дебошу з
вибиванням вікон ніколи не було. Його
тесть в останній час був як зомбі,
некерований. Сказав йому, що купив
квартиру доньці позивачки. Але доказів
цьому в них немає. На похорони нічого
позивачці не дали, бо вона їх не
повідомила про смерть батька і вони
образились.

Давши оцінку доказам по
справі, проаналізувавши все вище
викладене, суд вважає, що спадок після
смерті ОСОБА_4 у вигляді:

- ? частини строкового
банківського вкладу „Довіра+", який
відкрито в Публічному акціонерному
товаристві „Родовід Банк" на ім"я
ОСОБА_4, згідно договору №
ДРГ.148.ДВ+12-1089/11-2009 від 19.11.2009 року;

- ? частини ощадних внесків з
необхідними компенсаційними
виплатами,

які знаходяться у ВАТ „Державний
ощадний банк України" у філії № 7898/026 на
рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, що
належали ОСОБА_4, згідно ощадних книжок,

сторони повинні
успадкувати порівну по ? частині.

Однак, враховуючи, що
відповідачка з позовними вимогами до
суду про визнання за нею права
власності на спадкове майно не
зверталась, суд вважає за необхідне
частково задовольнити лише позовні
вимоги ОСОБА_1

Враховуючи викладене та
керуючись ст.3-10, 30, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Встановити факт спільної
сумісної власності на майно, придбане в
період проживання у шлюбі ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, набуте в період часу з 28.08.1999
року по 18.08.2010 року.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину строкового
банківського вкладу „Довіра+", який
відкрито в Публічному акціонерному
товаристві „Родовід Банк" на ім"я
ОСОБА_4, згідно договору №
ДРГ.148.ДВ+12-1089/11-2009 від 19.11.2009 року, як
частки у спільній сумісній власності
подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/4 частину строкового
банківського вкладу „Довіра+", який
відкрито в Публічному акціонерному
товаристві „Родовід Банк" на ім"я
ОСОБА_4, згідно договору №
ДРГ.148.ДВ+12-1089/11-2009 від 19.11.2009 року, в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину

ощадних внесків з необхідними
компенсаційними виплатами, які
знаходяться у ВАТ „Державний ощадний
банк України" у філії № 7898/026 на
рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, що
належали ОСОБА_4, згідно ощадних книжок,
як частки у спільній сумісній
власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/4

частину ощадних внесків з необхідними
компенсаційними виплатами, які
знаходяться у ВАТ „Державний ощадний
банк України" у філії № 7898/026 на
рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, що
належали ОСОБА_4, згідно ощадних книжок,
в порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В інших позовних вимогах
- відмовити.

Рішення суду першої інстанції
може бути оскаржено протягом десяти
днів з дня проголошення рішення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Нікопольський
міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал