Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1192/14
Головуючий у 1-й інстанції: Бахаєв І.М.
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року

м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Дзярука М.П.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 16 грудня 2013
року, з виправленою ухвалою
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 31березня 2014
року опискою, у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради, третя
особа - управління державного
земельного агентства у
Мелітопольському районі Запорізької
області, про визнання частково
недійсним рішення Мелітопольської
міської ради № 1/2 від 17.07.2008 року та
визнання недійсним державних актів про
право власності на землю, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_3, виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради про
визнання частково недійсним рішення
Мелітопольської міської ради № 1/2 від
17.07.2008 року та визнання недійсним
державних актів про право власності на
землю.

Свої позовні вимоги ОСОБА_4 мотивувала
тим, що їй на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
21.02.2007 року належить житловий будинок
АДРЕСА_1. Належний їй житловий будинок
розташований на земельній ділянці
площею 1160 кв.м., яка зареєстрована за
даним домоволодінням на підставі
рішення Мелітопольської міської ради
№ 8365 від 10.12.1966 року.

Свої спадкові права на даний житловий
будинок оформила в 2007 році, але
прийняла спадщину після смерті бабусі
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, ще в 1997
році. За життя бабусі між нею та
колишніми власниками домоволодіння
АДРЕСА_2 було визначено фактичне
користування суміжними земельними
ділянками. В той час
землекористувачами суміжних земельних
ділянок була встановлена на межі
ділянок огорожа з металевої сітки
«рабиця» та з шиферу. З того часу іншої
огорожі не встановлювалася.

Згідно технічного паспорту на належну
їй нерухомість на території
домоволодіння, окрім житлового будинку
та господарських споруд, побудовано
капітальний сарай «В-1». Визначеним
фактичним користуванням суміжних
земельних ділянок відстань від межі до
господарської споруди складала 0,6 м, що
давало їй можливість доступу до стіни
господарської будівлі та
обслуговування її. Визначене фактичне
користування суміжними земельними
ділянками не порушувало також права
власника домоволодіння АДРЕСА_2,
оскільки відстань від огорожі до
житлового будинку була достатня для
обслуговування житлового будинку та
господарської будівлі сараю «Б-1».

В 2011 році їй стало відомо, що
відповідачем було отримано у власність
на підставі Державних актів на право
власності на земельну ділянку від
20.10.2008 року земельні ділянки з цільовим
призначенням присадибна ділянка
площею 599,9 кв.м. та земельну ділянку з
цільовим призначенням ведення
садівництва площею 585,50 кв.м. за адресою
АДРЕСА_2. Державні акти на право
власності на земельні ділянки на ім'я
відповідача ОСОБА_3 видавалися на
підставі рішення Мелітопольської
міської ради № 1/2 від 17.07.2008 року. В
процесі оформлення необхідних для
приватизації документів відповідач не
звертався до неї за отриманням
погодження меж земельних ділянок.

Про те, що 05.03.2008 року було складено Акт
обстеження земельної ділянки по
АДРЕСА_2 дізналася тільки в 2011 році.
Обстеження комісією земельної ділянки
відповідача проводилося за її
відсутністю, з Актом обстеження
земельної ділянки її не ознайомлювали
і вона його не підписувала.

Вважала, що погодження з нею меж
земельної ділянки було обов'язково,
оскільки в різних документах є
розбіжності щодо розміру площі
земельної ділянки відповідача

Внаслідок приватизації земельних
ділянок відповідачем межа між
суміжними земельними ділянками стала
проходити по стіні належної їй
господарчої споруди сараю «В-1», що є
порушенням Державних будівельних норм
України /ДБН 360-92/ Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень.

Таким чином, вважала, що факти порушень
вимог земельного законодавства при
підготовці технічної документації, на
які вона вказує в своєму позові, і які
призвели в наступному до прийняття
Мелітопольською міською радою
незаконного рішення, послужили
підставами для видачі незаконних
державних актів на право власності на
землю на ім'я ОСОБА_3

У судовому засіданні позивачка та її
представник адвокат ОСОБА_8 підтримали
позовні вимоги у повному обсязі та
просили суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник відповідача
Мелітопольської міської ради
Додудзинський М.М. позовні вимоги не
визнав та пояснив суду, що рішення про
передачу у власність громадянам
земельних ділянок приймається сесією
Мелітопольської міської ради на
підставі наданої технічної
документації. Правильність складання
технічної документації не
перевіряється, оскільки це не є їх
компетенцією.

В подальшому від представника
Мелітопольської міської Ради надійшла
заява, за якою він підтримав надані в
судовому засіданні пояснення в повному
обсязі та просив розглянути справу за
його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
адвокат ОСОБА_11 позов не визнали і
пояснили суду, що відповідачу належить
на підставі договору купівлі-продажу
від 15.07.2006 року житловий будинок
АДРЕСА_2. В 2008 році він отримав державні
акти про право власності на земельну
ділянку. В зв'язку з тим, що позивачка
відмовилася погодити Акт погодження
меж земельної ділянки, він звернувся до
Управління комунальної власності з
заявою про створення виїзної комісії.

Позивачка двічі - в квітні 2008 року та в
серпні 2011 року, переставляла огорожу
між їх земельними ділянками. Через дії
позивачки він позбавлений можливості
обслуговувати свій житловий будинок.

Відповідач через порушення земельного
законодавства позивачкою звертався до
відповідного органу. Актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства було встановлено
порушення з боку позивачки і надано
припис на усунення цих порушень.

Представник відповідача заявив також
про сплив строку позовної давності для
захисту своїх порушених прав
позивачкою, оскільки, на її думку,
ОСОБА_4 ще в 2008 році знала про існуючий
спір і була притягнута до
адміністративної відповідальності за
порушення земельного законодавства.

Представник третьої особи - управління
державного земельного агентства у
Мелітопольському районі Запорізької
області Капліна О.Є. позов не
підтримала. В судовому засіданні
пояснила, що на всі питання стосовно
проведення геодезії, складання
технічної документації, повноважень та
порядку дії комісії з земельних спорів
вона відповідати не компетентна. На
вказані питання можуть відповісти
землевпорядники та представники
Управління комунальної власності. Їй
невідомо, чи була присутня позивачка на
земельній комісії, і також невідомо про
те, чи повідомлялася позивачка про день
виїзду комісії і чи направлявся їй
примірник Акту погодження меж.
Представник вважала, що процедура
погодження меж земельною комісією
замість підпису суміжника передбачена
нормами Земельного кодексу.

В подальшому від представника третьої
особи надійшла заява про розгляд
справи за її відсутністю.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 16 грудня 2013 року, з
виправленою ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 31березня 2014 року опискою,
позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
Виконавчого комітету Мелітопольської
міської ради, третя особа управління
державного земельного агентства у
Мелітопольському районі Запорізької
області, про визнання частково
недійсним рішення Мелітопольської
міської ради № 1/2 від 17.07.2008 року та
визнання недійсним державних актів про
право власності на землю - задоволено.

Визнано недійсним п.1.1 рішення
Мелітопольської міської ради №1/2 від
17.07.2008 року «Про передачу земельних
ділянок у власність для обслуговування
житлових будинків, ведення особистого
селянського господарства та
садівництва» про передачу у власність
ОСОБА_3 земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку
(присадибна ділянка) площею 599,99 кв.м., та
для ведення садівництва площею 585,50 кв.
м..

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 990015, виданий 20.10.2008 року
Мелітопольською міською радою на ім'я
ОСОБА_3 та зареєстрований в книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договір оренди землі № 17.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 990016 виданий 20.10.2008 року
Мелітопольською міською радою на ім'я
ОСОБА_3, та зареєстрований в книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договір оренди землі № 18.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
прож. АДРЕСА_2, зареєстрований АДРЕСА_3,
(і.к. НОМЕР_1, інші данні невідомі) на
користь ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, прож.
АДРЕСА_1, (і.к. НОМЕР_2, інші данні
невідомі) понесені нею судові витрати в
розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн.60 коп

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції виходив з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України,
виходячи із принципу диспозитивності
цивільного судочинства, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків передбачених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відкриваючи провадження у справі, суд
попередив сторони про те, що відповідно
до ч.1 ст.131 ЦПК України, вони зобов'язані
подати свої докази суду до або під час
попереднього судового засідання у
справі, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті.

Виходячи зі змісту положень статті 60
ЦПК України суд розглядає справу на
підставі доказів, які подані сторонами
до початку безпосереднього судового
розгляду.

Як встановлено судом і таке вбачається
з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_4
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 21.02.2007 року
належить житловий будинок АДРЕСА_1
(а.с.10)

Витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно КП «Мелітопольське
МБТІ» від 21.03.2007 року (а.с.11)
підтверджується реєстрація права
власності на вказаний житловий будинок
за ОСОБА_4

Згідно технічного паспорту на житловий
будинок по АДРЕСА_2 станом на 29.12.2006 року
на території цього домоволодіння,
окрім житлового будинку «А-1» та
господарських споруд, є сарай «В-1»
збудований в 1966 році (а.с.17-19).

29.12.2006 року фахівцем КП «Мелітопольське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» було здійснено вихід
до домоволодіння АДРЕСА_1 та виконано
Ескіз, згідно якого відстань від сараю
«В-1» до межі становить 0,60 м (а.с.78).

Наявність відстані від сараю «В-1» за
адресою АДРЕСА_1 до межі з
домоволодінням АДРЕСА_2
підтверджується викопіюванням з плану
будівельного кварталу, виконаного
22.09.1966 року (а.с.16) та планом земельної
ділянки, що є складовою технічного
паспорту на житловий будинок по
АДРЕСА_2 (а.с.16 зворот).

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу будинку від
15.07.2006 року належить житловий будинок
АДРЕСА_2 (а.с.14)

Витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно КП «Мелітопольське
МБТІ» від 20.07.2006 року (а.с.15)
підтверджується реєстрація права
власності на вказаний житловий будинок
за ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету
Мелітопольської міської Ради народних
депутатів Запорізької області від
28.09.1989 року №201/6 за домоволодінням по
АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку за
фактичним користуванням площею 1121 кв.м.
(а.с.22).

Згідно рішення Мелітопольської
міської ради №1/2 від 17.07.2008 року «Про
передачу земельних ділянок у власність
для обслуговування житлових будинків,
ведення особистого селянського
господарства та садівництва» передано
безоплатно у власність за рахунок
міських земель ОСОБА_3 земельні ділянки
по АДРЕСА_2 для обслуговування
житлового будинку (присадибна ділянка)
площею 599,99 кв.м., для ведення
садівництва площею 585,50 кв.м. (а.с.21).

Земельні ділянки з цільовим
призначенням присадибна ділянка
площею 599,9 кв.м. та цільовим
призначенням ведення садівництва
площею 585,50 кв.м. за адресою АДРЕСА_2
згідно Державних актів на право
власності на земельну ділянку від
20.10.2008 року, зареєстрованих в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 17 та
№ 18 відповідно, належать
відповідачу ОСОБА_3 (а.с.12,13).

07 лютого 2008 року відповідач ОСОБА_3
звернувся з письмовою заявою до
Управління комунальної власності
Мелітопольської міської ради про
створення виїзної комісії в зв'язку з
відмовою суміжників погоджувати Акт
меж земельної ділянки (а.с.87)

Відповіддю Управління комунальної
власності Мелітопольської міської
ради № Г-295/з від 19.02.2008 року «Про
встановлення межі» ОСОБА_3 було
повідомлено про створення виїзної
комісії і подальшого повідомлення про
дату і час виїзду (а.с.88)

Згідно Акта обстеження земельної
ділянки по АДРЕСА_2 від 05.03.2008 року
комісією у складі : спеціаліста КП
«Комунальна власність» Веремієвської
О.В., спеціаліста Управління земельних
ресурсів Демченко Л.І., спеціаліста
управління містобудування і
архітектури Табанько І.І., інженера КП
«ММБТІ» Шевченко О.О. при візуальному
обстеженні було встановлено, що між
домоволодіннями по АДРЕСА_2 та по
АДРЕСА_1 встановлена огорожа із старої
металевої сітки «рабиця» та з шиферу,
стан якої дозволяє припустити, що вона
встановлена багато років тому.
Огородження візуально має вихлясту, не
чітку лінію. Межу між земельними
ділянками для ведення садівництва
візуально можливо визначити по
залізним стовпам. Згідно висновків
комісії відновлення огорожі є
обов'язком суміжних користувачів по
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 згідно
земельно-кадастрової документації.
Встановити огорожу згідно
кадастрового плану (а.с.80).

Згідно Схеми розташування земельної
ділянки (а.с.64,65) межа земельної ділянки
між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
по юридичному користуванню визначена
рівною смугою і проходить в окремому
місці по стіні капітальної споруди
домоволодіння АДРЕСА_1, по фактичному
користуванню визначена вихлястою
лінією і проходить по металевому
паркану, шиферному паркану. Різність
між юридичним користуванням та
фактичним користуванням земельними
ділянками за адресою АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 вказується також в Схемі
розташування земельної ділянки, що
виконана 23.08.2011 року (а.с. 144).

Згідно листів інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області №Б-591/1 від 05.12.2012
року «Про надання інформації» (а.с.61) та
№Б-53/1 від 26.02.2013 року «Про надання
інформації» (а.с.62) на земельній
ділянці, яка розташована за адресою
АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3 на
підставі державного акту від 20.10.2008 р.
на право власності на земельну ділянку,
забудовником проведені будівельні
роботи з улаштування зовнішньої
сторони будівлі сараю, простінку до
житлового будинку з об'єднанням під
загальну покрівлю. Будівельні роботи
проводилися протягом 2008 року. За
результатами перевірки виявлено
ознаки правопорушення,
відповідальність за яке передбачено
ст.97 КУпАП та складено адміністративні
матеріали для винесення постанови по
справі про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_3

Згідно Акта перевірки дотримання вимог
земельного законодавства, складеного
старшим державним інспектором з
контролю за використанням та охороною
управлінням держкомзему у м.
Мелітополі Запорізької області Бражко
В.Є. від 17.11.2011 року за результатами
перевірки встановлено, що межа між
земельними ділянками згідно з
державними актами та технічним
паспортом є рівною. На час перевірки
огородження (з шиферу та металевої
сітки «рабиця») між земельними
ділянками (по довжині житлового
будинку АДРЕСА_2) знаходиться на
земельній ділянці по АДРЕСА_2, у зв'язку
з чим ОСОБА_3 не має можливості
користуватися частиною земельної
ділянки площею 14 кв.м.. Це огородження
було встановлено до оформлення
державних актів на право власності на
земельну ділянки, що підтверджується
актом обстеження земельної ділянки по
АДРЕСА_2 від 05.03.2008 року. Таким чином,
факти щодо самовільного зайняття
частини земельної ділянки по АДРЕСА_2
не виявлені, однак огорожа між
земельними ділянками (по довжині
житлового будинку АДРЕСА_2 )
знаходиться на земельній ділянці по
АДРЕСА_2, у зв'язку з чим її необхідно
встановити по межі земельної ділянки,
яка перебуває у власності ОСОБА_3 на
підставі державного акта від 20.10.2008 р
реєстр. № 17 (а.с.90).

Згідно припису старшого державного
інспектора з контролю за використанням
та охороною управлінням держкомзему у
м.Мелітополі Запорізької області
Бражко В.Є. від 18.11.2011 року встановлено
аналогічні з Актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 17.11.2011 року обставини
і приписано ОСОБА_4 встановити огорожу
(а.с. 92)

Згідно Акта перевірки дотримання вимог
земельного законодавства, складеного
старшим державним інспектором з
контролю за використанням та охороною
управлінням держкомзему у м.Мелітополі
Запорізької області Бражко В.Є. від
20.12.2011 року (а.с.94) та Припису №115 від
20.12.2011 року (а.с.95) встановлено, що ОСОБА_4
не виконала вимоги попереднього
припису і зобов'язано її усунути
порушення вимог земельного
законодавства.

Згідно Акта перевірки дотримання вимог
земельного законодавства, складеного
старшим державним інспектором з
контролю за використанням та охороною
управлінням держкомзему у м.Мелітополь
Запорізької області Бражко В.Є. від
08.02.2012 року, ОСОБА_4 не виконала вимоги
двох попередніх приписів, огорожу по
межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 не
встановила (а.с. 97).

Допитана в суді спеціаліст ОСОБА_7
пояснила суду, що працює
землевпорядником ПП «ГЕО». В 2008 році ПП
«ГЕО» виготовляли технічну
документацію на підставі наданих
документів, а саме, геодезії, акту
погодження меж, висновків організацій.
Пояснила, що геодезію виконують по
фактичному землекористуванню. Також
роз'яснила, що геодезія виконується
спеціалістом - геодезистом на підставі
існуючого технічного паспорту БТІ та з
урахуванням фактичного користування
земельними ділянками. У випадках, коли
суміжники не згодні, виїжджає комісія,
яка заслуховує думку сторін і у випадку
потреби коригує геодезію. Акт
обстеження земельної ділянки носить
рекомендаційний характер. Стосовно
цього спору, про відмову суміжника
підписати акт погодження зробила
висновок виключно через відсутність
підпису суміжника в акті погодження
меж. Також пояснила, що ПП «ГЕО»
виготовляє технічну документацію, яка
містить в тому числі і Акт погодження
меж, після чого технічна документація
передається в земельні ресурси, в
подальшому у виконавчий комітет на
розгляд земельної комісії. Виконавчий
комітет на підставі технічної
документації приймає рішення про
передачу у власність земельну ділянку.
Також пояснила суду, що дані в
містобудівний кадастр вносять на
підставі даних геодезії і пояснити
різницю між даними містобудівного
кадастру та даними геодезії по даній
справі вона не змогла. Однак пояснила,
що межа не може проходити по
капітальній будівлі.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 пояснив суду, що раніше працював
інженером ТОВ «Техносервіс».
Геодезичну зйомку не робив, креслив
кадастровий план, засновуючись на
геодезичній зйомці. Також пояснив, що
бажана присутність суміжників під час
геодезичної зйомки для з'ясування
різноголосся. Свідок пояснив, що
геодезична зйомка виконується по
фактичному землекористуванню.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що мешкає
АДРЕСА_4 з 1983 року. Він свідчив, що
огорожа між земельними ділянками
хвиляста, не переставлявся багато
років, тільки позивачка замінювала
старий штахет. Відстань від огорожі до
літньої кухні ОСОБА_4 близько 1 м.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що з 2002
року товаришує з ОСОБА_3, в 2006 році була
присутньою під час купівлі будинку
відповідачем. Стверджувала, що
позивачка переносила огорожу на
земельну ділянку відповідача,
використовуючи тіж самі старі
матеріали - стовпи, шифер, сітку
«рабиця». Сама вона не бачила, як
переставляли огорожу.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що був
присутнім під час проведення геодезії
в 2011 році. Також свідчив про те, що в 2009
році приїздив до ОСОБА_3 і побачив, що
огорожа змінилася і стала ближче до
сараю. Чи змінювалася конфігурація
земельних ділянок внаслідок
переставлення огорожі не пам'ятає.
Підтвердив, що відповідач проводив
реконструкцію свого житлового будинку
та сараю.

Свідок ОСОБА_14 свідчив про те, що
відповідач купив житловий будинок десь
7-8 років тому і через рік - півтора
запросив його до себе. 01.05.2011 року на
прохання відповідача приїхав до нього
з метою надати допомоги при вирішенні
спору по межі з позивачкою. На їх
прохання вона надала свій технічний
паспорт. Стосовно фактичного
використання земельних ділянок йому
нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що мешкає
по сусідству на АДРЕСА_5 близько 42
років. Огорожа між земельними
ділянками була встановлена 40 років
тому. Вона бачила як брат позивачки
замінював огорожу, а стовпи не міняв.
Пояснила, що завжди була встановлена
огорожа наступним чином - до літньої
кухні огорожа встановлена прямо біля
літньої кухні сходинкою від літньої
кухні, в подальшому огорожа має рівну
смугу. Бачила як встановлена огорожа,
коли гостювала у позивачки.

Дослідивши матеріали цивільної справи
суд вважав доведеними позивачкою
обставини, на які вона посилалася в
позові.

Також вважав, що спір, що виник між
сторонами у справі, з приводу права
власності та права користування
земельними ділянками, пов'язаний із
земельними відносинами. За загальним
правилом розмежування компетенції
судів з розгляду земельних та
пов'язаних із земельними відносинами
майнових спорів повинен розглядатися
в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ст.ст.8,124
Конституції України ст.ст.90,118,
152,153-158,161,210,212 ЗК України, глав 27 ЦК
України, ст.15 ЦПК України судам
підсудні справи за заявами, зокрема: з
приводу володіння, користування,
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
визнання недійсними державних актів
про право власності на земельні
ділянки; про вирішення майнових спорів,
пов'язаних із земельними відносинами, в
тому числі про відшкодування власникам
збитків, заподіяних, обмеженням їхніх
прав або порушенням земельного
законодавства; про визнання недійсними
угод … дарування земельних ділянок;
про повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки чи про звільнення
земельної ділянки особою, що займає її
без належних на те підстав; про
вирішення земельного спору, що
відповідно до визначеної ЗК
компетенції розглядався органом
місцевого самоврядування чи органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, з рішенням якого одна зі
сторін у земельному спорі не
погоджується.

Згідно зі ст.158 ЗК суди розглядають
справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Зазначені спори підлягають
розгляду місцевими судами незалежно
від того, розглядалися вони попередньо
органом місцевого самоврядування або
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів чи ні. Рішення цих
органів щодо такого спору не може бути
підставою для відмови в прийнятті
заяви чи для закриття провадження в
порушеній справі. У випадках, коли
вимоги пов'язуються усуненням перешкод
у користуванні, іншими вимогами з
приводу земельної ділянки чи
розташованої на ній нерухомості,
зокрема про відшкодування шкоди,
заподіяної порушенням земельного
законодавства, застосовуються правила
про виключну підсудність, відповідно
дост.114 ЦПК України.

Спори, пов'язані із земельними
відносинами, розглядаються в позовному
провадженні.

Відповідно до ст.126 ЗК України прав о
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного
Кодексу України громадяни набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цих
кодексом або за результатами аукціону.

За положеннями ч.1, 2 ст.118 ЗК України
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Згідно ст.107 ЗК України основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж, їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. У випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

З урахуванням вищевказаних вимог
земельного законодавства, суд прийняв
до уваги пояснення допитаних в суді
свідків ОСОБА_5 та спеціаліста ОСОБА_7
про те, що геодезична зйомка повинна
виконуватися за фактичним
використанням земельних ділянок.

Пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_16
щодо давності встановлення огорожі між
земельними ділянками та її
конфігурації за адресами АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, на думку суду, не суперечать
іншим матеріалам справи, в зв'язку з чим
прийняті судом до уваги.

Фотокартки огорожі між спірними
домоволодіннями (а.с.66-69, 114-116)
підтверджують наявність старої
вихлястої огорожі з шиферу та
металевої сітки «рабиця».

Ті обставини, що огорожа між земельними
ділянками була встановлена багато
років тому і має вихлясту лінію,
підтверджується також Актом
обстеження земельної ділянки по
АДРЕСА_2 від 05.03.2008 року, Актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, складеного старшим
державним інспектором з контролю за
використанням та охороною управлінням
держкомзему у м.Мелітополі Запорізької
області Бражко В.Є. від 17.11.2011 року,
приписом старшого державного
інспектора з контролю за використанням
та охороною управлінням держкомзему у
м. Мелітополь Запорізької області
Бражко В.Є. від 18.11.2011 року.

Суд критично поставився до пояснень
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_14 в
зв'язку з тим, що вказані свідки
особисто не були присутні під час
встановлення огорожі, пояснень з
приводу строків встановлення огорожі
вони не надали, кім того, їх свідчення
суперечать наявним в матеріалах
письмовим доказам.

Крім того, досліджені судом Схема
розташування земельної ділянки, ескіз,
виготовлений фахівцем КП
«Мелітопольське МБТІ» 29.12.2006 року,
викопіювання з плану будівельного
кварталу на земельну ділянку та
графічні матеріли з містобудівного
кадастру підтверджують те, що межа
земельних ділянок проходить на
відстані 0,6 м від капітальної споруди
сараю «Б-1» за адресою АДРЕСА_2. А ті
обставини, що дані з геодезії
переносяться на містобудівний кадастр
підтвердила в суді спеціаліст ОСОБА_7

Таким чином, доводи відповідача щодо
переносу позивачкою старої огорожі
двічі, в квітні 2008 року та серпні 2011
року, на думку суду, не заслуговували
на увагу, оскільки суперечать зібраним
по справі доказам.

Крім того, суд виходив з того, що
відповідачем не надано суду жодного
доказу того, що він звертався до
позивачки з проханням погодити акт
погодження меж земельної ділянки та не
надано доказів відмови позивача в
погодженні меж земельної ділянки.

Також суд прийняв до уваги, що
відповідачем не було доведено в суді,
що позивачка була повідомлена про день
та час виїзду комісії для обстеження
земельної ділянки. Вказане свідчить
про позбавлення позивачки права надати
будь-які пояснення з приводу
фактичного використання земельної
ділянки та встановленої на межі
огорожі.

Суд вважав, що доводи позивачки про те,
що обстеження комісією земельної
ділянки відповідача проводилося за її
відсутністю, з Актом обстеження
земельної ділянки від 05.03.2008 року її не
ознайомлювали і вона його не
підписувала знайшли свого
підтвердження і не спростовані
матеріалами справи.

Дослідивши Акта обстеження земельної
ділянки по АДРЕСА_2 від 05.03.2008 року, суд
зробив висновок про те, що вказаний
документ не може бути доказом
погодження меж земельної ділянки
відповідача, оскільки визначає
фактичне землекористування між
спірними земельними ділянками і не
містить висновків комісії щодо
вирішення земельного спору по суті
погодження межі за фактичним
використанням земельних ділянок, а
посилається на дані
земельно-кадастрової документації і
рекомендує встановити огорожу згідно
кадастрового плану.

Досліджена в суді земельно-кадастрова
документація вказувала на наявність
відстані від межі до господарської
капітальної споруди «Б-1» за адресою
АДРЕСА_2.

Відповідно до Державних будівельних
норм України /ДБН 360-92/ Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень - відстань між
стіною будівель і сусідньою земельною
ділянкою повинна складати від 1 м до 1,25
м для обслуговування будівель.

Таким чином, суд вважав, що зазначена в
державних актах межа між земельними
ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
встановлена з порушенням цих норм.

Відповідно до вимог Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 04 травня 1999 року №43, державні
органи земельних ресурсів при
виготовленні Державного акту повинні
дотриматися вимог п.2 вказаної
Інструкції при проведенні робіт зі
складання державного акту; проведення
підготовчих робіт; встановлення в
натурі (на місцевості) меж земельної
ділянки та меж обмежень на
використання земельної ділянки з
врахуванням положень Державних
будівельних норм України /ДБН 360-92/
Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень;
складанні кадастрового плану
земельної ділянки; заповнення бланка
державного акта.

Аналізуючи зібрані у справі доказі суд
вважав, що при видачі державних актів
на право власності на земельну ділянку
за адресою АДРЕСА_2 мали місце
порушення, які призвели до
розбіжностей параметрів та
конфігурації земельних ділянок по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, зазначених в
Державних актах у порівнянні з даними
кадастрового плану та фактичним
землекористуванням.

Суд дійшов висновку, що в результаті
вищезазначених порушень, допущених при
підготовці технічної документації та
подальшого оформлення державного акту
на право приватної власності на землю
ОСОБА_3, не було враховано фактичне
землекористування власника земельних
ділянок по АДРЕСА_1.

Крім того, на думку суду, заслуговують
на увагу доводи позивача щодо
розбіжностей вказаних в різних
документах розміру площі земельної
ділянки відповідача, оскільки дійсно
відповідно до Акта обстеження
земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 05.03.2008
року площа земельної ділянки
відповідача за даними
земельно-кадастрової документації
складала 1184,36 кв.м., згідно рішення
Мелітопольської міської ради № 201/6 від
28.09.1989 року та запису в технічному
паспорті індивідуальної житлової
забудови площа земельної ділянки
складає 1121 кв.м., згідно державних актів
на право власності на земельну ділянку,
виданих відповідачу, загальна площа
земельних ділянок складає 1185,49 кв.м., а
відповідно до договору купівлі-продажу
будинку від 15.07.2006 року площа земельної
ділянки складає 1038 кв.м.

У такому випадку суд вважав погодження
Акту про погодження меж земельної
ділянки позивачем обов'язковим,
оскільки вбачається наявність спору
щодо площі земельної ділянки
відповідача.

Суд вважав, що відповідачем
Мелітопольською міською радою, були
порушені вимоги «Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на землю і право постійного
користування землею», затвердженої
наказом Державного комітету України по
земельним ресурсам №28 від 15 квітня 1993
року, а саме: п.1.7., відповідно до якого
на земельні ділянки, якими
користуються громадяни, державні акти
виготовляються після визначення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) і складання плану
земельної ділянки; п.1.10. відповідно до
якого технічна документація при
складанні державних актів на право
приватної власності на землю, що
видаються громадянам на земельні
ділянки, якими вони користуються
включає: виписку з рішення місцевої
Ради народних депутатів про передачу
земельної ділянки у власність; абриси
обміру земельної ділянки; план
земельної ділянки, складений за
результатами обміру; збірний план
землевласників і землекористувачів;
відомість обчислення площ; матеріали
погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками землі і
землекористувачами.

Відповідно до положень ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ст.256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Суд не вбачав підстав для застосування
наслідків пропущення позивачкою
строків позовної давності, оскільки
заявою до міського голови про
створення комісії з питання приведення
державного акту відповідача у
відповідність до фактичного
землекористування від 30.09.2011 року (а.с.
63) та відповіддю Виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради № Б-2722/3
від 24.10.2011 р «Про скасування державного
акту», якою ОСОБА_4 рекомендовано
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав чи інтересів(а.с. 27),
позивач підтверджує те, що про передачу
у власність відповідачу земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1 вона
дізналася в вересні 2011 року.

Враховуючи, що позивачка звернулася до
суду за захистом своїх порушених прав
та інтересів в лютому 2013 року, суд
вважав, що загальний трирічний строк
позовної давності нею пропущено не
було.

Таким чином, суд обґрунтовано вважав,
що позивачкою надано достатньо доказів
на підтвердження своїх позовних вимог
щодо визнання частково недійсним
рішення Мелітопольської міської ради
№ ? від 17.07.2008 року та визнання
недійсним державних актів про право
власності на землю, в зв'язку з чим
вважав можливим задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
ан6алогічні доводам відповідача у суді
першої інстанції, не спростовують
висновки суду першої інстанції, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 16 грудня 2013 року, з
виправленою ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 31березня 2014 року опискою, у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

.

Головуючий:

судді: