У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, Міжгірська
селищна рада, Міжгірське бюро
технічної інвентаризації, про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя та поділ майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 на рішення Міжгірського
районного суду Закарпатської області
від 21 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 09 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_5, Міжгірська селищна
рада, Міжгірське бюро технічної
інвентаризації, про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та поділ майна подружжя.

Позивач посилався на те, що з 1985 року
перебував у шлюбі з ОСОБА_4, від
якого народилося двоє дітей. З 1990 року
сторони проживали у будинку батьків
позивача за адресою: АДРЕСА_1. У 1991 році
з дозволу батьків позивач почав
будівництво нового житлового будинку
на земельній ділянці біля житлового
будинку батьків. За місцем праці в
Міжгірському ДЛГ позивач придбав
деревину, з якої виготовив вікна, двері,
підлогу. З 1991 року виїжджав
на сезонні роботи, а зароблені кошти в
період між виїздом на роботу
використовував для будівництва
будинку.

У грудні 2010 року після повернення із
сезонних робіт відповідачка з дітьми
вселилася до нового будинку, однак
позивача до будинку не впустила.

26 липня 2011 року шлюб між сторонами
розірвано на підставі рішення
Міжгірського районного суду
Закарпатської області.

У квітні 2012 року позивач звернувся в КП
«Міжгірське БТІ» з наміром
зареєструвати право власності на 1/2
частини житлового будинку і дізнався,
що відповідачка зареєстрована єдиним
власником житлового будинку.

Позивач зазначав, що будинок збудовано
в період шлюбу з відповідачкою, це
майно є об'єктом спільної сумісної
власності і підлягає розподілу в
рівних частинах у натурі по 1/2 частини
кожному.

Враховуючи вказане, позивач просив
визнати спільною сумісною власністю
подружжя житловий будинок АДРЕСА_1
розподілити будинок в рівних частинах
кожному.

Рішенням Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 21 травня 2013
року позов задоволено частково.
Проведено поділ житлового будинку
АДРЕСА_1 загальною площею 199,81 кв. м і
визнано право власності в частинах: за
ОСОБА_5 - 1/4 частини квартири № 1
загальною площею 45,13 кв. м із виділенням
приміщень на першому поверсі: сумісний
санвузол - 6,96 кв. м, коридор - 5,64 кв. м і 1,8
кв. м, кухня - 13,63 кв. м і житлова кімната -
17,1 кв. м.; за ОСОБА_4 - 3/4 частини квартири
№ 2 загальною площею 134,31 кв. м із
виділенням приміщень на першому
поверсі: коридор - 4,5 кв. м, хол - 19,24
кв. м, житлова кімната - 16,1 кв. м, разом -
39,84 кв. м, на другому поверсі: хол - 22,87 кв.
м, житлові кімнати 15,47 кв. м, 25,83 кв. м,
30,3 кв. м, разом 94,47 кв. м. Підвал
залишено у спільному користуванні
власників квартир. Зобов'язано ОСОБА_5
компенсувати ОСОБА_4 803 грн 60 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 09 грудня 2013
року рішення Міжгірського районного
суду Закарпатської області від 21
травня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_5 задоволено.

Визнано житловий будинок, який
розташований за адресою:
АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Розподілено житловий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 199,8 кв. м та визнано
право власності в рівних частинах по
1/2 за ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Виділено ОСОБА_5 1/2 частини: квартиру №
1, перший поверх загальною площею 85,83 кв.
м, із виділенням приміщень: коридор - 2,7
кв. м, передпокій - 12,6 кв. м, суміщений
санвузол - 19,9 кв. м, комору - 10,0 кв. м,
кухню - 13,63 кв. м, житлову кімнату - 33,89 кв.
м.

Виділено ОСОБА_4 1/2 частини: квартиру №
2, другий поверх загальною площею 93,63 кв.
м, з виділенням приміщень: житлова
кімната - 22,87 кв. м, кухня - 20,0 кв. м,
суміщений санвузол - 4,7 кв. м, житлова
кімната - 17,0 кв. м, передпокій - 8,4 кв. м,
житлова кімната - 30,3 кв. м.

Підвал залишено у спільному
користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зобов'язано ОСОБА_4 компенсувати ОСОБА_5
11 607 грн 60 коп. грошової
компенсації.

Зобов'язано ОСОБА_5 облаштувати окрему
сходову клітку з тильної сторони на
другий поверх квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 15 862
грн 23 коп., що становить 1/2 вартості за
добудовану сходову клітку до житлового
будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм
матеріального права та процесуального
права, просять скасувати рішення суду
першої інстанції та рішення
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі з 25
травня 1985 року і рішенням Міжгірського
районного суду Закарпатської області
від 26 липня 2011 року шлюб між сторонами
розірвано.

Також встановлено, що рішенням
виконкому Міжгірської селищної ради
від 30 серпня 2011 року № 66 оформлено
право власності на житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_4 та зареєстровано в КП
«Міжгірське бюро технічної
інвентаризації» Міжгірської районної
ради 28 вересня 2011 року.

Вказаний об'єкт нерухомості
розташований на земельній ділянці, що
належить ОСОБА_4 на підставі державного
акта про право власності на земельну
ділянку від 21 липня 2008 року серії ЯЕ №
449987.

Договору між собою щодо поділу
житлового будинку сторони не укладали.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
ступінь готовності житлового будинку
ні на час припинення шлюбних відносин,
ні на час розірвання шлюбу в
установленому порядку не зафіксовано.
Посилаючись на пояснення сторін і
покази свідків, суд виходив з того, що
позивач припинив участь у будівництві
житлового будинку як особистою працею,
так і коштами фактично за ступені
готовності житла до експлуатації не
вище 50 %, а тому дійшов висновку про те,
що позивачу має належати 1/4 частини
спірного будинку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що житловий будинок,
набутий подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
належить їм на праві спільної сумісної
власності відповідно до ст. 60 СК
України та їх частки є рівними, тобто
кожному з них належить по 1/2 частини в
об'єкті спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Судом апеляційної інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під
час шлюбу на земельній ділянці, що
розташована по АДРЕСА_1,
одержавши відповідні дозволи,
оформлені на відповідачку, розпочали
будівництво житлового будинку.

Ступінь готовності житлового будинку
ні під час припинення шлюбних відносин,
ні на час розірвання шлюбу в
установленому порядку не зафіксовано.

Отже, суд апеляційної інстанцій дійшов
правильного висновку про те, що
житловий будинок, набутий подружжям
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, належить їм на праві
спільної сумісної власності
відповідно до ст. 60 СК України та їх
частки є рівними, тобто кожному з них
належить по 1/2 частини в об'єкті
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Суд апеляційної інстанції з
урахуванням висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 12
березня 2013 року та додаткової судової
будівельно-технічної експертизи від 02
грудня 2013 року та пояснень експерта
дійшов правильного висновку про те, що
житловий будинок підлягає розподілу,
виходячи з рівних часток сторін по 1/2
частини, згідно з першим варіантом
висновку судової будівельно-технічної
експертизи.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
касаційної скарги про неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 09 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана