У Х В А Л А

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М., Умнової
О.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 12 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов договору від 08
жовтня 2007 року ОСОБА_3 відкрито
кредитний ліміт на платіжну картку у
розмірі 7 тис. грн. У результаті
неналежного виконання умов договору за
нею утворилася заборгованість, яка
станом на 31 липня 2013 року становить 27 349
грн. 33 коп. Ураховуючи викладене,
позивач просив стягнути з відповідачки
зазначену заборгованість.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 31 жовтня 2013 року
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 27 349 грн.
33 коп.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 12 грудня 2013 року рішення
місцевого суду скасовано. У
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
незважаючи на закінчення строку дії
платіжної картки у 2009 році строк
позовної давності на пред'явлення
вимоги про стягнення заборгованості не
сплив, оскільки договір не припинив
свою дію.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
початком обчислення строку позовної
давності до вимог про стягнення
заборгованості за овердрафтом
починається від дня закінчення строку
дії картки, а позивач звернувся до суду
після спливу трирічного строку
позовної давності після її закінчення,
про застосування якого просив
відповідач.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 08 жовтня 2007 року
ОСОБА_3 уклала із ПАТ КБ «ПриватБанк»
договір, відповідно до умов якого їй
відкрито кредитний ліміт на платіжну
картку у розмірі 7 тис. грн. Строк дії
кредитної картки закінчився 31 жовтня
2009 року.

Позов про стягнення кредитної
заборгованості пред'явлено банком у
вересні 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Суд першої інстанції залишив поза
увагою те, що відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4
правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Строк дії картки закінчився 31 жовтня 2009
року.

Положення ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261
ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин та факту
пред'явлення позову тільки 04 вересня 2013
року, дають підстави дійти висновку про
пропуск банком строку позовної
давності до вимог про стягнення
кредитної заборгованості за картковим
рахунком.

Висновок суду першої інстанції про те,
що позовна давність не сплинула,
оскільки строк договору не закінчився,
а строк дії картки відповідає строку
дії договору, не ґрунтується на умовах
договору та обставинах справи.

Указаний правовий висновок викладений
у постанові Верховного Суду України
від 19 березня 2014 року № 6-14 сц14 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Отже, апеляційний суд, на підставі
поданих сторонами доказів, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позову з підстав пропуску позивачем
строку позовної давності.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржуване судове рішення
апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 12 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова