Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Іванова І.П.
Справа № 425/3264/13-ц
Провадження № 22ц/782/1173/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів:
Фарятьєва С.О., Галан Н.М.,

при секретарі -
Вербицькому І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 18 лютого 2014 року

по справі за первісним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, визнання
права користування житловим
приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013р. ОСОБА_1 звернулась з
позовом до суду, на обґрунтування
якого зазначила, що за адресою: АДРЕСА_1
крім неї зареєстрована відповідачка,
її донька. Відповідачка з 1996р. за
вказаною адресою не проживає,
комунальні послуги не сплачує, її
особистих речей в квартирі немає. Діти
відповідачки проживають за іншою
адресою з опікуном. Просила визнати
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням у
зв'язку з відсутністю понад шість
місяців без поважних причин.

У жовтні 2013р. ОСОБА_2 звернулась з
зустрічним позовом до ОСОБА_1,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на
протязі декілька років вона не може
вільно потрапити у квартиру, де
зареєстрована. Просила всилити її у
квартиру та стягнути моральну шкоду.

Рішенням Рубіжанського міського суду
Луганської області від 18 лютого 2014 року
позовні вимоги за первісним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням залишені без
задоволення за необґрунтованістю.
Позовні вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, визнання
права користування житловим
приміщенням задоволені частково:
ОСОБА_2 вселена в квартиру АДРЕСА_1. В
задоволенні інших вимог відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1
просить рішення Рубіжанського
міського суду Луганської області від 18
лютого 2014 року скасувати, задовольнити
її вимоги, у позові ОСОБА_2 відмовити.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального та
процесуального права, не з'ясував всіх
обставин справи.

Заперечень проти апеляційної скарги
іншими учасниками не надано.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

ОСОБА_1, як основному квартиронаймачу,
та її дочці ОСОБА_2 (ОСОБА_2) надано
однокімнатну квартиру, загальною
житловою площею 19,95 кв. м, за адресою:
АДРЕСА_1

На час звернення до суду в спірній
квартирі були зареєстровані ОСОБА_1, її
дочка ОСОБА_2 та її онуки ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7. На час ухвалення
рішення в спірній квартирі
зареєстровані ОСОБА_1 та її дочка
ОСОБА_2

Між сторонами по справі склалися
неприязні стосунки.

ОСОБА_2 не має іншого житла у власності.

Заслухавши доповідача, вислухавши
сторони та їх представників,
дослідивши матеріали справи, перевірив
законність та обґрунтованість рішення,
судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначене рішення вказаним
вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2
тимчасово не проживає в спірній
квартирі з поважних причин, інтересу до
квартири, як до постійного проживання,
не втратила, а тому підставі для
визнання її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
відсутні. ОСОБА_2 за законом має право
на користування спірним жилим
приміщенням.

Такі висновки не відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права,
є, відповідно до ч.1ст.309ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 22
квітня 1985р. виконкомом Рубіжанської
міської ради народних депутатів
видано ордер №339 на однокімнатну
квартиру ОСОБА_1 на сім'ю з двох осіб: її
та доньки (а.с.60). ОСОБА_2 має чотирьох
дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1р.
народження, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2р.
народження, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3р.
народження, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4р.
народження, які на час розгляду справи
проживали зі своєю бабусею, ОСОБА_8, за
адресою: АДРЕСА_2. Рішеннями виконкому
Рубіжанської міської ради Луганської
області від 02.07.2013р. №№ 249-252 (а.с.13-16).
ОСОБА_8 призначена піклувальником
відповідно неповнолітніх: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1р. народження, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2р.народження, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3р. народження,
ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_4р.народження, а
також відповідальною за збереження
права користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 за
неповнолітніми: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7. 11 вересня 2013р. сусідами
сторін складено акт, з якого видно, що
ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1
одна (а.с.7).

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 24 липня 2013р. у ОСОБА_2
відібрано дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4р.
народження, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3р.
народження, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2р.
народження, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1р.
народження та передано їх бабусі,
ОСОБА_8, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на
утримання дітей стягнуто аліменти у
розмірі ? частини усіх видів
заробітку(доходу) (а.с.135-142).

Зазначеним рішенням суду встановлено,
що ОСОБА_2 є матір'ю чотирьох
неповнолітніх дітей, які мешкають зі
своєю бабусею ОСОБА_8 за адресою:
АДРЕСА_2, де є всі умови для проживання
та виховання дітей і де раніше до 23.11.2012
року проживала ОСОБА_2 з батьком дітей
ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.
Після смерті батька дітей ОСОБА_2
залишила зазначене місце проживання у
зв'язку з виникненням конфлікту з
бабусею і дітей залишила проживати з
бабусею. 02.03.2013 року ОСОБА_2
зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та
проживає з ним окремо від дітей.

Згідно ст..60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст..61 ЦПК
України цього Кодексу.

Відповідно до ч.3ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлені ці обставини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
не звернув уваги на те, що рішенням
апеляційного суду Луганської області
від 24 липня 2013 року встановлено за якою
адресою ОСОБА_2 проживає тривалий час.
Висновок суду першої інстанції про
тимчасове не проживання у спірної
квартирі ОСОБА_2 не відповідає
обставинам справи.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 просила
на підставі ст..ст.71,72 ЖК України
визнати ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням у зв'язку з відсутністю
ОСОБА_2 у квартирі понад шести місяців
без поважних причин.

Ст..71 Житлового Кодексу України
передбачено, що житлове приміщення
зберігається за членом сім'ї наймача
при тимчасової відсутності тільки
протягом шести місяців.

Згідно ст..72 ЖК України визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_1
пояснювала, що її донька одружилась з
ОСОБА_9, стала мешкати за його адресою.
Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що весь час
ОСОБА_2 в квартирі матері не проживала,
тільки іноді приводила до матері своїх
дітей. Також рішенням апеляційного
суду Луганської області від 24 липня
2013р. встановлено, що з 23.11.2012р. ОСОБА_2
проживає за адресою ОСОБА_10, свого
теперішнього чоловіка. Зазначене
рішення ОСОБА_2 не оскаржувалось, воно
набрало чинності. Крім того, з 1996 року
ОСОБА_2 не зверталась до суду з позовом
про вселення.

Виходячи з вищевикладеного, позов
ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а у позові
ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ч.1чт.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

В матеріалах справи є квитанції
сплати ОСОБА_1 судового збору розмірі 236
грн.50 копійок. Зазначена сума
стягується, згідно закону з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст.71,72 ЖК України, п. 1 ч. 2 ст. 307, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, судова колегія,
-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 18 лютого 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити. Визнати
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 року народження,
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням у квартирі
АДРЕСА_1.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення,
визнання права користування житловим
приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 236 грн. 50 коп.

Рішення набуває чинності негайно, але
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: