Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/4572/13-ц
Провадження № 2/270/85/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Центрально-Міський
районний суд м. Макіївки Донецької
області в складі: головуючого - судді
Андрюшиної Л.А. при секретарі Свіягіній
О.Е., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Макіївці
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання особи такою, що
втратила право

користування житловим
приміщенням ,-

В С
Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
визнання його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням,
мотивуючи свої вимоги тим, що на
підставі договору купівлі-продажу від
25.05.2006 року, реєстр. №3-1282, йому на праві
власності належить житловий будинок,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.
В даному будинку з 23.03.2010 року значиться
зареєстрованим його батько -
відповідач по справі ОСОБА_2, що
підтверджується домовою книгою. Він не
заперечував проти його реєстрації у
будинку за умовою, що відповідач буде
нести витрати по утриманню будинку на
оплачувати комунальні послуги. Але, з
моменту реєстрації і до теперішнього
часу відповідач ОСОБА_2 фактично в
будинку не проживає. Факт його не
проживання можуть підтвердити свідки,
а також доказом його не проживання за
місцем реєстрації є довідка видана
комітетом самоорганізації
«Бажановський» № 658 від 26.07.2013 року.
Знятися з реєстраційного обліку
відповідач у добровільному порядку
відмовляється, у зв'язку з чим він
вимушений звернутися до суду з позовом
про визнання його таким, що втратив
право користування жилим приміщенням,
так як відповідач не проживає у
спірному будинку з квітня 2010 року і не
несе витрати по його утриманню.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено,
що член сім»ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не
мешкає у спірному будинку більш ніж 3
роки просить суд визнати його таким, що
та втратив право користування житловим
приміщення, розташованим за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з»явився. Про день та час розгляду
справи був повідомлений своєчасно та
належним чином.

Представник позивача ОСОБА_3, яка діє на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності, в судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у
повному обсязі та просила їх
задовольнити. Пояснення суду в
обґрунтування позовних вимог дала
аналогічні тим, що викладені в позовній
заяві та просила визнати відповідача
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
будинком АДРЕСА_1, оскільки його
реєстрація в спірному будинку
перешкоджає позивачу у здійсненні
своїх прав як власника щодо
розпорядження належним йому майном.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та суду
пояснив, що раніше у нього була
однокімнатна квартира, яку вони з
дружиною поміняли на двохкімнатну в м.
Донецьку. Потім вони з дружиною
розійшлися і він пішов з цієї квартири.
Його мати попросила щоб він виписався з
квартири дружини та прописався у
будинку його сина. Він довірився матері
та сину, а вони його ошукали. З 23.03.2010
року він проживав в АДРЕСА_2, який
належить його матері і в будинку
АДРЕСА_1, який належить його сину, а
зараз з червня 2013 року проживає у своїх
знайомих, так як син вигнав його з
будинку. В будь-які компетентні органи
та до суду з приводу свого вселення в
цій будинок він не звертався. Позивач
давав свою згоду на його прописку в
будинку, в якому він проживав влітку, а
в зимовий період він проживав у своєї
матері. Спірний будинок не є житловим,
так як в ньому електропостачання та газ
відрізані за борги, а вода до будинку
взагалі не підведена, але він утримував
цей будинок в належному стані, прибрав
у підвалі, садив огород. Після того, як
влітку 2013 року син вигнав його, він
забрав з собою свої особисті речі. В
подальшому відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання повторно не з»явився, про
день та час розгляду справи був
повідомлений своєчасно та належним
чином, в установленому законом порядку,
причини своєї неявки суду не повідомив,
у зв'язку з чим, суд прийшов до
переконання про можливість розгляду
справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2,
допитавши свідків і дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК
України передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджується
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

З договору купівлі-продажу житлового
будинку від 25 травня 2006 року,
посвідченого в нотаріальному порядку
та витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, виданого
КП «БТІ м. Макіївка» вбачається, що
позивач ОСОБА_1 є власником житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1/а.с.7,8/.

З наданої суду копії домової книги, а
також пред»явленого відповідачем
ОСОБА_2 паспорту громадянина України,
виданого на його ім.»я вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 з 23.03.2010 року
значиться зареєстрованим за адресою:
АДРЕСА_1/а.с.5-6/.

Згідно довідки, виданої комітетом
самоорганізації населення
«Бажановський» № 658 від 26.07.2013 року,
відповідач ОСОБА_2 не проживає за
адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2010 року по
теперішній час. Будинок нежитловий, так
як в ньому відсутні вода, газ та
світло/а.с.9/.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що
позивач є його колишнім сусідом, з яким
він ніяких стосунків не підтримує, а
також не підтримує ніяких стосунків з
відповідачем. Йому відомо, що рік чи два
роки потому відповідач ОСОБА_2 проживав
в АДРЕСА_2, який належить його матері.
Остання скаржилася на те, що її син
витрачав гроші з її пенсії і вона не
хотіла проживати разом з ним. В будинку
АДРЕСА_1, який розташований по
сусідству з будинком АДРЕСА_2,
відповідач ніколи не проживав, так як в
ньому відсутні належні умови для
проживання, відключені всі
комунікації, немає опалення і навіть
немає шпалер. Йому достовірно відомо,
що відповідач ОСОБА_2 раніше проживав в
будинку своєї матері і ніколи не
проживав в спірному будинку. Ремонтні
роботи в спірному будинку він ніколи не
проводив.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він
підтримує з позивачем ОСОБА_1 дружні
стосунки, з відповідачем ніяких
стосунків не підтримує. Протягом
останніх трьох років він практично
кожного дня приходить до спірного
будинку позивача ОСОБА_1, але жодного
разу не бачив там його батька ОСОБА_2.
Останній до будинку не приходив і
нічого у будинку не робив. Він влітку
допомагав позивачу прибирати в його
будинку, вивозити сміття. В цьому
будинку немає води, світла та газу. Йому
достовірно відомо, що відповідач не
проживає в АДРЕСА_1 понад 3-х років і
його особистих речей у цьому будинку
немає, участі в утримані та ремонті
спірного будинку він не приймав.

Згідно до вимог ст. 405 ЦК України
члени сім»ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім»ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім»ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 156 ЖК
України до членів сім»ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу, відповідно до якої, до
членів сім»ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки.

Як встановлено в судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2 не є ані
власником, ані співвласником спірного
будинку, договір найму житла з ним не
укладався і він, в розумінні ст.64 ЖК
України, є лише колишнім членом сім»ї
власника спірного будинку, як його
батько, і саме з цих підстав він був
зареєстрований в спірному будинку.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Аналізуючи надані по справі
докази, у їх сукупності, суд дійшов до
висновку про можливість задоволення
позову і усунення перешкод у здійснені
позивачем ОСОБА_1 права власності на
будинок, шляхом визнання відповідача
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування спірним приміщенням,
оскільки вважає, що в судовому
засіданні достовірно встановлений і
підтверджений належними доказами той
факт, що відповідач не проживає без
поважних причин у спірному будинку з
квітня 2010 року, не бере участі у
витратах, пов»язаних з ремонтними
роботами та утриманням житла, що
свідчить про те, що відповідач не
ставиться до цього житла, як до свого
постійного міста проживання та втратив
до нього будь-який інтерес. При цьому
суд також враховує, що відповідач не
скористався своїми процесуальними
правами сторони у процесі і не надав
суду жодного з доказів в обґрунтування
своїх заперечень і таких, що
спростовують доводи позивача, а
відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості і кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Таким
чином, суд, на підставі наданих
позивачем доказів, вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 319 ч.1, 386, 391, 405 ЦК
України, ст. ст. 10,11,60,209,212-215,218 ЦПК
України, суд -

В И
Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування житловим
приміщення в будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення , а особи, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя Андрюшина
Л.А.