справа № 2/489/1389/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представник відповідача
Нечипуришиної Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції (далі -
Ленінського ВДВС) про скасування
арешту

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Ленінського ВДВС про зняття арешту з
усього його рухомого та нерухомого
майна, накладеного постановою про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на відчуження від 17.03.2014 у
межах виконавчого провадження ВП №
7012846.

В обґрунтування вимог позивач вказав,
що на виконанні у Ленінського ВДВС
знаходиться виконавчий лист №2-3238,
виданий Ленінським районним судом
м.Миколаєва 25.02.2004, про стягнення з
нього на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання дитини. У ході проведення
виконавчих дій державним виконавцем
було нараховано заборгованість в
зв'язку з чим постановою від 17.03.2014
накладено арешт на все його рухоме та
нерухоме майно. Так як заборгованість
погашена повністю і на день звернення з
позовом до суду аліменти ним
виплачуються щомісячно у розмірі
визначеному рішенням суду позивач
просить зняти накладений арешт.

Позивача в судовому засіданні позов
підтримав.

Представник відповідача просила
вирішити спір на розсуд суду, вказуючи
на відсутність у державного виконавця
правових підстав для скасування
арешту.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи і оцінивши наявні в
ній докази, вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що
на виконанні в Ленінському ВДВС
знаходилося зведене виконавче
провадження № 26813114 до складу якого
входять два виконавчих провадження,
перше, з примусового виконання
виконавчого листа Ленінського
районного суду м.Миколаєва № 2-3238 від
25.02.2004 про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 аліментів на
неповнолітню дитину (ВП № 7012846) та,
друге, з примусового виконання
виконавчого листа № 2/1416/2523 від 05.12.2012
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 додаткових витрат на утримання
дитини за період з 2010 по 2012 роки (ВП №
36178419).

За судовим рішенням по справі № № 2-3238/04
ОСОБА_1 зобов'язаний щомісячно
сплачувати аліменти на утримання своєї
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ?
частини заробітку, щомісячно,
починаючи з 10.10.2003 і до досягнення
дитиною повноліття.

Представник відповідача пояснила, що
станом на березень 2014 року за ОСОБА_1
рахувалася заборгованості зі сплати
аліментів понад три місяці, у зв'язку із
чим на підставі частини другої статті 74
Закону України «Про виконавче
провадження» постановою від 17.03.2014 (ВП
№ 7012846) було накладено арешт на все
рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 На
момент вирішення спору в суді
заборгованість по аліментах у ОСОБА_1
відсутня, але арешт з майна боржника не
знято із-за відсутність для цього
відповідних правових підстав,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження».

На теперішній час, як встановлено
судом, виконавче провадження із
стягнення аліментів не закінчено через
не досягнення дитиною повноліття.

На думку представника відповідача,
зняття арешту можливе лише судом на
підставі частини п'ятої статті 60 Закону
України «Про виконавче провадження».

Згідно частини п'ятої статті 60 Закону
України «Про виконавче провадження» у
випадках незавершеного виконавчого
провадження арешт з майна чи коштів
може бути знятий за рішенням суду.

Водночас, відповідно до статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Із змісту постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 17.03.2014 видно, що при
її винесення державний виконавець
керувалася вимогами статті 57 Закону
України «Про виконавче провадження».

Положеннями частини третьої наведеної
норми Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що
постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Проте, як вбачається із змісту
постанови від 17.03.2014 накладення арешту
державним виконавцем здійснено на все
майно боржника без визначення розміру
заборгованості, що є порушенням
частини третьої статті 57 Закону
України «Про виконавче провадження».

За положеннями частини третьої статті
60 Закону України «Про виконавче
провадження» з майна боржника може
бути знято арешт за постановою
начальника відповідного відділу
державної виконавчої служби, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом.

Таким чином, враховуючи недотримання
державним виконавцем вимог частини
третьої статті 57 Закону України «Про
виконавче провадження», не завершення
виконавчого провадження на час
розгляду справи в суді, підстави для
задоволення позову відсутні, оскільки
позивач обрав неналежний спосіб
захисту порушеного права.

У даному випадку позивач, як сторона
виконавчого провадження, не
позбавлений можливості звернутися із
заявою до начальника Ленінського ВДВС
для зняття арешту, а у випадку відмови у
задоволенні такої заяви оскаржити в
установленому законом порядку рішення
такого начальника до суду.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 62, 88, 212 - 214
ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції про
скасування арешту - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Повний текст рішення

підписано 13.05.2014.