Якимівський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/250/2014

Справа № 330/628/14-ц

05.05.2014 року Якимівський районний суд
3апорізької області у складі:

головуючого судді - Федорець С.В.

при секретарі - Подзолковій В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт Якимівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини та додаткових
витрат на неї, викликаних особливими
обставинами, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідача про стягнення аліментів
на утримання повнолітньої дитини та
додаткових витрат на неї, викликаних
особливими обставинами, за наступними
підставами.

Позивачка перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі з 15.09.1995 року. В
них є спільна дитина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя у позивачки
з відповідачем не склалося і шлюб був
розірваний 18.11.2004 року. До повноліття
дитини, ОСОБА_3, позивачка на підставі
рішення суду отримувала аліменти на
утримання неповнолітньої дочки. На
теперішній час, як вказує позивачка,
дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається
на першому курсі економічного
факультету ДВНЗ «Запорізький
Національний Університ» денного
відділення, в зв'язку з чим не має
можливості самостійно заробляти на
своє утримання та потребує
матеріальної допомоги батька. Крім
того, позивачка зазначає, що вартість
навчання складає 34400 гривень, з яких
позивачка вже заплатила 8600 гривень за
перший рік навчання. Також позивачкою,
як вона вказує, було оплачено за
проживання дочки у гуртожитку суму 2650
гривень. Також, на думку позивачки, у
зв'язку із навчанням дочки, останній
був необхідний ноутбук, який був
придбаний позивачкою за 3977,80 гривень.
Так, позивачка зазначає, що дочка
перебуває на її повному утриманні, а
відповідач не надає жодних коштів на
утримання дочки у добровільному
порядку. Посилаючись на ст. ст. 141, 180, 181,
184, 199 та 200 СК України, позивачка вважає,
що відповідач, оскільки не має
постійного заробітку, повинен
щомісячно сплачувати аліменти на
утримання повнолітньої дочки, що
продовжує навчання, у розмірі половини
прожиткового мінімуму, встановленого
законодавством, а також виплатити на
користь позивачки половину витрат,
понесених нею на навчання доньки, та
фінансувати наперед половину витрат,
пов'язаних з навчанням останньої
наступні 3 роки, виплатити позивачці
додаткових витрат, викликаних
особливими обставинами - навчанням,
розвитком здібностей дитини.

На підставі викладеного позивачка
просить стягнути з відповідача на її
користь на навчання сина ОСОБА_4
аліменти у сумі 588 гривень щомісячно,
починаючи з дня пред'явлення позову і
до досягнення дитиною 23-х років; та
стягнути з відповідача на її користь
додаткові витрати на утримання доньки,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, викликані
особливими обставинами, в розмірі 20513,90
гривень, а також судові витрати по
сплаті судового збору.

У судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала у повному обсязі та
на їх задоволенні наполягає.

Відповідач у судове засідання не
з'явився повторно, про причини неявки
суд не повідомив, тому суд визнає
неявку відповідача повторно з
неповажних причин та вважає за можливе
слухати справу у його відсутність.

Вивчивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивачки, суд
приходить до висновку про те, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Дійсно, у відповідності до
свідоцтва про народження, копія якого
надана до матеріалів справи (а.с. 10),
відповідач є рідним батьком ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії довідки № 13-184 від 07.11.2013
року (а.с. 16) ОСОБА_3 є студенткой першого
курсу економічного факультету
Запорізького національного
університету денного відділення.

Як вказує позивачка, до повноліття
доньки відповідачем сплачувалися
аліменти на її утримання у розмірі 60
гривень щомісячно, що також
підтверджується наданою копією
виконавчого листа (а.с. 12).

Однак, позивачка зазначає, що після
досягнення дочкою повноліття, не
дивлячись на те, що вона навчається і не
має самостійного джерела доходу,
відповідач жодної матеріальної
допомоги на утримання дочки не надає,
тому позивачка вважає, що з відповідача
повинні бути стягнуті аліменти у
розмірі половини прожиткового
мінімуму, встановленого
законодавством, - 588 гривень щомісячно
до досягнення донькою 23-х років.

При цьому позивачка посилається в
обґрунтування своїх вимог на ст. 199 СК
України та зазначає, що навіть після
закінчення навчання дочка буде
потребувати матеріальної допомоги
батька до її працевлаштування, тому
аліменти необхідно стягувати саме до
досягнення нею 23-х років, а не до
закінчення навчання.

Так, згідно до ч. 1 ст. 199 СК України,
дійсно, якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Таким чином, законодавством
передбачено обов'язок батьків
утримувати своїх повнолітніх дітей, що
продовжують навчання, за умови, що
батьки можуть надавати цю допомогу.

При цьому позивачкою до судового
засідання не надано жодних доказів
того, що відповідач взмозі надавати
матеріальну допомогу повнолітній
дочці у визначеному позивачкою розмірі
- 588 гривень щомісяця. Як зазначила
позивачка у судовому засіданні,
відповідач не працює, однак неофіційно
займається фермерством, але жодного
доказу на підтвердження цієї
інформації позивачкою не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
зробити висновок про те, що відповідач
може надавати матеріальну допомогу на
утримання повнолітньої дочки,
неможливо. Також позивачкою не надано
жодних даних щодо стану здоров'я та
матеріального становища дочки, стану
здоров'я та матеріального становища
відповідача, тобто до обставин, які, у
відповідності до вимог ст. 182 СК України
повинні бути враховані судом при
визначенні розміру аліментів.

Крім того, безпідставними, на думку
суду, є вимоги позивачки про стягнення
з відповідача аліментів до досягнення
дочкою 23-річного віку, оскільки
частиною 2 ст. 199 СК України передбачено
припинення права на утримання у разі
припинення навчання.

Також суд звертає увагу на те, що, у
відповідності до ч. 3 ст. 199 СК України,
право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини має той з батьків,
з яким проживає ця дитина. Однак,
позивачкою доказів того, що дочка
проживає разом з нею не надано, а,
натомість, як вбачається з наданої
позивачкою копії довідки №12 від 08.11.2013
року (а.с. 15), ОСОБА_3 мешкає по АДРЕСА_1, в
той час як позивачка мешкає у смт
Якимівка.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що позивачкою не було надано
доказів на підтвердження своїх вимог
про стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дочки, що продовжує
навчання, та навіть на підтвердження
права позивачки звертатися до суду з
таким позовом.

Щодо заявлених позивачкою вимог про
стягнення з відповідача на її користь
20513,90 гривень, суд виходить з
наступного.

Так, позивачка зазначає, що нею було
сплачено за навчання доньки 8600 гривень,
за проживання дочки у гуртожитку - 2650
гривень, а також придбаний ноутбук,
необхідний для навчання, за 3977,80
гривень. Загалом, як вказує позивачка,
нею було витрачено 15227,80 гривень.

Однак, згідно до наданої копії довідки
№12 від 08.11.2013 року (а.с. 15), за проживання
в гуртожитку №4 ЗНУ в 2013-2014 році суму 2650
гривень сплатила не позивачка, а
ОСОБА_3. Вона ж, у відповідності до
наданої копії квитанції (а.с. 17)
сплатила за навчання 31.07.2013 року 4300
гривень (а не 8600 гривень, як вказала
позивачка).

Таким чином, обставини, викладені
позивачкою у позовній заяві та у
поясненнях в судовому засіданні щодо
оплати нею за навчання доньки та за її
проживання у гуртожитку, підтвердження
доказами не знайшли.

Щодо придбання позивачкою ноутбуку,
необхідного для навчання дочці, суд
вважає, що позивачкою не було надано
жодного доказу на підтвердження того,
що ці витрати були дійсно необхідні для
навчання доньки.

Крім того, судом приймається до уваги
те, що позивачка у судовому засіданні
заявлену нею суму 20513,9 гривень
обґрунтувала тим, що, окрім витрат на
навчання доньки, нею понесено моральну
шкоду, яку повинен відшкодувати
відповідач.

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ти
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з вище викладеного,
позивачкою суду не було надано доказів
обставин, на які вона посилалася в
обґрунтування своїх позовних вимог.

Крім того, позивачка в обґрунтування
своїх вимог про стягнення з
відповідача додаткових витрат на
дитину, посилається на ст. 185 СК України,
однак правовідносини у сфері стягнення
аліментів на утримання повнолітніх
дітей регулюються ст. ст. 187, 189-192, 194-201 СК
України. Таким чином, законодавством не
передбачено стягнення додаткових
витрат на повнолітніх дітей, що
продовжують навчання.

Також судом враховується те, що статтею
199 СК України стягнення витрат за
минулий час не передбачено.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про те, що у задоволенні
позову слід відмовити у повному обсязі.

Також у відповідності до ст. 88 ЦПК
України, оскільки позов судом
задоволений не був, не підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивачки понесені нею судові витрати
по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 141, 180, 181, 184, 185, 198-201 СК України,
ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дитини та
додаткових витрат на неї, викликаних
особливими обставинами відмовити
повністю.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду
Запорізької області безпосередньо
через Якимівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - у той
же строк з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ:
Федорець С.В.