АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/800/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - державне
підприємство „Будинкоуправління №2
КЕВ м. Хмельницького", про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
визнання наймачем житла з апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 24 лютого 2014
року, -

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом, в якому просила визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право на
користування квартирою АДРЕСА_1
відповідно до вимог ст.ст.71, 72 ЖК
України а також на підставі ст. 106 ЖК
України просила визнати її наймачем
квартири.

Обґрунтовуючи вимоги позивач
зазначила, що в період з 2002 року по
жовтень 2013 року відповідач добровільно
не проживає у спірній квартирі, хоча
зареєстрований в ній, має постійне
місце проживання в АДРЕСА_2, не здійснює
виплат по утриманню житла, тому його
слід визнати таким, що втратив право на
користування квартирою, а її наймачем
квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 24 лютого
2014 року у задоволенні позову було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального закону,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

При цьому зазначила, що нею
були надані суду достовірні дані
на

________________________________________________________________________
_______________________

Головуючий у першій інстанції - Чевилюк
З.А. Справа
№ 686/21740/13

Провадження № 22-ц/792/800/14

Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 41, 44

підтвердження позовних вимог, однак
суд не прийняв їх до уваги, хоча доказів
на спростування наданих нею даних
відповідач не надав.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, про причини неявки суд не
повідомили.

Перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
до 06.11.2008 року перебували у
зареєстрованому шлюбі.

На підставі ордеру на жиле приміщення,
виданого виконавчим комітетом
Хмельницької міської ради 20.08.1999 року
ОСОБА_2, останній вселився та був
зареєстрований в однокімнатній
квартирі АДРЕСА_1.

Крім ОСОБА_2, який є наймачем житла, в
спірній квартирі також зареєстровані з
лютого місяця 2009 року та проживають до
цього часу ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
відповідно до рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 19.06.2008 року
були визнані членами сім"ї наймача
ОСОБА_2 та за ними було визнано право
користування спірним житлом.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 суд прийшов до висновку,
що оскільки вона не є власником та
наймачем спірної квартири, не має
правового статусу члена сім"ї наймача
ОСОБА_2, тому у суду відсутні правові
підстави для задоволення позову на
підставі ст.ст. 71, 72, 106, 107, 108 ЖК України.

Хоча цей висновок суду не в повній мірі
відповідає фактичним обставинам
справи та нормам матеріального права,
однак враховуючи, що ця помилка не
привела до неправильного вирішення
справи, діючи у відповідності з
вимогами ч.2 ст. 308 ЦПК України колегія
суддів приходить до висновку про
можливість залишення рішення суду без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім"ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Статтею 72 вказаного Кодексу
передбачено, що визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду УРСР від 12.04.2985 року, №2 „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" передбачено, що у справах про
визнання наймача або члена його сім"ї
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім"ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

В п. 11 вищевказаної постанови пленуму
ВС УРСР, зокрема, зазначено, що суд може
визнати особу такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, лише з
однієї вказаної позивачем підстави,
передбаченої ст. 71 або 107 Житлового
кодексу України. Змінити підставу
позову суд вправі тільки за згодою
позивача.

З врахуванням положень ст. 64 ЖК України
позивачами по такій категорії справ
можуть виступати члени сім"ї наймача, а
також особи, які перестали бути членами
сім"ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні.

В даному випадку ОСОБА_1 після
розірвання шлюбу з ОСОБА_2 продовжує
постійно проживати у спірному
приміщенні разом із дітьми, тому її
право на звернення до суду з конкретним
позовом не повинно ставитися під
сумнів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
вимоги позивача про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування квартирою ґрунтуються
саме на положеннях ст. 71 ЖК України, а не
ст. 107 ЖК України, хоча в мотивувальній
частині рішення суду вказано на
відсутність правових підстав для
задоволення позову як за ст. 71 ЖК
України, так і ст. 107 цього Кодексу. Суд
також помилково посилається на ст. 108 ЖК
України, яка не регулює спірних
відносин.

За таких обставин з рішення суду
підлягає виключення посилання на ст.ст.
107, 108 ЖК України.

Оцінивши докази в їх сукупності, діючи
у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК
України суд прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що надані позивачем
докази не свідчать про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Враховуючи, що на підставі рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
09.04.2010 року ОСОБА_2 було примусово
вселено в квартиру АДРЕСА_1 01.09.2010 року,
тому встановлений ч. 1 ст. 71 ЖК України
строк слід рахувати після вказаної
останньої дати.

Оскільки відповідач сам не заперечував
того факту, що він з наступного дня
після вселення і до цього часу не
проживає в спірній квартирі, тобто
більше ніж шість місяців, тому ця
обставина відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України доказуванню не підлягає.

Однак аналізуючи причини відсутності
відповідача за місцем його реєстрації
слід прийти до висновку, що вони є
поважними, оскільки між сторонами
існує конфлікт, неприязні стосунки,
ОСОБА_2 має значну суму заборгованості
перед ОСОБА_1 по сплаті аліментів на
утримання дитини, обов'язок по сплаті
яких був встановлений йому судом, в
зв'язку з чим позивач у категоричній
формі заперечує можливість проживання
з відповідачем в одній квартирі.

Спроби ОСОБА_2 вселитися та проживати у
спірному приміщенні призвели до
перешкоджання йому в цьому з боку
ОСОБА_1

На підтвердження цих обставин свідчить
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 09.04.2010 року, відповідно до
якого ОСОБА_2 було вселено у спірну
квартиру в зв'язку з тим, що ОСОБА_1
чинили йому в цьому перешкоди, змінила
замок на вхідній двері до житла.

Надані позивачем докази підтверджують
факт непроживання відповідача за
спірною адресою, однак не містять
даних, які б вказували на тривалість
відсутності останнього за місцем
реєстрації та причини такої
відсутності.

В той же час в письмовому запереченні
на позовну заяву від 24.01.2014 року ОСОБА_2
вказує на неможливість проживання в
спірній квартирі, оскільки ОСОБА_1
після його примусового вселення 1
вересня 2010 року, на наступний день
змінила замки на вхідній двері, тим
самим не допустивши його до помешкання.

В зв'язку з такими діями позивача
відповідач звертався до відділу
державної виконавчої служби із заявою,
на що отримав письмову відповідь (лист
№832/15-15/2805 від 09.11.2010 року).

Оскільки судом не встановлено правових
підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, тому вимоги ОСОБА_1 про
визнання її наймачем квартири також не
підлягають до задоволення.

При цьому слід зауважити, що порядок
визнання особи наймачем за раніше
укладеним договором найму жилого
приміщення замість попереднього
наймача встановлений ст. 106 ЖК України,
і передбачає наявність згоди
наймодавця на таку заміну.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 24 лютого
2014 року залишити без змін, виключивши з
його мотивувальної частини посилання
на ст.ст. 107, 108 ЖК України.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук