22-ц/795/933/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Сапон А. В. Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Бечка Є.М., Губар В.С.при
секретарі:Остапенко Г.С.за
участю:представника відповідача -
Рожка С.М., представника позивача -
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" на
рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 14 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" про зобов'язання
здійснити перерахунок заборгованості
за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
„Приватбанк" просить скасувати
рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 14 березня 2014 року та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Оскаржуваним рішенням суду позов
ОСОБА_7 задоволено частково,
зобов'язано ПАТ КБ „Приватбанк"
зробити перерахунок заборгованості
ОСОБА_7 за кредитним договором
№CNNGGK00320003 від 27 квітня 2006 року з
урахуванням процентної ставки в
розмірі 12 відсотків, в задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Незаконність рішення суду апелянт
обгрунтовує невідповідністю висновку
суду щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог фактичним
обставинам справи. Апелянт зазначає, що
оскільки відсоткову ставку
позичальнику було підвищено з 01.02.2009
року, то строк позовної давності сплив
01.02.1012 року, тому, звертаючись до суду з
позовом у 2013 році, позивач пропустив
строк позовної давності, і представник
банку усно заявляв клопотання про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності, яке було
проігноровано судом першої інстанції.
ПАТ КБ „Приватбанк" посилається, що
листом на адресу позивача було
направлено повідомлення про
збільшення відсоткової ставки за
кредитним договором, проте ОСОБА_7 не
надав письмового повідомлення про свою
незгоду із змінами кредитного
договору, що фактично є мовчазною
згодою з вказаними змінами. Крім того,
апелянт вказує, що підвищення
відсоткової ставки за час дії
кредитного договору відбувалось не
внаслідок волевиявлення однієї із
сторін, а через збільшення облікової
ставки НБУ, зміну курсу долара США до
гривні та зміну середньозваженої
ставки по кредитах банків у
відповідній валюті (по статистиці НБУ).

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали даної цивільної
справи та цивільної справи
Деснянського районного суду
м.Чернігова №2-4063/09 за позовом ЗАТ КБ
„Приватбанк" до ОСОБА_7 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення, доводи апеляційної скарги,
суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
нікчемності збільшення банком з 01.02.2009
року розміру процентної ставки за
договором в односторонньому порядку.

Такий висновок суду грунтується на
матеріалах справи та відповідає
вимогам закону.

По справі встановлено, що 27 квітня 2006
року між ЗАТ КБ „Приватбанк" (згодом
перейменоване на ПАТ КБ „Приватбанк")
та ОСОБА_7 було укладено кредитний
договір №CNNGGK00320003, згідно умов якого
банк зобов'язувався надати
позичальнику кредитні кошти шляхом
надання готівкою через касу на строк до
27.04.2026 року включно у вигляді
непоновлюваної кредитної лінії у
розмірі 159 075 грн. на придбання
нерухомого житлового майна, а також у
розмірі 28633,50 грн. на сплату страхових
платежів зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 1,00% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Банком умови кредитного договору було
виконано і надано позичальнику грошові
кошти.

27 квітня 2006 року ОСОБА_7 придбав у
ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 за 159 075 грн., що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу квартири (а.с.8 зворот, 9
цивільної справи Деснянського
районного суду м.Чернігова №2-4063/09).

На виконання взятих на себе зобов'язань
за кредитним договором №CNNGGK00320003 від 27
квітня 2006 року в той же день між ЗАТ КБ
„Приватбанк" та ОСОБА_7 було укладено
іпотечний договір, за умовами якого
ОСОБА_7 передав банку в іпотеку
нерухоме майно, а саме: двокімнатну
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

В зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору ЗАТ КБ
„Приватбанк" у травні 2009 року
звернулось до суду з позовом про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1 в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№CNNGGK00320003 від 27 квітня 2006 року в розмірі
165 124,05 грн. та виселення ОСОБА_7 із
вказаної квартири.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 27 листопада 2009 року в
задоволенні вказаних позовних вимог
банку було відмовлено з мотивів
нікчемності збільшення позивачем з
01.02.2009 року розміру процентної ставки
за договором в односторонньому порядку
і відсутності в зв'язку з цим підстав
для нарахування заборгованості за
договором з 01.02.2009 року.

Зазначене рішення суду набрало
законної сили, а тому в силу ст.14, ч.1 ст.61
ЦПК України воно є обов'язковим для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян, а
обставини, встановлені рішенням, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи, щодо
яких встановлено ці обставини.

Таким чином, з врахуванням обставин,
встановлених зазначеним рішенням суду
щодо нікчемності підвищення банком
відсоткової ставки, права ОСОБА_7 були
захищені.

Проте, незважаючи на наявність рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 27 листопада 2009 року і
встановлених ним обставин, в 2012 році
ПАТ КБ „Приватбанк" звернулось з
позовом до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Чернігівського
районного суду від 05 квітня 2012 року
позовні вимоги було задоволено і
стягнуто з ОСОБА_7 на користь банку 366 127
грн. 32 коп. заборгованості, яка виникла
по договору №CNNGGK00320003 від 27 квітня 2006
року.

ОСОБА_7 було надано дозвіл на
реалізацію предмета застави - квартири
АДРЕСА_1 в позасудовому порядку, який
було реалізовано 23 травня 2012 року за
ціною 229 000 грн. Вказані кошти були
направлені на погашення
заборгованості за кредитним договором.

Проте,оскільки згідно заочного
рішення Чернігівського районного суду
від 05 квітня 2012 року було стягнуто з
ОСОБА_7 на користь банку 366 127 грн. 32 коп.,
а коштів отриманих від реалізації
предмета іпотеки не було достатньо для
погашення заборгованості згідно
зазначеного рішення суду, то 29.03. 2013
року державним виконавцем було
накладено арешт на АДРЕСА_2 та
виставлено її на прилюдні торги для
реалізації.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання зробити перерахунок
заборгованості з урахуванням коштів,
отриманих з реалізації заставного
майна, ОСОБА_7 посилався, що подання
позову банком та проведення стягнення
по виконавчому листу проводилось без
вирахування суми, що була отримана від
реалізації заставного майна. Також
позивач зазначав, що банком
неправомірно було підвищено
відсоткову ставку за кредитним
договором і оскільки позивач не
збільшив розмір платежів, банк почав
нараховувати заборгованість, яка і
була стягнута заочним рішенням
Чернігівського районного суду від 05
квітня 2012 року.

В ході розгляду справи було
встановлено, що 31 грудня 2008 року ПАТ КБ
„Приватбанк" прийняв рішення, яким
збільшив розмір процентної ставки за
кредитним договором №CNNGGK00320003 від 27
квітня 2006 року до 22,73% на рік з 01 лютого
2009 року, оскільки право збільшити
розмір процентів виникло у зв'язку зі
зміною облікової ставки НБУ та
збільшенням курсу долара США до гривні
більше ніж на 10 % порівняно з курсом
долара США, установленим НБУ на момент
укладення договору.

Рішення про збільшення розміру
процентів прийнято банком 31 грудня
2008 року, тобто до набрання чинності
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку», відповідно до якого
встановлений договором розмір
процентів не може бути збільшений
банком в односторонньому порядку.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 Закону України
«Про захист прав споживачів» про зміну
відсоткової ставки за споживчим
кредитом споживач повідомляється
кредитодавцем письмово протягом семи
календарних днів з дати її зміни.

Судом також установлено, що датою зміни
розміру процентів за кредитним
договором банком визначено 1 лютого 2009
року. Про таку зміну банк позивачу
направив рекомендованого листом ще на
початку січня 2009 року, тобто до дати
зміни розміру процентів.

В матеріалах справи відсутні відомості
про отримання позивачем листа банку
про підвищення розміру процентної
ставки.

При вирішенні питання про
правомірність збільшення банком
відсоткової ставки за кредитним
договором №CNNGGK00320003 від 27 квітня 2006
року апеляційний суд враховує
наступне.

Дійсно, на час прийняття рішення про
підвищення відсоткової за кредитним
договором не виключалася можливість
такого підвищення в односторонньому
порядку, якщо можливість такого
підвищення було передбачено
договором, оскільки згідно із ч. 1 ст. 651
ЦК України зміна договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Проте, пунктом 2.3.1 кредитного договору
№CNNGGK00320003 від 27 квітня 2006 року
встановлено, що банк хоча і має право
збільшувати розмір процентної ставки
за користування кредитом, при зміні
кон'юктури ринку грошових ресурсів в
Україні, а саме: зміні курсу долара США
до гривні більше ніж на 10% у порівнянні
з курсом долара США до гривні,
встановленого НБУ на момент укладення
даного договору; зміні облікової
ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у
страховий (резервний) фонд або зміні
середньозваженої ставки по кредитах
банків України у відповідній валюті (по
статистиці НБУ) шляхом надсилання
позичальникові письмового
повідомлення про зміну процентної
ставки за 20 днів до вступу в чинність
зміненої процентної ставки, але таке
збільшення процентної ставки банком у
вищевказаному порядку можливо лише за
згодою позичальника.

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 642 ЦК України
такою згодою є вчинення особою, яка
одержала пропозицію у межах строку для
відповіді дій, які засвідчували її
бажання про прийняття пропозиції.

Пунктом 1.1. кредитного договору
№CNNGGK00320003 від 27 квітня 2006 року
встановлено щомісячний платіж у сумі
2644,98 грн. для погашення заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості за
договором ОСОБА_7 не здійснював
поточні платежі з врахуванням
підвищеної відсоткової ставки, тобто
ним не погоджено збільшення
відсоткової ставки за кредитним
договором. Крім того, в матеріалах
справи відсутні інші будь-які докази
згоди позичальника на підвищення
відсоткової ставки, яка відповідно до
п. 2.3.1 кредитного договору є
обов'язковою.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку, що у
банку не було законних підстав для
нарахування з 01.02.2009 року
заборгованості за кредитним договором
з врахуванням підвищеної відсоткової
ставки.

З врахуванням викладено, оскільки під
час винесення заочного рішення 5 квітня
2012 року Чернігівським районним судом
про стягнення заборгованості за
кредитним договором законність і
обгрунтованість підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором не було предметом
дослідження судом, то воно не може
мати преюдиційного значення для
вирішення спору у даній справі. Крім
того, апеляційний суд враховує, що
зазначене заочне рішення винесено без
врахування обставин, встановлених
рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігові від 27.11. 2009 року.

Не спростовують законність і
обґрунтованість рішення суду і доводи
апеляційної скарги щодо
незастосування судом наслідків
пропуску позивачем строку позовної
давності.

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки рішення по суті спору
ухвалюється судом першої інстанції, а
на стадії апеляційного провадження
здійснюється лише перевірка
законності й обґрунтованості рішення
суду (стаття 303 ЦПК України), то заява
про застосування позовної давності
може бути розглянута, якщо вона подана
під час розгляду справи в суді першої
інстанції.

В матеріалах справи відсутні докази, що
в суді першої інстанції ПАТ КБ
„Приватбанк" заявляло клопотання про
застосування строку позовної давності,
в зв'язку з чим заява апелянта про його
застосування на стадії апеляційного
розгляду справи не може бути
задоволена.

Крім того, апеляційний суд враховує, що
в ході розгляду цивільної справи
№2-4063/09 за позовом ЗАТ КБ „Приватбанк"
до ОСОБА_7 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення було
встановлено, що ОСОБА_7 обізнаний з
підвищенням відсоткової ставки за
кредитним договором в 2009 році. Проте,
рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 27 листопада 2009 року в
задоволенні позовних вимог банку до
ОСОБА_7 було відмовлено з мотивів
нікчемності збільшення з 01.02.2009 року
розміру процентної ставки за договором
в односторонньому порядку, чим
фактично було захищено його порушено
право. Проте, в 2012 році кредитор,
незважаючи на наявність зазначеного
рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова звернувся з позовом про
стягнення заборгованості з боржника з
врахуванням підвищеної відсоткової
ставки, в зв'язку з чим ОСОБА_7 і
звернувся до суду за захистом
порушеного права, яке незважаючи на
судове рішення повторно оспорювалося
кредитором.

За викладених обставин доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для її задоволення і скасування
рішення, яке прийнято судом в межах
заявлених вимог і доказів, наданих
сторонами з дотримання норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 14 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: