Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Парінової І.К.,

Савченко В.О.,
Фаловської І.М.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом прокурора
Голопристанського району Херсонської
області до Голопристанської районної
державної адміністрації Херсонської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним та скасування розпорядження,
скасування державних актів про право
власності на земельні ділянки та
зобов'язання повернути земельні
ділянки у власність держави

за касаційною скаргою заступника
прокурора Херсонської області на
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 15 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року прокурор
Голопристанського району Херсонської
області звернувся до суду в інтересах
держави із указаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що розпорядженням першого
заступника голови Голопристанської
районної державної адміністрації
Херсонської області від 7 вересня 2007
року № 433 затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність громадянам: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9;
передано їм у власність земельні
ділянки для ведення особистого
селянського господарства. На підставі
указаного розпорядження ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
отримали державні акти на право
власності на земельні ділянки. У
подальшому ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
продали ОСОБА_4 належні їм земельні
ділянки. ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_6
продав земельну ділянку ОСОБА_3

Посилаючись на те, що проект відведення
земельних ділянок не був погоджений із
природоохоронним органом, при його
затвердженні не враховано межі
прибережної захисної смуги
Дніпровського лиману Чорного моря,
позивач просив скасувати
розпорядження від 7 вересня 2007 року №
433, визнати недійсними державні акти на
право власності на земельні ділянки,
видані ОСОБА_4 й ОСОБА_3, та
зобов'язати їх повернути землю у
власність держави.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від
25 вересня 2012 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано
розпорядження голови Голопристанської
районної державної адміністрації
Херсонської області від 7 вересня 2007
року № 433 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність громадянам».
Визнано недійсними державні акти серії
ЯИ № 801249 та серії ЯИ № 801250 від
27 липня 2010 року на право власності на
земельні ділянки, які розташовані на
території Рибальчеської сільської
ради Голопристанського району, видані
на ім'я ОСОБА_3 Визнано недійсними
державні акти серії ХС № 063841,
серії ХС № 063837 та серії ХС № 063838 від 6
листопада 2007 року на право власності
на земельні ділянки, які розташовані на
території Рибальчеської сільської
ради Голопристанського району, видані
на ім'я ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 повернути земельні ділянки у
власність держави.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 15 листопада 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення про
відмову у позові.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Херсонської області,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду передати
справу на новий апеляційний розгляд.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено, що розпорядженням першого
заступника голови Голопристанської
районної державної адміністрації
Херсонської області від 7
вересня 2007 року № 433 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність
громадянам» передано у власність
ОСОБА_5 - 2, 00 га, ОСОБА_6 - 2, 00 га, ОСОБА_7 - 2,
00 га, ОСОБА_8 - 2, 00 га та ОСОБА_9 - 0, 5
га - земельні ділянки для ведення
особистого селянського господарства
(а. с. 6). На підставі указаного
розпорядження ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали державні
акти на право власності на земельні
ділянки (а. с. 11-15).

За договором купівлі-продажу земельної
ділянки від 29 вересня 2007 року ОСОБА_9
продала належну їй земельну ділянку
площею 0, 5 га ОСОБА_4 (а. с. 16).

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також здійснили
продаж своїх земельних ділянок на
користь ОСОБА_4 за договорами від 29
вересня 2007 року (а. с. 17, 18).

ОСОБА_6 продав земельну ділянку площею
2, 00 га ОСОБА_3 за договором від 26 червня
2009 року (а. с. 19), а ОСОБА_5 подарувала
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2, 00
га за договором від 26 червня 2009
року (а. с. 20).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали державні
акти на право власності на земельні
ділянки (а. с. 21-25).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність громадянам:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
не був погоджений із природоохоронним
органом, при його затвердженні не
враховано межі прибережної захисної
смуги Дніпровського лиману Чорного
моря, тому розпорядження про
затвердження такого проекту підлягає
скасуванню. Враховуючи те, що правова
підстава отримання земельних ділянок
відповідачами - розпорядження від 7
вересня 2007 року № 433 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність
громадянам» - скасовано, отримані ними
земельні ділянки підлягають
поверненню на підставі ст. 1212 ЦК
України. При цьому суд дійшов висновку
про те, що договори купівлі-продажу та
договір дарування оскаржувати
непотрібно, оскільки вони вчиненні
після недійсного правочину, права
власника у такому разі захищаються на
підставі ст. 388 ЦК України, про що й було
заявлено позов.

Суд першої інстанції розглянув справу
із порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що у зв'язку із визнанням
незаконним розпорядження від 7 вересня
2007 року № 433 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність громадянам»
відпала правова підстава отримання
земельних ділянок відповідачами, що є
підставою для їх повернення згідно ст.
1212 ЦК України.

Разом з тим, суд першої інстанції не
врахував тих обставин, що на підставі
указаного розпорядження право
власності на земельні ділянки отримали
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9 У відповідачів право
власності на землю виникло на підставі
цивільно-правових угод - договорів
купівлі-продажу від 29 вересня 2007 року, 26
червня 2009 року та договору дарування
від 26 червня 2009 року.

Указані правочини на підставі ст. ст. 203,
215 ЦК України не оспорені, їх дія
рішенням суду не скасована, що свідчить
про необґрунтованість висновку суду
щодо безпідставності володіння землею
відповідачами.

Крім того, державні акти на право
власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на земельні ділянки не
скасовані та підтверджують їхні права
на спірні земельні ділянки.

Посилаючись на те, що позови власників
майна про визнання недійсними
наступних правочинів щодо відчуження
цього майна, вчинених після недійсного
правочину, не підлягають задоволенню,
суд зазначив, що у цьому разі майно
підлягає витребуванню власником на
підставі положень ст. 388 ЦК України.
Разом з тим, не можна погодитися із
застосуванням судом першої інстанції
до спірних правовідносин положень ст.
388 ЦК України.

За змістом наведеної норми
витребуванню підлягає майно, придбане
у особи, яка не мала права його
відчужувати, за відплатним договором,
тобто, за домовленістю двох або більше
сторін, яка спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Розпорядження місцевого органу
виконавчої влади про затвердження
проекту землеустрою не є відплатним
договором у розумінні ст. ст. 388, 626 ЦК
України та не може бути визнане
недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи у межах заявлених ними
вимог. Разом з тим, маючи повноваження
щодо уточнення позовних вимог,
покладені на нього ст. 130 ЦПК України
обов'язки суд першої інстанції не
виконав.

Крім того, суд першої інстанції не
вирішив питання про залучення
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 до участі у справі як осіб, прав
яких стосується скасування
розпорядження про затвердження
проекту відведення їм земельних
ділянок, у відповідності до вимог ст. 35
ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд обґрунтовано
виходив із того, що за обставин, коли
правовстановлюючі документи (державні
акти на право власності) попередніх
власників на спірні земельні ділянки
не скасовані, правочини, згідно яких
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбали
земельну ділянку у власність, не
оскаржені, видані їм на підставі цих
договорів державні акти не можуть бути
визнані недійсними. Інших підстав їх
недійсності позивачем не наведено.
Крім того, до участі у справі не було
залучено попередніх власників спірних
земельних ділянок, що є порушенням норм
процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 335, 337 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора
Херсонської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 15 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко

І.М. Фаловська