Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровського національного
університету залізничного транспорту
ім. академіка В. Лазаряна, третя особа -
ОСОБА_2, про поновлення на роботі та
скасування дисциплінарного стягнення

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до Дніпропетровського
національного університету
залізничного транспорту
ім. академіка В. Лазаряна, у якому
просив визнати факт, що відповідач не
мав підстав укладати з ним трудові
договори у формі трудових контрактів з
1 березня 2010 року по 30 червня
2010 року, з 1 вересня 2010 року по
30 червня 2011 року та з 6 вересня 2011 року
по 31 серпня 2013 року, а лише у формі
трудового договору на невизначений
строк; визнати факт, що контракт з
6 вересня 2011 року по 31 серпня 2013
року є трудовим договором укладеним на
невизначений строк; визнати незаконним
та скасувати наказ № 142-ос від
16 серпня 2013 року про звільнення з
роботи та поновити його на роботі з
1 вересня 2013 року на посаді
доцента Дніпропетровського
національного університету
залізничного транспорту ім. академіка
В. Лазаряна; визнати незаконним та
скасувати наказ № 653 від 26 червня 2013
року щодо притягнення його до
дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26
вересня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15
листопада 2013 року, позовну заяву
ОСОБА_1 визнано неподаною та
повернуто позивачу.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалу суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2012_07_03/pravo
1/T041618.html?pravo=1> підставами для
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Визнаючи неподаною позовну заяву
ОСОБА_1, суддя першої інстанції виходив
із того, що позивач не усунув недоліки
відповідно до вказівок в ухвалі від 23
вересня 2013 року.

Апеляційний суд погодився із
висновками суду першої інстанції та
зазначав, що позовна заява не
відповідає вимогам процесуального
закону.

З такими висновками судів погодитись
не можна.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1891/ed_2011_12_20/pravo
1/T041618.html?pravo=1> суддя, встановивши, що
позовну заяву подано без додержання
вимог, викладених у ст. ст. 119
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1889/ed_2011_12_20/pravo
1/T041618.html?pravo=1>, 120
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1890/ed_2011_12_20/pravo
1/T041618.html?pravo=1> цього Кодексу
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1890/ed_2011_12_20/pravo
1/T041618.html?pravo=1>, постановляє ухвалу, у
якій зазначаються підстави для
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст. ст. 119
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1889/ed_2011_12_20/pravo
1/T041618.html?pravo=1>, 120
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1890/ed_2011_12_20/pravo
1/T041618.html?pravo=1> цього Кодексу
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1890/ed_2011_12_20/pravo
1/T041618.html?pravo=1>, позовна заява вважається
поданою у день первісного її подання до
суду. Інакше заява вважається
неподаною і повертається позивачеві.

Процесуальні вимоги до змісту позовної
заяви визначені ч. 2 ст. 119 ЦПК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1889/ed_2011_12_20/pravo
1/T041618.html?pravo=1>. Відповідно до п. п. 2, 3, 5 ч. 2
ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна
містити 1 ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; виклад обставин, якими
позивач обґрунтовує вимоги, зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину.

Залишаючи без руху подану ОСОБА_1.
позовну заяву, суд першої інстанції
дійшов висновку про її невідповідність
встановленим вимогам, зокрема
зазначав, що викладені у позові вимоги
не відповідають способам захисту
цивільних прав, оскільки до
компетенції суду не входить «визнання
фактів»; у заяві не зазначено третьої
особи, якою прийнято рішення про
звільнення, її адреси та засобів
зв'язку; до позовної заяви не додано її
копій відповідно до кількості осіб, що
беруть участь у справі.

При цьому суд не врахував змісту ст. ст.
11, 119 ЦПК України, за якими позивач на
власний розсуд обґрунтовує свої вимоги
з викладом відповідних обставин.
Невідповідність формулювання позовних
вимог не перешкоджає розгляду справи,
оскільки предмет позову може бути
уточнено відповідно до положень ч. 6 ст.
130 ЦПК України. Крім того, висновок щодо
невідповідності обраного способу
захисту порушеного права є результатом
розгляду вимог по суті, що не входить до
переліку дій, які вчиняє суд на етапі
перевірки відповідності позовної
заяви вимогам закону щодо її форми та
змісту.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач 26 вересня 2013 року подав до суду
уточнену позовну заяву, у якій вказав
третю особу та її місце проживання. У
додатках до уточненої позовної заяви
ОСОБА_1 зазначив копію позовної заяви,
копію трудової книжки та наказу про
стягнення.

Повертаючи позовну заяву з мотивів
невиконання вимог ухвали про залишення
її без руху, суд першої інстанції не
вказав, які саме недоліки позовної
заяви, вказані в ухвалі від 23 вересня 2013
року, не усунув заявник.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про необхідність визнання
позовної заяви неподаною не відповідає
вимогам ст.121 ЦПК України.

Апеляційний суд належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги й
безпідставно залишив ухвалу судді
першої інстанції без змін.

За таких обставин, відповідно до ст. 342
ЦПК України ухвали суду першої та
апеляційної інстанції підлягають
скасуванню з передачею питання про
відкриття провадження у справі на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від
15 листопада 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції для вирішення
питання про відкриття провадження у
справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова