Справа № 2/1522/8277/11
Провадження № 2/522/380/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та
піклування Державної адміністрації
Приморського району м. Одеси, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності, припинення права
спільної часткової власності,
зобов'язання усунути перешкоди у
здійсненні права власності, виселення,
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про встановлення факту, що має
юридичне значення, визнання майна
спільною сумісною власністю,
припинення права спільної часткової
власності, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, який в ході
розгляду справи уточнила, збільшивши
позовні вимоги про встановлення факту
шлюбних відносин та розподіл сумісного
майна, виселення. ОСОБА_1 звернулась з
позовом на тій підставі, що з 2003 року
вона, проживала однією сім'єю з
відповідачем та перебували в фактичних
шлюбних відносинах, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син ОСОБА_5. За час спільного
проживання вони неодноразово
відвідували Італію, батьківщину
ОСОБА_2. За період фактичних шлюбних
відносин з 2003 по 2006 рік вони набули
квартири, які розташовані за адресами:
АДРЕСА_1 за спільні кошти. У листопаді
2006 року ОСОБА_2 залишив сім'ю. На
теперішній час у сумісно набутої
квартирі АДРЕСА_1 незаконно проживають
громадяни ОСОБА_3 та ії донька ОСОБА_4,
які підлягають виселенню з цієї
квартири в судовому порядку.

Позивачка ОСОБА_1 просить суд визнати
факт проживання однією сім'єю та
шлюбних відносин між нею та ОСОБА_2 з
жовтня 2003 року по листопад 2006 року;
визнати квартиру АДРЕСА_2 та квартиру
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за нею та
ОСОБА_2 право спільної часткової
власності на квартиру АДРЕСА_2 по ?
частини кожному; визнати за нею та
ОСОБА_2 право спільної часткової
власності на квартиру АДРЕСА_1 по ?
частини кожному; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_2 на
? частину квартири АДРЕСА_1; припинити
право спільної часткової власності
ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_2;
визнати за нею право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 79,1 кв.м., житловою
площею 30,5 кв.м., підсобною площею 48,6
кв.м.; зобов'язати відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_1 у
користуванні, володінні та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1;
висилити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1,
який в ході розгляду справи уточнила,
збільшивши позовні вимоги про
встановлення факту, що має юридичне
значення, а саме, що вона та ОСОБА_2
перебували у шлюбних відносинах та
проживали однією сімьєю, визнання
нерухомого майна сумісною власністю,
припинення права спільної часткової
власності та визнання за неї права
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1. Вимоги позову ОСОБА_3
мотивувала тим, що вона з ОСОБА_2
знайома з грудня 2000 року, а з серпня 2003
року по травень 2007 року вони проживали
однією сім'єю.

За час спільного проживання вони
набули наступне нерухоме майно:
квартира АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_3;
квартира АДРЕСА_4; квартира АДРЕСА_5;
квартира АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_6; ?
частина квартири АДРЕСА_7

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3
вважаючи вищевказане спірне майно
спільною сумісною власністю з
відповідачем, просила суд встановити
факт, що має юридичне значення, а саме,
що з серпня 2003 року по травень 2007 року
вона та ОСОБА_2 перебували у фактичних
шлюбних відносинах та проживали однією
сім'єю та визнати квартиру АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2; визнати квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2; визнати квартиру АДРЕСА_3
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2; визнати квартиру АДРЕСА_4
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2; визнати квартиру АДРЕСА_5
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2; визнати квартиру АДРЕСА_6
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2; визнати ? частину квартири
АДРЕСА_7 спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_2; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_2; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_3; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_4; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_5; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_6; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_3 на
? частину квартири АДРЕСА_7; визнати за
ОСОБА_3 право приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та ії представник свій позов
підтримали з підстав, зазначених в
позовної заяві, та представник
додатково пояснив, що ОСОБА_1 проживала
з ОСОБА_2 однією сім'єю з 2003 року по
листопад 2006 року, в лютому 2006 року у них
народилася дитина. Протягом вказаного
часу вони неодноразово разом їздили на
відпочинок в Італію - батьківщину
ОСОБА_2, в придбаних квартирах
здійснювали ремонт, про що свідчать
надані до суду квитанції на придбання
будівельних матеріалів, разом купували
в квартири меблі, святкували всі
сімейні свята, що підтверджується
сімейними фотографіями, які були
надані до суду. Також представник
позивачки пояснив, що в квартирі
АДРЕСА_1, на яку просить суд визнати
право власності за ОСОБА_1, мешкають
ОСОБА_3 та ОСОБА_4. За думкою позивачки
ОСОБА_1 та її представника необхідно
усунути перешкоди в користуванні та
розпорядженні майном та виселити
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
вищевказаної квартири. Зустрічний
позов ОСОБА_3 до неї та ОСОБА_2 не
визнали та просили у задоволенні
позову відмовити.

В судовому засіданні позивачка за
зустрічним позовом та відповідач за
позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ії
представник свій позов підтримали з
підстав, зазначених в позовної заяві та
позивачка додатково пояснила, що з
відповідачем ОСОБА_2 вона проживала
однією сім'єю з серпня 2003 року по
травень 2007 року. За час сумісного
проживання ними було придбано нерухоме
майно та зареєстровано на ім'я ОСОБА_2.
Про сумісне придбання квартир
свідчать документи, які були надані до
суду, а саме: договір задатку на
квартиру на ії ім'я. Факт сумісного з
відповідачем проживання
підтверджується показаннями свідків.
Позов ОСОБА_1 не визнала та просила суд
у задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти
позову ОСОБА_1 та зустрічного позову
ОСОБА_3 заперечувала, просила суд в
задоволенні позовів відмовити у
повному обсязі, вважаючи позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 незаконними та
необґрунтованими, зазначивши що
правових підстав для встановлення
факту проживання позивачки ОСОБА_1 і
відповідача ОСОБА_2 однією сім'єю з 2003
року по листопад 2006 року, а також
позивачки ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2
однією сім'єю з серпня 2003 року по
травень 2007 року немає, оскільки ОСОБА_2
перебував увесь вказаний час в шлюбі з
іншою особою, а саме: 01 липня 1967 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений шлюб, як
це відображено в акті №88, частині ІІ,
серії А, 1967 року та за рішенням суду м.
Тревізо (Італія) №1522/2010 від 20.07.2010 року
було оголошено про припинення усіх
наслідків колишнього шлюбу. Придбані
відповідачем квартири у місті Одесі
належать йому та ні якого відношення до
них не має а ні ОСОБА_1, а ні ОСОБА_3, з
якими він мав інтимні стосунки та іноді
надавав вказаним особам матеріальну
допомогу. Кошти на придбання квартир у
місті Одесі він перевів з Італії на
банківський рахунок, що
підтверджується матеріалами справи. На
теперішній час він є власником однієї
квартири з адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачка по справі за позовом
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позов не визнала, у
останнє судове засідання до суду не
прибула, була повідомлена належним
чином.

Представник третьої особи - орган опіки
та піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради до
суду не прибув, був повідомлений
належним чином, до суду надали лист, в
якому просять розглядати справу за їх
відсутністю.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2
задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідач
ОСОБА_2, громадянин Італії, перебував у
зареєстрованому шлюбі з 01 липня 1967 року
з громадянкою ОСОБА_6, про що в бюро
запису актів громадського стану
префектури Тревізо, комуна
Кастельфранко Венето (Італія) є запис в
акті №88, частині ІІ, серії А, 1967 року.
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 11.11.2009 року подали
заяву про припинення усіх наслідків
колишнього шлюбу. За рішенням суду м.
Тревізо №1522/2010 від 20.07.2010 року, що було
зареєстроване 31.08.2010 р., було оголошено
про припинення усіх наслідків
колишнього шлюбу (прим.14.10.2010 р.).

На підставі договору купівлі-продажу
від 12.09.2003 року ОСОБА_2 купив квартиру
АДРЕСА_3

На підставі договору купівлі-продажу
від 21.11.2003 року ОСОБА_2 купив квартиру
АДРЕСА_5

На підставі договору купівлі-продажу
від 19.12.2003 року ОСОБА_2 купив квартиру
АДРЕСА_4

На підставі договору купівлі-продажу
від 25.05.2004 року ОСОБА_2 купив квартиру
АДРЕСА_2

На підставі договору купівлі-продажу
від 30.06.2004 року ОСОБА_2 купив квартиру
АДРЕСА_1, яку в подальшому
реконструював, збільшив площу та
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23.02.2006 року за ОСОБА_2 було
визнано право власності на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 79,1 кв.м. та
було зареєстровано в КП «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості»
07.03.2006 року.

На підставі договору купівлі-продажу
від 20.12.2004 року ТОВ «Італія Стиль» в
особі ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_6,
яку в подальшому було реконструйовано
та рішенням Господарського суду
Одеської області від 21.09.2006 року було
визнано за ТОВ «Італія-Стиль» право
власності на нежиле приміщення
(магазин) загальною площею 129,1 кв.м.,
розташоване АДРЕСА_8

На підставі договору купівлі-продажу
від 02.03.2005 року ОСОБА_2 купив ? частину
квартири АДРЕСА_7

Згідно до Перехідних Положень правила
Сімейного Кодексу застосовуються до
правовідносин, що виникли після 01.01.2004
року, тому зазначена норма закону до
правовідносин за період з серпня 2003
року до 01.01.2004 року не підлягає
застосуванню.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України,
якщо чоловік та жінка проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними під час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Крім того, на майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8
Сімейного Кодексу, якою регулюються
відносини стосовно права спільної
сумісної власності подружжя.

Зазначені норми права виключають
можливість визнання спільним сумісним
майном майно, яке придбане жінкою та
чоловіком, які проживають однією
сім'єю, але один з них перебуває в
іншому шлюбі.

Факт перебування відповідача ОСОБА_2 у
шлюбі з іншою особою до 31.08.2010 року
виключає право на застосування для
вирішення спору правил, встановлених
ст. 74 СК України.

Підставою для виникнення прав та
обов'язків подружжя є шлюб - сімейний
союз жінки та чоловіка, зареєстрований
у державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Перебуваючи в
зареєстрованому шлюбі, відповідач
ОСОБА_2 мав права та обов'язки подружжя
і одночасно з ними не міг набути права
спільної сумісної власності чоловіка
та жінки, які не перебувають у шлюбі між
собою.

За змістом ч.2 ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.21 СК України
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є
підставою для виникнення прав та
обов'язків подружжя.

Згідно роз'яснення, наведеного у п.20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що при
застосуванні ст.74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Вирішуючи питання про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, суд має встановити
факти: спільного проживання однією
сім'єю, спільний побут, взаємні права та
обов'язки.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не встановив безперечно у
відносинах сторін, а саме: ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, а також ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ознак
сім'ї, сторона позивачів за первісним
та зустрічним позовом не надала
доказів відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК
України на підтвердження факту
проживання саме сім'єю, а не взагалі - в
одному житловому приміщенні.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи майно, на яке претендує
позивачка ОСОБА_1 та позивачка за
зустрічним позовом ОСОБА_3 як на
спільне сумісне, а саме: на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1; за адресою: АДРЕСА_3;
за адресою: АДРЕСА_6 вже було предметом
судового розгляду і право власності на
нього було визнано за відповідачем
ОСОБА_2.

Отже обставини, щодо права власності на
спірне майно встановлені судовим
рішенням, яке набрало законної сили, та
було підставою для реєстрації та
видачі свідоцтва на право власності на
спірне майно, не було ніким оскаржено.

Надані ОСОБА_1 до суду копії медичних
документів, квитанції, договір оренди
приміщення, накладні, листи з банку, та
інші, не можуть бути взяті до уваги на
підтвердження проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 однією сім'єю як чоловік та
жінка, які не перебувають у шлюбі між
собою.

Це ж саме стосується позивачки за
зустрічним позовом ОСОБА_3 та наданих
нею до суду копій договорів про
придбання ОСОБА_2 нерухомості,
відомостей про місце її реєстрації, а
також інших документів.

Судом були допитані свідки, які
пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 він знає з
2004 року, з ОСОБА_1 він не знайом. В
будинку АДРЕСА_2 він має магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_2», а ОСОБА_3 та ОСОБА_2
проживали у цьому будинку. Він думав, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .є подружжям, він
бачив, як вони цілувалися. Про те, що
квартира на вулиці Дерибасівській в м.
Одесі придбана на сумісні кошти, казала
йому ОСОБА_3, ОСОБА_2 по-російськи не
розмовляв, тому він з ним не
спілкувався. В 2007 році ОСОБА_3
повідомила його, що ОСОБА_2 її виганяє з
квартири та вона буде оспорювати її
право на цю квартиру.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що знайома з ОСОБА_3 та ОСОБА_2
з 2004 року. Вона працювала ріелтором в
агенції нерухомості «Авторитет», через
яку вони придбали квартиру АДРЕСА_2, а
також познайомила з ріелтором з другої
агенції нерухомості, через яку ОСОБА_2
та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1.
Свідок пояснила, що вона відвідувала
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та приходила в гості в
квартиру на вулиці Дерибасівській, та
вулиці Софіївській в м. Одесі. Зі слів
ОСОБА_3 їй відомо, що вищевказані
квартири є сумісним майном ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, також їй було відомо, що ОСОБА_2
знаходиться у зареєстрованому в Італії
шлюбі з іншою особою.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що він знайомий з ОСОБА_2 з 2003
року, останній раз бачив його в 2007 році.
ОСОБА_3 знає раніше. Йому відомо, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом в
квартирі АДРЕСА_5, АДРЕСА_2, АДРЕСА_1. Він
не знає на які кошти були придбані
квартири по вулиці Дерибасівській та
Софіївскій у місті Одесі, хоча йому
відомо, що ОСОБА_3 продала батьківську
квартиру у місті
Білгород-Дністровський та він вважає,
що частина коштів ОСОБА_3 було
використано при купівлі цих квартир. Зі
слів ОСОБА_2 йому відомо, що останній
знаходиться у зареєстрованому шлюбі на
території Італії, він показував йому
фотографії своїх рідних та види Італії.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що вона проживає в м.
Білгород-Дністровський Одеській
області і тривалий час знайома з
ОСОБА_3, яка є кумою, а з ОСОБА_2 вона
познайомилась наприкінці 2003 року.Їй
відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали
разом, як сім'я, сумісно купували
квартири. Проживали разом на вул.
Дерибасівська в м. Одесі. Доньку ОСОБА_3
називав донькою. Їй відомо, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 у період сумісного життя
купували разом квартиру по вулиці
Софіївській в м. Одесі. Оскільки
квартира була маленька, то вони зробили
переобладнання, збільшивши площу.
Кошти на переобладнання ОСОБА_3
отримала з продажу належної їй
квартири, яка знаходилась в м.
Білгород-Дністровський Одеській
області. Зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що
ОСОБА_2 знаходився у зареєстрованому
шлюбі на території Італії.

Суд критично оцінює показання свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про те,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією
сім'єю та купували нерухомість сумісно,
оскільки вказані обставини придбання
нерухомості за сумісні кошти відомі
свідкам не особисто, а зі слів ОСОБА_3 та
суперечать матеріалам справи.

Суд також приймає до уваги пояснення
цих свідків стосовно обізнання ОСОБА_3
про перебування ОСОБА_2 в іншому
зареєстрованому шлюбі.

Наведене вище свідчить, що з підстав
ст.74 СК України за позивачкою ОСОБА_1 та
позивачкою за зустрічним позовом
ОСОБА_3 не може бути визнано право
власності на нерухоме майно, яке
придбане відповідачем ОСОБА_2, тому
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та позов ОСОБА_3
до ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Вимоги з підстав визнання права
власності на частину нерухомого майна,
яке придбане ОСОБА_2 відповідно до ч.1
ст.17 Закону України «Про власність»,
який був чинний до червня 2007 року, або
про визнання частково недійсними
договорів купівлі-продажу в частині
покупця позивачкою ОСОБА_1 та
позивачкою за зустрічним позовом
ОСОБА_3 не заявлялися.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3
в позовної заяві просить суд
встановити факт, що має юридичне
значення, а саме, що вона та ОСОБА_2 з
серпня 2003 року по травень 2007 рік
перебували у фактичних шлюбних
відносинах та проживали однією сім'єю.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №5 «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, із змінами та доповненнями,
встановлення судом факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах на
підставі п.5 ст.273 ЦПК України може мати
місце, якщо такі відносини виникли до 08
липня 1944 року і тривали до
смерті/пропажі безвісти на фронті/
одного з подружжя, внаслідок чого шлюб
не може бути зареєстровано в органах
РАГС. В інших випадках заяви про
встановлення факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах судовому
розгляду не підлягають.

Вимоги позивачки ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 стосовно усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні майном,
а саме: квартирою АДРЕСА_1, виселенні
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з цієї квартири
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Відповідно до цивільного
законодавства власник житла має право
вимагати усунення перешкод у
користуванні своїм майном, що
являється об'єктом його власності.
Право власності є непорушним, тому
ніхто не може протиправно позбавити
власника цього права чи обмежити його.
Крім цього власник має право вимагати
усунення перешкод в користуванні своєю
власністю навіть тоді, коли ці
перешкоди не пов'язані з позбавленням
його володіння цією власністю.

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із
займаного житлового приміщення
допускається лише з підстав,
установлених законом.

Ст. 47 Конституції України встановлено,
що ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше, як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України
власним майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Судом установлено, що згідно рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 23.02.2006 року, зареєстроване в КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» 07.03.2006 р. ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 79,1 кв.м., жилою - 30,5 кв.м.,
підсобною - 48,6 кв.м.

На даний час у вказаній квартирі
проживає ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 не є
власником вищевказаної квартири, вона
не має права вимагати усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженні майном, а також
виселення осіб з квартири.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
Орган опіки та піклування Державної
адміністрації Приморського району м.
Одеси, про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, визнання права власності,
припинення права спільної часткової
власності, зобов'язання усунути
перешкоди у здійсненні права
власності, виселення - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання майна спільною
сумісною власністю, припинення права
спільної часткової власності, визнання
права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду.

Суддя:
15.05.2014