Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10.02.2014 року

Провадження №2/425/83/14

Справа №425/4244/13-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

при секретарі Кулішовій О.С.,

за участю позивача та його
представника, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Рубіжне
Луганської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом зняття з реєстраційного обліку,
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

встановив:

20 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Рубіжанського міського суду
Луганської області з позовом до ОСОБА_2
про усунення перешкод у здійсненні
права власності на житлову квартиру
АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного
обліку відповідача та визнання його
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням. Свої вимоги
позивач обґрунтовує тим, що позивач є
власником зазначеної квартири, 18.07.2009
року у квартирі був зареєстрований
відповідач, який є чоловіком рідної
сестри позивача, відповідач ніколи не
проживав у квартирі позивача, його
речей в квартирі також немає, фактично
відповідач увесь час проживав разом з
своєю дружиною ОСОБА_3 у селі
Варварівка Кремінського району.
Позивач також зареєстрований у
вказаній квартирі, але не проживає в
ній, в квартирі мешкають квартиранти,
яким позивач вирішив продати цю
квартиру. Відповідач відмовився
добровільно знятися з реєстраційного
обліку, реєстрація відповідача в
квартирі позивача порушує його права
як власника квартири, тому позивач
звернувся до суду з цим позовом за
захистом свого права.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримують позовні
вимоги та просять суд їх задовольнити.
Позивач надав пояснення, що відповідач
та його дружина (сестра позивача)
просила зареєструвати відповідача у
квартирі з причини необхідності
оформлення кредиту, позивач погодився,
оскільки фактично проживає у селі
Варварівка Кремінського району. Також
пояснив, що в квартирі проживає сім'я
ОСОБА_4, яка її орендує з 2013 року,
позивач має намір продати цю квартиру
орендарю ОСОБА_4, який надав позивачу
завдаток у сумі 500 доларів США.

Представник позивача додатково в
судовому засіданні пояснила, що
відповідач не є членом сім'ї позивача,
не бажає добровільно знятися з
реєстрації, чим перешкоджає позивачу
як власнику квартири здійснити її
продаж.

Відповідач та його представник в
судове засідання не з'явилися, про дату,
час та місце розгляду справи були
повідомлений належним чином, причин
неявки в судове засідання суду не
повідомили.

В судовому засіданні 29.01.2014 року
відповідач позов не визнає, просить
відмовити в його задоволенні, надав
суду пояснення, що йому ніде було
прописатися та його у своїй квартирі
прописав позивач, де він проживав разом
з дружиною до травня 2013 року, у
листопаді 2013 року позивач вимагав
виписатися відповідача, але він
відмовився оскільки йому ніде
зареєструватися.

Представник відповідача надав суду
письмові заперечення на позов,
відповідно до яких зазначає, що вимоги
позивача не ґрунтуються на вимогах
закону, зазначає, що відповідач був
зареєстрований у квартирі позивача як
член сім'ї та має право користуватися
квартирою нарівні з позивачем.
Додатково заперечує, що квартира
позивача знаходиться в іпотеці у банку,
тому продати позивач її не може,
відповідач надавав позивачу гроші за
квартиру, проживає в квартирі, також в
квартирі містяться його особисті речі,
тому відповідач жодним чином не
порушує права позивача, просить суд
відмовити в позові.

Суд, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, об'єктивно
оцінивши докази, які містяться в
матеріалах справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
виданого 22.11.2007 року відділом міського
комунального майна Рубіжанської
міської ради (а.с. 4).

Згідно довідки ПП «Ромалекс» № 3585 від
18.11.2013 року у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_1 з 30.05.2000 року як
власник та ОСОБА_2 з 18.07.2009 року як
піднаймач (а.с. 6).

В судовому засіданні 23.01.2014 року свідок
ОСОБА_4 надав показання, що він у ОСОБА_1
з лютого 2013 року винаймає квартиру
АДРЕСА_1 та проживає в ній разом з своєю
дружиною з 01.03.2013 року та з цього часу
він сплачує комунальні послуги за цю
квартиру, також свідок пояснив, що до
лютого 2013 року цю квартиру у позивача
винаймав брат свідка. Свідок зазначив,
що позивач запропонував йому купити
квартиру, він погодився та передав
позивачу завдаток у розмірі 500 доларів
США, про що позивач написав йому
розписку, оригінал якої було оглянуто в
судовому засіданні.

В судовому засіданні 23.01.2014 року свідок
ОСОБА_5 надав показання, що він проживає
в АДРЕСА_2, позивач ОСОБА_1 зі своєю
співмешканкою проживає напроти свідка
у будинку, а відповідач ОСОБА_2 з своєю
дружиною (сестрою ОСОБА_1) проживає
через будинок з свідком АДРЕСА_2. Свідок
пояснив, що відповідач проживає у селі
Варварівці близько восьми років, він
його бачить майже кожного ранку як
відповідач вигулює своїх собак, бачить
часто як відповідач виїжджає на
автомобілі зі свого двору.

Судом встановлено, що відповідач
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
рідною сестрою позивача, що визнається
сторонами у справі.

Також, судом встановлено, що позивач
фактично проживає разом з своєю
співмешканкою у будинку по сусідству з
будинком, в якому фактично проживає
відповідач разом з своєю дружиною та її
матір'ю у селі Варварівка Кремінського
району. Зазначені обставини
підтверджуються поясненнями сторін та
показаннями свідка ОСОБА_5

Суд ставиться критично до пояснень
відповідача про наявність його речей у
квартирі позивача, оскільки доказів в
підтвердження цього в ході розгляду
справи відповідачем та його
представником не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України та ч. 2
ст. 64 ЖК України до членів сім'ї
власника (наймача) квартири належать
дружина, їх діти і батьки, членами сім'ї
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
власником (наймачем) і ведуть з ним
спільне господарство.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що сторони проживають окремо в різних
будинках, кожен з своєю сім'єю, спільне
господарство не ведуть, тому
відповідач не є членом сім'ї позивача в
розумінні ст. 64 ЖК України, доказів
того, що відповідач пов'язаний спільним
побутом і має взаємні права та
обов'язки з позивачем суду сторонами не
надано.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо
його проживання в квартирі відповідача
до травня 2013 року, оскільки
відповідачем не надано до справи
жодного доказу в підтвердження цих
доводів, також ці доводи відповідача
спростовуються показаннями свідка
ОСОБА_5, які є послідовними та
узгоджуються з іншими матеріалами
справи.

Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач
жилого приміщення та члени його сім`ї,
які проживають разом з ним, можуть за
взаємною згодою дозволити тимчасове
проживання в жилому приміщенні, що є в
їх користуванні, інших осіб без
стягнення плати за користування
приміщенням (тимчасових жильців), в
тому числі опікуна чи піклувальника,
який не є членом сім`ї наймача.
Тимчасові жильці на вимогу наймача або
членів сім`ї, які проживають разом з
ним, зобов'язані негайно звільнити
приміщення, а в разі відмовлення -
підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Судом встановлено, що будучи
зареєстрованими у спірній квартирі,
позивач та відповідач в ній не
проживають, відповідач плату за
користування квартирою позивачу не
платить, в квартирі з 01 березня 2013 року
проживає свідок ОСОБА_4 разом зі своєю
дружиною, які сплачують за квартиру
комунальні послуги, доказів утримання
квартири відповідачем, оплати за
користування квартирою відповідачем,
матеріали справи не містять, також
позивач має намір продати квартиру, що
підтверджується поясненнями позивача,
свідка ОСОБА_4 та розпискою позивача,
оригінал якої для огляду в судовому
засіданні надав свідок ОСОБА_4 (а.с. 40).

Судом встановлено, що відповідач не
був зареєстрований в спірній квартирі
як член сім'ї позивача, також
відповідач у спірній квартирі не
проживає, не користується спірною
квартирою, квартиру не утримує.

Отже, з врахуванням встановлених судом
обставин, що відповідач був
зареєстрований у квартирі за згодою
позивача, що відповідач не є членом
сім'ї позивача та того, що відповідач не
сплачував позивачу плату за
користування квартирою, суд приходить
до висновку, що відповідач
зареєстрований у спірній квартирі як
тимчасовий жилець згідно ст. 98 ЖК
України.

Як вбачається з пояснень сторін,
позивач у листопаді 2013 року вимагав у
відповідача знятися з реєстрації місця
проживання в зв'язку з тим, що він як
власник квартири має намір
розпорядитися своєю власністю, проте
відповідач в добровільному порядку
відмовився, що не заперечується
сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
шість місяців, провадиться в судовому
порядку.

Таким чином, з урахуванням того, що
відповідач є тимчасовим жильцем, що він
не проживає у квартирі позивача понад
шість місяців, не користується
квартирою, не утримує квартиру, суд
приходить до висновку, що наявні
підстави для визнання відповідача
таким, що втратив право користування
квартирою, яка належить позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст. 150 ЖК України,
які кореспондують з положеннями ст. 383
ЦК України, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно Інформаційного листа Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, в якому зазначено, що відповідно
до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття
особи з реєстрації за місцем
проживання можливе лише при вирішенні
спору про житлові права. При цьому суду
необхідно врахувати, що відповідно до
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», питання про
зняття з реєстрації особи за місцем
проживання взаємопов'язане і залежать
від вирішення питання про житлові
права особи, які регулюються нормами
житлового і цивільного законодавства
(ст.ст. 71, 72, 156 Житлового кодексу
України; ст. 405 Цивільного кодексу
України). Таким чином, вирішення
питання про зняття з реєстраційного
обліку без вирішення у встановленому
законом порядку з дотриманням положень
ст. 11 ЦПК України питання про наявність
чи відсутність у особи житлових прав не
є належним способом захисту».

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи житловим приміщенням відповідно
до норм житлового та цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Згідно з наведеними вище нормами
цивільного законодавства України,
власник квартири за наявності
будь-яких обмежень у здійсненні ним
права користування та розпорядження
квартирою має право вимагати усунення
будь-яких перешкод шляхом звернення до
суду за захистом свого права з позовом
про усунення перешкод у користуванні
власністю.

Як вже зазначалося вище, права власника
квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, згідно з
якими право власника використовувати
житло для власного проживання,
проживання членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на його
власний розсуд. Будь-які обмеження чи
втручання у права власника можливі
виключно на підставах визначених
законом. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження його майна.

Враховуючи вищенаведене з огляду на те,
що відповідач втратив право
користування квартирою позивача, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні
квартирою шляхом зняття з
реєстраційного обліку підлягають до
задоволення, оскільки відповідно до ст.
7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі, зокрема, судового рішення,
яке набрало законної сили про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом зняття з реєстраційного обліку,
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судовий збір в розмірі 229,40
гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом зняття з реєстраційного обліку,
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття з реєстраційного обліку
ОСОБА_2.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 229,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ш. Мирошникова