УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого
Олійник А.С.,

суддів: Гончара
В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, третя
особа - публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», про визнання
довіреності удаваним правочином,
визнання права власності на
транспортний засіб та звільнення майна
з-під арешту, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 14 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 01 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилався на те, що 07
травня 2008 року ОСОБА_4 видав на його ім'я
довіреність на представництво його
інтересів в органах нотаріату,
Державної автомобільної інспекції,
страхових органах, будь-яких установах,
підприємствах, організаціях з питань,
пов'язаних з експлуатацією та
відчуженням транспортного засобу -
автомобіля «АUDI A6», 2000 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1. Позивач вважав, що між
сторонами укладено договір
купівлі-продажу транспортного засобу,
оскільки за придбання спірного
автомобіля позивач передав
відповідачу 82 000 грн, на підтвердження
чого надав розписку та видав йому
довіреність. Позивач зазначав, що на
момент укладення договору у нього були
відсутні кошти на реєстрацію
автомобіля в органах Державної
автомобільної інспекції, тому він не
знімав автомобіль з реєстраційного
обліку. Постановою головного
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції від 01 лютого 2012 року
накладено арешт на спірний автомобіль.
Позивач вважав, що накладення арешту на
транспортний засіб порушує його права
як власника автомобіля, тому просив
визнати за ним право власності на
зазначений автомобіль, зобов'язати
Шевченківський відділ державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції зняти
арешт із указаного транспортного
засобу, визнати довіреність від 07
травня 2008 року удаваним правочином,
визнати дійсним договір
купівлі-продажу автомобіля від 07
травня 2008 року, визнати за ним право
власності на вказаний автомобіль.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 14 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 01 жовтня 2013 року, позов задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на транспортний засіб -
автомобіль «АUDI A6», 2000 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1. Зобов'язано
Шевченківський відділ державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції зняти
арешт із автомобіля «АUDI A6», 2000 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1. В іншій частині
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство «Універсал
Банк» просить скасувати вказані
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду і ухвалити
нове рішення про відмову у позові,
посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
ОСОБА_3 володів, користувався та на
власний розсуд розпоряджався спірним
автомобілем, проводив технічний огляд
транспортного засобу, забезпечував
його безпечну експлуатацію, тобто
реалізовував свої права, закріплені ст.
ст. 317, 319 ЦК України, та дійшов висновку
про те, що останній набув права
власності на вказаний автомобіль, тому
за позивачем підлягає визнанню право
власності на транспортний засіб та
автомобіль підлягає звільненню з-під
арешту.

Проте, з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки суди
дійшли їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
07 травня 2008 року ОСОБА_4 видав на ім'я
ОСОБА_3 довіреність на представництво
його інтересів в органах нотаріату,
Державної автомобільної інспекції,
страхових органах, будь-яких установах,
підприємствах, організаціях з питань,
пов'язаних з експлуатацією та
відчуженням транспортного засобу -
автомобіля «АUDI A6», 2000 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1.

Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України
довіреність - це письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва її інтересів перед
третіми особами, ґрунтується на
договорі та визначає правовідношення,
в якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчиняти
правочини від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України
представник зобов'язаний вчиняти
правочин за наданими йому
повноваженнями особисто; він може
передати своє повноваження частково
або в повному обсязі іншій особі, якщо
це встановлено договором або законом
між особою, яку представляють, і
представником, або якщо представник
був вимушений до цього з метою охорони
інтересів особи, яку він представляє.

Торгівля транспортними засобами, що
були в експлуатації, здійснюється
відповідно до Правил роздрібної
торгівлі транспортними засобами і
номерними агрегатами, затверджених
наказом Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції
України від 31 липня 2002 року № 228.

Видачу генеральної довіреності чи
передоручення повноважень на
транспортний засіб, що був в
експлуатації та має особливості
цивільного обороту, без укладення
договору купівлі-продажу не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до закону та допускає
перехід права власності до третіх осіб.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову, у порушення вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України на вказані обставини
справи та вимоги закону уваги не
звернув; залишив поза увагою те, що між
сторонами не укладалось будь-яких
письмових правочинів щодо
купівлі-продажу спірного
транспортного засобу, а позивач лише
реалізував надане йому на підставі
довіреності право користування та
розпорядження автомобілем; не з'ясував,
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, та дійшов висновку, який
ґрунтуються на припущеннях.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду, в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК
України вказані порушення суду не
усунув; на вказані обставини справи та
норми закону також уваги не звернув,
тому передчасно дійшов висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Згідно ч. 2 ст. 338 ЦПК України, підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, враховуючи, що судами
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню
з направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 01 жовтня 2013 року скасувати,
справу направити на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді:

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова