Дата документу 19.05.2014
Справа № 501/1459/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 травня 2014 року Іллічівський міський
суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Журавель П.І.

при секретарі - Котелевець Т.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Іллічівську Одеської
області справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
здійснені права власності шляхом
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
Іллічівського міського суду Одеської
області з позовом до ОСОБА_4 про
усунення перешкод в здійснені права
власності шляхом визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням (а.с.3-7).

У своєї позовній заяві ОСОБА_2
стверджує, що спірна двокімнатна
квартира під АДРЕСА_2, належить їй на
праві приватної власності на підставі
договору дарування від 10 лютого 2004
року. Рішенням Іллічівського міського
суду Одеської області від 11 березня 2013
року шлюб між нею та відповідачем
ОСОБА_4 було розірвано. В квартирі разом
з нею зареєстрований та проживає
неповнолітній син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач також зареєстрований у
вище вказаній квартирі, але ще з січня
2013 року в квартирі не мешкає.
Відповідач самостійно виїхав з
квартири до своїх батьків у місто
Одеса, забрав усі особисті речі,
передав їй ключі від замків вхідної та
загальної дверей. Побутові речі,
придбані під час шлюбу вони поділили
добровільно під час розірвання шлюбу.
Але скасовувати свою реєстрацію за
адресою спірної квартири добровільно
не бажає, тим самим він перешкоджає їй в
здійсненні її передбачених законом
прав власності.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні надала пояснення и
підтвердила викладені в позовної заяві
обставини, тобто що спірна двокімнатна
квартира під АДРЕСА_2, належить ОСОБА_2
на праві приватної власності на
підставі договору дарування від 10
лютого 2004 року. Рішенням Іллічівського
міського суду Одеської області від 11
березня 2013 року шлюб між позивачкою
ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 було
розірвано. В квартирі разом позивачкою
зареєстрований та проживає
неповнолітній син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач також зареєстрований у
вище вказаній квартирі, але ще з січня
2013 року в квартирі не мешкає.
Відповідач самостійно виїхав з
квартири до своїх батьків у місто
Одеса, забрав усі особисті речі,
передав їй ключі від замків вхідної та
загальної дверей. Побутові речі,
придбані під час шлюбу сторони
поділили добровільно під час
розірвання шлюбу. Але скасовувати свою
реєстрацію за адресою спірної квартири
добровільно відповідач не бажає, тим
самим він перешкоджає ОСОБА_2 в
здійсненні її, передбачених законом,
прав власника нерухомого майна.

Відповідач в судове засідання не
з'явився повторно, будучі повідомленим
про день та час слухання справи (а.с.30).

В такому випадку суд вважає можливим
розглядати справу у порядку статті 224
ЦПК України - заочний розгляд справи.

З'ясувавши обставини справи та
дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку, що встановлені
слідуючи факти та правовідносини.

ОСОБА_2 є власником квартири за адресою
- АДРЕСА_2 на підставі договору
дарування від 10 лютого 2004 року (а.с.17).

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 11 березня 2013 року
шлюб між сторонами було розірвано (а.с.
10).

Сторони від шлюбу мають
неповнолітнього сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

В спірній квартирі зареєстровані
сторони, та їх неповнолітній син (а.с. 16).

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6, підтвердила, що знайома зі
сторонами з часу укладення шлюбу, тобто
з 2005 року. Часто бувала в спірної
квартирі, яка належить позивачці, яку
вона придбала ще до реєстрації шлюбу.
Відповідача добре знає, але з січня 2013
року жодного разу його в квартирі не
бачила, знає від нього, що він виїхав з
квартири добровільно, та мешкає зараз в
місті Одеса у своїх батьків. Точний
адрес не знає, так як ніколи не була у
відповідача в гостях та він її не
запрошував.

Свідок ОСОБА_7 надала аналогічні
пояснення.

Свідок ОСОБА_8, яка є співробітницею
позивачки, пояснила, що знайома з нею з
лютого 2013 року. Не менш одного разу на
тиждень, в різний час, буває в гостях у
позивачки в спірної квартирі. Але
жодного разу не зустріла в квартирі
відповідача або когось іншого. З
відповідачем на знайома, зі слів
позивачки знає, що та перебувала в
шлюбі до січня 2013 року та відповідач
залишив її з неповнолітнім сином та
уїхав до батьків в місто Одеса. Де зараз
відповідач їй не відомо. В квартирі
присутності якогось то не було
чоловіка не бачила, В квартирі
знаходяться речі її подруги -
позивачки, та дитини позивачки - сина
ОСОБА_9.

Згідно статті 72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку. Частиною 2 статті 405
ЦК України передбачено, що член родини
власника житла витрачує право на
користування цим житлом при
відсутності без поважних причин біля
одного року.

Згідно частини 1 статті 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Згідно частини 1 та
частини 2 статті 319 Цивільного кодексу
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Згідно
частини 1 статті 321 Цивільного кодексу
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до у пункті 34 абзац 3 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав» встановлено, що«
усунення перешкод в здійснені права
користування та розпорядження своїм
майном, зокрема жилим приміщенням,
шляхом зняття особи з реєстраційного
обліку, залежить від вирішення питання
про право користування такої особи
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(наприклад, статті 71. 72, 116, 156 ЖК УРСР.
стаття 405 ЦК України), а саме від
вирішення однієї з таких вимог: про
позбавлення права власності на жиле
приміщення; про позбавлення права
користування жилим приміщенням; про
визнання особи безвісно відсутньою;
про оголошення фізичної особи
померлою.»

На підставі перевірених доказів суд
вважає, що позовна заява ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
здійснені права власності шляхом
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 224
-228 ЦПК України, 72, 155 ЖК України; статтею
41 Конституції України, частиною 1
статті 316, частиною 1 та частиною 2
статті 319, частиною 1 статті 321, 405 ЦК
України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити в
повному обсязі.

Зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
усунути перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні
права власності майном, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця
місто Одеса, громадянина України,
таким, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
таким, що втратив право користування
квартирою, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2.

Заява про перегляд судового рішення
може бути подана до Іллічівського
міського суду Одеської області
протягом десяти днів з моменту
отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області на
протязі 10-ти днів з моменту отримання
копії рішення суду, а особами, що не
приймали участь у справі, в той же
термін з моменту отримання копії
рішення.

Суддя
Журавель П.І.