Справа № 1326/9352/12
Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/3255/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
ОСОБА_4., його представника ОСОБА_5,
ОСОБА_6,

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Франківського районного суду м
Львова від 04 лютого 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, треті
особи - Львівська міська рада,
Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області про визнання
незаконною відмови відповідачів, як
суміжних землекористувачів погодити
акт визначення та погодження меж
земельної ділянки ОСОБА_2 на ділянку
площею 0.033 га за адресою АДРЕСА_1;
визнання права ОСОБА_2 на приватизацію
цієї земельної ділянки без погодження
меж із суміжними землекористувачами та
зобов»язання ОСОБА_6 усунути перешкоди
в користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення самочинно збудованих
гаражу та вольєра.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, визнано незаконною відмову
відповідачів: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_9, як суміжних землекористувачів,
за адресою: АДРЕСА_1 погодити акт
обстеження та показу меж земельної
ділянки (акт визначення та погодження
меж земельної ділянки) ОСОБА_2 на
ділянку: 0,0331 га., за адресою: АДРЕСА_1;
визнано право ОСОБА_2 на приватизацію
земельної ділянки: 0,0331 га., за адресою:
АДРЕСА_1 без погодження акта обстеження
та показу меж земельної ділянки (акта
визначення та погодження меж земельної
ділянки із суміжними
землекористувачами), зобов"язано
ОСОБА_6 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою за
аресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення
самочинно збудованих гаража та
вольєра. Вирішено питання судових
витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_4, вважає, що рішення
суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що суд першої інстанції ухвалюючи
оскаржуване рішення, безпідставно не
взяв до уваги надані відповідачами
докази, а саме: архівний витяг від 24.10.2007
року, у якому вказано, що у 1953 році
спірна земельна ділянка загальною
площею 386,6 кв.м., адреса якої АДРЕСА_1, а
не АДРЕСА_3, була виділена у
користування мешканцям будинку
АДРЕСА_2. Не врахував суд і того, що
18.06.2008 року, попереднім власником
житлового будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_10,
який 27.02.2010 року відчужив цей будинок
разом із земельною ділянкою позивачеві
ОСОБА_2,, була надана розписка, як
додаток до Акту узгодження меж, в якій
ОСОБА_10 погоджує межу із мешканцями
будинку АДРЕСА_2 без врахування площі
спірної земельної ділянки. Зазначає
про те, що з Акту встановлення та
узгодження меж земельної ділянки від
2008 року з викопіюваннями та
експлікацією вбачається, що межі
спірної земельної ділянки ще у 2008 році
були узгоджені між власником будинку
АДРЕСА_1, і ця земельна ділянка
знаходилась у фактичному користуванні
мешканців будинку АДРЕСА_2. Апелянт
вказує, що листом від 03.03.2008 року
№3-С-4108/2401 Управління архітектури
Департаменту містобудування ЛМР
погодило надання в приватну власність
мешканцям будинку АДРЕСА_2 земельної
ділянки площею 0,0646 га, яка є у їх
фактичному користуванні. З наведених
підстав просить оскаржуване рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки ухвалою сесії Львівської
міської ради №1182 від 26.01.2012 р. ОСОБА_2
погоджено місце розташування
земельної ділянки та надано дозвіл на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0331 га на АДРЕСА_1 у власність для
будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку за
рахунок земель, що не надані у
власність або користування, яка є
чинною, враховуючи те, що власником
спірної земельної ділянки є Львівська
міська рада, яка як власник вправі
розпоряджатися належними їй на праві
власності земельними ділянками, а
також те, що відповідачами не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження законності користування
ними спірною земельною ділянкою,
прийшов до висновку про незаконність
відмови відповідачів, як суміжних
землекористувачі, погодити акт
визначення та погодження меж земельної
ділянки ОСОБА_2 на ділянку площею 0.033 га
за адресою АДРЕСА_1 та визнання права
ОСОБА_2 на приватизацію цієї земельної
ділянки без погодження меж із
суміжними землекористувачами.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ухвалою 6 сесії 6
скликання Львівської міської ради №1182
від 26.01.2012 р. «Про погодження гр. ОСОБА_2
місця розташування земельної ділянки
та надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки на АДРЕСА_1» ОСОБА_2
погоджено місце розташування
земельної ділянки та надано дозвіл на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0331 га на АДРЕСА_1 у власність для
будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку за
рахунок земель, що не надані у
власність або користування.

Судом також встановлено, що
вищезазначена ухвала Львівської
міської ради оскаржувалась
відповідачами в порядку
адміністративного судочинства до
Галицького районного суду м. Львова,
постановою якого від 21.03.2013 р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20.11.2013 р., в задоволенні позову про
скасування ухвали сесії Львівської
міської ради №1182 від 26.01.2013 р. -
відмовлено. Судові рішення набрали
законної сили.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації
і зберігання державних актів на право
власності на земельні ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі, при
складанні державного акту
здійснюється кадастрова зйомка, яка
згідно з п. б ч.2 ст. 198 ЗК України включає
погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками та користувачами.

Відмова відповідачів від погодження
меж спірної земельної ділянки
ґрунтується на тому, що така на думку
мешканців житлового будинку АДРЕСА_2 в
м. Львові, закріплена за цим
будинковолодінням, вони тривалий час
користуються цією земельною ділянкою,
а тому вважають, що саме вони мають
право на її приватизацію. Крім цього,
попередній власник житлового будинку
АДРЕСА_1 в м. Львові ОСОБА_10, який
відчужив житловий будинок позивачу, на
цю земельну ділянку не претендував і
погодив межу з відповідачами без
врахування площі спірної земельної
ділянки, на підтвердження чого
посилаються на архівний витяг від
24.10.2007 р, розписку ОСОБА_10, акт
встановлення та узгодження меж за 2008
рік, якими, на їх думку, підтверджується
законність їх користування спірною
земельною ділянкою. Саме такими
доводами апелянт обгрунтовує
апеляційну скаргу, однак з такими
доводами апелянта не можна погодитись
з огляду на таке.

Як вбачається з постанови Галицького
районного суду м. Львова від 21.03.2013 р.,
ухвали Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.11.2013 р.,
які набрали законної сили, спірна
земельна ділянка за своїм правовим
статусом з 1953 року є власністю
Львівської міської ради, включена до
міського земельного фонду, і будь - кому
у власність чи користування не
надавалась. Відповідно до плану
земельної ділянки садибного
(індивідуального) житлового будинку
АДРЕСА_2 у м. Львові загальна площа
земельної ділянки під будинком,
господарськими будівлями, садом
становить 862,7 кв.м, при цьому норма
складає 368.6 кв.м. Прилеглими до
будинковолодіння АДРЕСА_2 у м. Львові є
будинковолодіння по АДРЕСА_1. Згідно
експлікації приміщень до плану
житлового садибного будинку АДРЕСА_2 у
м. Львові загальна площа земельної
ділянки відповідно до рішення
Львівської міської ради №793 від 10.06.1953
р. становить 386.6 кв.м. Схемою
розташування спірної земельної
ділянки, яка межує із земельною
ділянкою, закріпленою за
будинковолодінням АДРЕСА_2 у м. Львові,
позначений розподіл землекористувачів
будинковолодінь по вул. Окружній та
вул. Сухій у м. Львові.

Оскільки вищезазначені обставини
встановлені постановою Галицького
районного суду м. Львова від 21.03.2013 р. та
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.11.2013 р., з
врахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, відповідно до якої обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ці ж самі особи або особа, що до
якої встановлено ці обставини,
встановлені згадами судовими
рішеннями обставини доказування не
потребують.

Встановлені вищезазначені обставини
спростовують доводи апелянта, що
спірна земельна ділянка була
закріплена за будинковолодінням
АДРЕСА_2 у м. Львові.

Статтею 116 ЗК України передбачено
підстави набуття громадянами та
юридичними особами права власності та
права користування земельними
ділянками, а ст. 118 ЗК України
встановлено порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами.

Враховуючи передбачений ст. 118 ЗК
України порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок, ОСОБА_2
звернувся до Львівської міської ради
із заявою про надання йому спірної
земельної ділянки, вказана заява була
розглянута у встановленому законом
порядку із прийняттям ухвали міської
ради про погодження йому місця
розташування земельної ділянки та
надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м.
Львові.

Що стосується доводів апеляційної
скарги стосовно переважного права
мешканців житлового будинку АДРЕСА_2 в
м. Львові на отримання спірної
земельної ділянки у власність, колегія
суддів зазначає, що саме Львівська
міська рада, як власник земельної
ділянки, наділена виключним правом
надання землі у власність чи у
користування на території м. Львова. На
звернення відповідачів до Львівської
міської ради з приводу надання їм у
власність спірної земельної ділянки,
ними отримано відповідь Управління
природних ресурсів та регулювання
земельних відносин Львівської міської
ради з переліком документів, які
необхідно надати для вирішення даного
питання. Однак такі відповідачами не
були зібрані і Львівській міській раді
такі не подавались, а відтак питання
про надання спірної земельної ділянки
відповідачам уповноваженим органом не
вирішувалось.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що
попереднім власником житлового
будинку АДРЕСА_1 у м.Львові ОСОБА_10
18.06.2008 р. була надана розписка, як
додаток до узгодження меж із
мешканцями будинку АДРЕСА_2 у м. Львові,
у якій він стверджував, що спірна
земельна ділянка знаходилась у
фактичному користуванні мешканців
житлового будинку АДРЕСА_2 у м. Львові,
оскільки фактичне користування
земельною ділянкою не є підставою для
набуття користувачами права власності
на земельну ділянку, тим більше, що
законність користування мешканцями
житлового будинку АДРЕСА_2 у м. Львові,
всупереч ст. ст. 10, 11 ЦПК України не
підтверджена належними та допустимими
доказами та спростовується рішенням
Львівської міської ради №743 від 10.06.1953
року «Про розгляд матеріалів обміру
земель по кварталах нр. 109».

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про незаконність рішення суду
першої інстанції, оскільки у ньому
невірно зазначена адреса розташування
спірної земельної ділянки, оскільки
такі доводи спростовуються технічним
паспортом на будинок АДРЕСА_2 у м.
Львові, виданим 16.10.2007 р., а також
ухвалою Львівської міської ради №1182
від 26.01.2012 р., у якій зазначено місце
розташування спірної земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає правильними висновки
суду першої інстанції про визнання
незаконною відмови відповідачів, як
суміжних землекористувачів погодити
акт визначення та погодження меж
земельної ділянки ОСОБА_2 на ділянку
площею 0.033 газа адресою АДРЕСА_1;
визнання права ОСОБА_2 на приватизацію
цієї земельної ділянки без погодження
меж із суміжними землекористувачами.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог про
зобов"язання ОСОБА_6 усунути перешкоди
в користуванні земельною ділянкою за
аресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення
самочинно збудованих гаража та
вольєра, ОСОБА_6, прав та інтересів
якого таке стосується, не
оскаржувалось, рішення суду в частині
задоволення цих позовних вимог не
порушує прав та законних інтересів
апелянта ОСОБА_4, зазначені ним в
апеляційній скарзі доводи скасування
рішення суду в цій частині позовних
вимог не заслуговують на увагу та
спростовуються вищенаведеними
обставинами.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м
Львова від 04 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.