Провадження №2/761/89/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Юзькової О.Л.,

при секретарях
Іовенко М.В., Звонцовій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне
управління юстиції в м. Києві, Київська
міська рада про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину по закону, державного акту про
право приватної власності на землю,
визнання права власності та розділ
будинковолодіння та земельної ділянки
та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1
про виділ в натурі частки в спільному
майні та усуненні перешкод у
користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду
з позовом про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, держаного акту про
право приватної власності на землю.
Визнання права власності та розділ
будинковолодіння та земельної ділянки.
Зазначають, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були
батьками як позивачів так і
відповідача ОСОБА_1 За свого життя вони
проживали в приватному АДРЕСА_1, який
побудували за власні кошти.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько - ОСОБА_4 і
після нього залишилась спадщина. Коли
батька поховали сторони домовились, що
звертатись до нотаріальної контори не
будуть та все майно буде оформлене на
маму - ОСОБА_5, а вже після її смерті -
оформляти спадщину на всіх порівну і
разом. Після смерті батька позивачі
фактично прийняли спадщину так як
вступили в управління майном. ОСОБА_1
після смерті батька взяв швейну
машинку «Тула», срібний підстаканник.
Носильні речі і взуття, допомагав
проводити косметичний ремонт будинку.
Позивач ОСОБА_2 допомагала в похованні
батька та проживала в будинку до
середини березня 1990 р. та користувалася
майном. Разом із своїм чоловіком
допомагала проводити ремонт в будинку.
Після смерті батька і до сьогодні
позивачі користуються садом і
земельною ділянкою. ІНФОРМАЦІЯ_2
померла мати сторін ОСОБА_5 та 29.11.2009 р.
при оформлені спадщини в нотаріальній
конторі позивачі дізнались, що
відповідач ОСОБА_3 ще після смерті
батька оформив на себе ? частину
спадщини на будинок АДРЕСА_1. При цьому
відповідач не повідомив в нотаріальній
конторі про наявність інших
спадкоємців, які фактично вступили в
управління спадковим майном. Оскільки,
позивачі за положеннями законодавства
України, що діяло на момент смерті
батька вважалися такими, що прийняли
спадщину свідоцтво по право на
спадщину за законом, видане державним
нотаріусом Першої київської державної
нотаріальної контори 21.03.1992 року № 7865
на ? частину будинку на ім'я ОСОБА_3 має
бути визнано недійсним. Також 29.11.2010
року позивачі дізнались, що відповідач
отримав 17.01.2001 р. державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку в розмірі ? її частини за
адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку із
отриманням спадкового майна - ? частини
будинку. Про даний факт відповідач
також не поставив позивачів до відома.
Оскільки позивачі дізнались про
оформлення відповідачем спадщини за
померлим в 1990 році батьком лише під час
оформлення спадщини за померлою в 2010
році матір'ю, то строк позовної
давності має бути поновлений. За таких
обставин, оскільки відповідачу повинно
належати не ? частина будинку та
земельної ділянки, а 1/12 їх частина
позивачі просять суд: визнати
свідоцтво про право на спадщину за
законом, виданого державним нотаріусом
Першої київської державної
нотаріальної контори 21.03.1990 року № 7865
на ім'я ОСОБА_3 на ? частину будинку
АДРЕСА_1 частково недійсним; визнати за
ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування на 1/12 частину будинку
АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 право власності в порядку
спадкування на 1/12 частину будинку
АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4 за
ОСОБА_3 право власності в порядку
спадкування на 1/12 частину будинку
АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4;
Визнати державний акт серії 1У-КВ № 130847
від 17 січня 2001 року про право приватної
власності на землю в АДРЕСА_1 в розмірі ?
частки на ім'я ОСОБА_3 недійсним;
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12
частину земельної ділянки по АДРЕСА_1,
за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину
земельної ділянки по АДРЕСА_1, за ОСОБА_3
право власності на 1/12 частину
земельної ділянки по АДРЕСА_1; Провести
розподіл домоволодіння та земельної
ділянки з виділенням кожному
співвласнику в натурі по 1/3 частині у
разі визначення часток судом та
отримання спадщини.

В судовому засіданні представник
позивача уточнив вимоги в частині
поділу будинковолодіння в натурі.
Просив суд провести розподіл
домоволодіння наступним чином: ОСОБА_1
відмовляється від своєї долі у будинку
на користь ОСОБА_2 В свою чергу ОСОБА_2
відмовляється від своєї долі земельної
ділянки на користь ОСОБА_1 Розділ
будинку провести наступним чином:
кімнату 1-1, 1-2, 1-7 виділити ОСОБА_2, кухню
1-6, коридор 1-3, туалет 1-4 виділити у
спільне користування ОСОБА_2 і ОСОБА_3
Приміщення 2-3,2-4,2-2,2-7 виділити ОСОБА_3
Земельну ж ділянку поділити згідно до
наданого плану з розмірами 29,85 х 18,37 м.
виділити ОСОБА_1

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про
виділ частки в спільному майні та
усунення перешкод у користуванні
майном. Зазначає, що він є власником ?
приватного будинку, що розташований за
адресою АДРЕСА_1. Право власності на ?
частину будинку виникло на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого Першою київською державною
нотаріальною конторою 21.03.1992 року і ? на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29.11.2010 р. Крім
того ОСОБА_3 є власником ? земельної
ділянки за тією ж адресою. Іншими
власниками домоволодіння є ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, яким належить по ?
домоволодіння кожному. Угоди щодо
розподілу домоволодіння між
співвласниками не досягнуто, більш
того, ОСОБА_2 не допускає позивача до
спірного будинку після смерті в 2009 році
матері, відмовляється надати ключі та
користується будинком сама. За таких
обставин ОСОБА_3 просить суд здійснити
виділ в натурі його частки (1/2) у
приватному будинку виділивши йому у
власність 2 кімнати на першому поверсі
№ 1-7 та № 1-2 житловою площею 29,6 кв. м. та
веранду № 1-1 у плані за поверхами
площею 9,6 кв. м. (загалом 39,2 кв. м.) з
окремим входом через веранду, з
можливістю доступу до комунікацій
(каналізації, газу, опалення,
електричної енергії) будинку та/або їх
прокладання; з господарських споруд -
вбиральню та частину сараю з тим, щоб
загальна площа виділених підсобних
будівель складала 15 кв. м. Залишити у
спільній власності відповідачів 2-і
кімнати (на плані мансарди №2-3 та № 2-4)
на другому поверсі (мансарда) житловою
площею 16,5 кв. м., кухню № 1-6 на плані за
поверхами площею 9,10 кв. м., коридор № 1-3,
на плані за поверхами площею 4,2 кв. м.,
вбиральню № 1-4 на плані за поверхами
площею 4,2 кв. м., сіни № 1-5 на плані за
поверхами 2,20 кв. м., коридор на поверсі
мансарди № 2-1 на плані за поверхами
площею 5,2 кв. м. та комору № 2-2 у плані за
поверхами площею 1,4 кв. м. (загалом 43,8 м.
з загальної площі будинку) та частину
сараю, що відповідає за площею 15 кв. м.;
здійснити виділ в натурі частки (1/2)
ОСОБА_3 у праві власності на земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно
до варіанту запропонованого експертом,
вселити ОСОБА_3 до його частини
(квартира - 1) у приватному будинку та
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у
користування ОСОБА_3 його частиною
(квартира - 1) у приватному будинку.

Після проведення по справі
судової будівельно-технічної
експертизи ОСОБА_3 уточнив вимоги.
Остаточно просить суд здійснити виділ
в натурі частки (1/2) ОСОБА_3 у приватному
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 , виділивши йому у власність 2
кімнати на першому поверсі № 1-7 та 1-2
житловою площею 29,6 кв. м. та веранду № 1-1
у плані за поверхами площею 9,6 кв. м., з
окремим входом через веранду, з
можливістю доступу до комунікацій
(каналізації, газу, опалення,
електричної енергії) будинку та/або їх
прокладання; та частину огорожі, з якою
межує виділена ділянка; Залишити у
спільній власності відповідачів дві
кімнати (на плані мансарди № 2-3 та № 2-4)
на другому поверсі (мансарда) житловою
площею 16,5 кв. м., кухню № 1-6 на плані за
поверхами площею 9,10 кв. м., коридор № 1-3
на плані за поверхами площею 4,2 кв. м.,
вбиральню № 1-4 на плані за поверхами
площею 4,2 кв. м., сіни № 1-5 на плані за
поверхами площею 5,2 кв. м. та комору № 2-2
у плані за поверхами площею 1,4 кв. м.,
частину огорожі , з якою межує ділянка
відповідачів; Здійснити виділ в натурі
частки (1/2) ОСОБА_3 у праві власності на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1
відповідно до варіанту № 2
запропонованого експертом, стягнути з
відповідачів на користь ОСОБА_3
компенсацію за відхилення від
ідеальної частки майна ОСОБА_3, що
становить 3 590,00 грн.; Вселити ОСОБА_3 до
його частини (квартира № 1) у приватному
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, та зобов'язати ОСОБА_2 не
чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні
його частиною у приватному будинку,
зокрема, у здійсненні
ремонтно-будівельних робіт вказаних у
експертному висновку.

В судовому засіданні ОСОБА_1,
ОСОБА_2, їх представник підтримали
заявлений ними позов, просили
задовольнити в повному обсязі. Щодо
задоволення позову ОСОБА_3
заперечували.

Представник ОСОБА_3 підтримав
позов останнього, просив задовольнити.
В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просив відмовити та застосувати строки
позовної давності до заявлених ними
вимог.

Представники Головного
управління юстиції в м. Києві,
Київської міської ради в судове
засідання не з'явились, про день та час
розгляду справи повідомлялись
належним чином, їх неявка, відповідно
до положень чинного процесуального
законодавства України, не є перешкодою
для розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а позов
ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Встановлено, і не заперечується
сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4,
який був батьком як позивачів так і
відповідачів.

В судовому засіданні не
оспорювалась та обставина, що
спадкоємцями першої черги за померлим
були його діти - сторони по справі та
дружина - ОСОБА_5.

Як свідчать матеріали справи,
21.03.1992 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво
про право на спадщину за законом за
померлим батьком - на ? частину будинку
за адресою: АДРЕСА_1.

Також свідоцтво про право на
спадщину за законом за померлим ОСОБА_4
отримала 15.12.1990 року і його дружина
ОСОБА_5.

Зазначені свідоцтва видані
державним нотаріусом Першої київської
державної нотаріальної контори.

17.01.2001 року ОСОБА_3 на підставі
рішення Київської міської ради № 202-1/923
від 29.06.2000 року отримав Державний акт на
право приватної власності на землю в
АДРЕСА_1.

Також встановлено і не
оспорюється учасниками процесу, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін
ОСОБА_5.

29.11.2010 р. державним нотаріусом
Першої київської державної
нотаріальної контори видано свідоцтва
про право на спадщину за законом
відповідно до якого ОСОБА_1 отримав 1/3
частину спадкового майна, ОСОБА_3
отримав 1/3 частину спадкового майна,
ОСОБА_2 отримала 1/3 частину спадкового
майна.

Спадщина, на яку у вказаних
частинах видано це свідоцтво
складається з ? частин житлового
будинку з відповідною частиною
господарських будівель та споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1, ? частин
земельної ділянки від площі 0,1000
гектарів кадастровий № 88092001,
розташованої в АДРЕСА_1.

Як зазначили в судовому засіданні
ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представник, після
смерті батька - ОСОБА_4 його діти
домовились, що не будуть звертатися до
нотаріальної заяви для оформлення
спадщини, а вже після смерті матері, яка
отримує спадок чоловіка, майно буде
оформлено порівну та разом на дітей.
Проте, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті
батька вступили в управління майном,
взяли собі його речі.

За положеннями ст. 549 ЦК
Української РСР, який діяв на час
відкриття спадщини за ОСОБА_4,
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:1) якщо він фактично вступив
в управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Тільки після смерті матері -
ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дізнались. Що
їх брав ОСОБА_1 не дотримався
домовленостей та отримав свідоцтво про
право на спадщину за законом, а в
подальшому отримав державний акт і на
частину земельної ділянки під
домоволодінням. Зважаючи на те, що
позивачі фактично прийняли спадщину
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане Першою Київською
державною нотаріальною конторою 21.03.1992
року на ім'я ОСОБА_3 має бути визнано
частково недійсним як має бути визнано
недійсним і державний акт про право
приватної на земельну ділянку від
17.01.2001 р.

В свою чергу представник ОСОБА_1
просить суд застосувати строк позовної
давності до вимог позивачів, оскільки
відсутні поважні причини пропуску
встановленого законом строку для
звернення до суду за захистом своїх
прав.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права та інтересу.

Загальна позовна давність,
відповідно до ст.. 257 ЦК України,
встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, за приписами ст. 261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
дізналася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Як встановлено в судовому
засіданні батько сторін помер в 1990
році, за захистом свого порушеного
права позивачі звернулись в 2011 році та
зазначили, що тільки після смерті
ОСОБА_5 їм стало відомо про порушення
прав.

Згідно по норм ч.ч. 5 ст. 267 ЦК
України сплив строку позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення строку
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Зважаючи на встановлені
обставини, беручі до уваги, що ОСОБА_1,
ОСОБА_2 вважають себе такими, що
фактично вступили у спадщину за
померлим батьком та з огляду на те, що
останніми не доведено те, що протягом 20
років їм не могло бути відомо про
порушення прав з боку відповідача, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для визнання поважними причин
пропуску строку позовної давності.

Також позивачами наведено
поважність причин пропуску строку, з
яким законодавець пов'язує звернення
до суду за захистом своїх прав і щодо
визнання недійсним державного акту про
право приватної власності на земельну
ділянку.

За таких обставин позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задоволенню не підлягає в
повному обсязі.

В свою чергу ОСОБА_3 просить суд
поділити домоволодіння та земельну
ділянку згідно до часток кожного з
співвласників, при цьому виділити
позивачу ? частину та залишити, як то
зазначено в заяві.

Приписами ст. 364 ЦК України
встановлено, що співвласник має право
на виділ в натурі частки, що є у
спільній частковій власності.

За клопотанням сторони по справі
було призначено судову
будівельно-технічну експертизу та в
квітні 2012 року складено висновок №
3287/11/4198/4199/4200/12-43 та запропоновано
варіанти поділу домоволодіння
відповідно до часток співвласників.

Як вбачається з висновку,
запропонований варіант поділу
домоволодіння, для забезпечення
ізольованого користування приміщенням
необхідно провести
ремонтно-будівельні роботи також
зазначено, що квартири житлового
будинку згідно до вимог чинного
законодавства в галузі будівництва
повинні або можуть бути забезпечені
інженерним устаткуванням. Вартість і
поточний перелік необхідних робіт, а
також вартість по влаштуванню або
переобладнанню систем інженерного
устаткування залежить від погодженої у
встановленому законом порядку
проектно-кошторисної документації.

Пленум Верховного Суду України в
своїй постанові № 7 від 04.10.1991 р. «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» в п. 6 роз'яснив, що при
вирішенні справ про виділ в натурі
часток жилого будинку, що є спільною
частковою власністю, судам належить
мати на увазі, що, виходячи зі змісту
ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із
сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку з
самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Положеннями ст.. 60 ЦПК України
встановлено обов'язок сторони довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

В судовому засіданні
представником ОСОБА_3 не доведена та
обставина та не надано відповідних
доказів, що розмежування інженерного
устаткування можливе, а також чи
потребує таке розмежування системи
опалення, водопроводу, каналізації
тощо з метою забезпечення автономії
квартир.

В ході розгляду справи
представником ОСОБА_3 не заявлялось
клопотання щодо з'ясування обставин
можливості розмежування інженерних
мереж, а також позовних вимог які б
підлягали б розгляду при вирішенні
питання про виділення частки в натурі з
урахування інженерних вимог,
виникнення у сторін у зв'язку із цим
зобов'язань.

Зважаючи на викладене підстави
для задоволення позову ОСОБА_3 в
частині виділу в натурі частини
домоволодіння відсутні.

Згідно до вимог ст. 120 ЗК України при
переході права власності на будівлю
або споруду до кількох осіб право на
земельну ділянку визначається
пропорційно частках осіб у вартості
будівлі чи споруди.

Представник ОСОБА_3 також просить
суд виділити в натурі ? частину
земельної ділянки відповідно до
варіанту № 2 запропонованого
експертом.

Як свідчить висновок експерта №
3287/11/4198/4199/4200/12-43 запропоновані
варіанти поділу земельної ділянки
пов'язані з варіантами поділу
будинковолодіння, надвірних будівель і
споруд, ділянки спільного користування
для обслуговування будинку в тій
частині, де знаходяться приміщення
всіх співвласників.

Зважаючи на те, що не знайдено
підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 в
частині поділу в натурі домоволодіння,
на думку суду, відсутні також і
підстави для поділу в натурі і
земельної ділянки.

Також представник ОСОБА_3 просить
вселити позивача в до його частини
будинку, вказуючи на те, що ОСОБА_2 не
допускає останнього до спірного
житлового будинку, змінила замки та
відмовляється надати ключі,
користується всім будинком сама.

За приписами ст. 391 ЦК України
власник майна має право усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном.

Власникові, згідно до положень ст.
317 ЦК України, належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Під час розгляду справи не було
встановлено обставин, які б свідчили,
що ОСОБА_3 повною мірою може
здійснювати право користування ?
частини домоволодіння.

За таких обставин, зважаючи на те,
що співвласники не визнали вимоги
ОСОБА_3 в повному обсязі, а отже мають
місце спірні правовідносини, суд
вважає за можливе задовольнити вимогу
ОСОБА_3 щодо вселення у будинок за
адресою: АДРЕСА_1.

З іншого боку підстави для
зобов'язання ОСОБА_2 не чинити
перешкоди у користуванні ОСОБА_3 його
частиною приватного будинку, зокрема у
здійсненні ремонтно-будівельних робіт
вказаних у експертному висновку
відсутні, оскільки чинним
законодавством України не передбачено
вирішення спору на майбутнє.

Розподіляючи судові витрати, суд
керується положеннями ст. 88 ЦПК
України,

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
3,11,57,60,88,169,212-215 ЦПК України, ст. ст.
256,257,261,267,317,364,391 ЦК України, ст. 120 ЗК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2
відмовити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 в будинок АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) судові
витрати судовий збір у розмірі 04 грн. 25
коп., витрати на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 60
грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) судові
витрати судовий збір у розмірі 04 грн. 25
коп., витрати на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 60
грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили в разі
закінчення вищезазначених строків або
якщо його не скасовано після розгляду
справи судом апеляційної інстанції.

Суддя