У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «ПОЛ і К»,
ОСОБА_4 про визнання недійсними
додаткових договорів до іпотечного
кредиту, договорів про задоволення
вимог іпотекодержателя та скасування
державної реєстрації прав власності на
нежитлові будівлі, за касаційною
скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах
ОСОБА_3, на ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 14 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом та просив суд
визнати недійсними додатковий договір
до іпотечного договору від 24
травня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 і
ТОВ "ПОЛ і К» 05 вересня 2012 року,
зареєстрований у реєстрі за № 8658,
додатковий договір до іпотечного
договору від 28 грудня 2006 року,
укладений між ОСОБА_4 і ТОВ «ПОЛ і К» 05
квітня 2013 року, зареєстрований у
реєстрі за № 1693, додатковий договір до
іпотечного договору від 28 грудня 2006
року, укладений між ОСОБА_4 і ТОВ «ПОЛ і
К» 05 квітня 2013 року, зареєстрований у
реєстрі за № 1692, договори про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладені між ОСОБА_4 і ТОВ «ПОЛ і К» 03
липня 2013 року, зареєстровані у реєстрі
за № № 4666, 4667, скасувати державну
реєстрацію права власності на
нежитлові будівлі, загальною площею
1288,9 кв.м, що в цілому складаються з
нежитлових будівель літ. «А», «Б», «В»,
«Г», «Е»,»Д», «Ж», що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого на
ім'я ОСОБА_4, та на нежитлові будівлі
літ. «Г» - двоповерховий будинок
загальною площею 2344,0 кв.м., літ. «Е» -
трьохповерховий будинок, загальною
площею 2408,2 кв.м, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2, зареєстрованого на
ім'я ОСОБА_4

Позов мотивував тим, що на виконанні у
ДВС знаходиться наказ
№ 16-15/76-08-1663 від 09 квітня 2012 року про
стягнення з ТОВ «ПОЛ і К» на його
користь вартості частки майна
товариства у розмірі 10 285 350 грн.,
інфляційних втрат у сумі 2 008 815 грн. 65
коп., трьох відсотків річних у сумі 773 514
грн. 68 коп., судового збору у сумі 25 500
грн., витрат з оплати судових експертиз
у сумі 22 938 грн. 80 коп. Боржником
зазначений наказ не виконується та
укладено низку договорів про
відчуження нерухомості, що робить
неможливим виконання ухваленого на
його користь судового рішення,
оскільки майно боржника відчужено.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 15 серпня 2013 року відкрито
провадження у даній справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 14 листопада 2013 року ухвалу
суду першої інстанції скасовано та
постановлено нову ухвалу. Відмовлено у
відкритті провадження у справі.
Роз'яснено ОСОБА_3, що зазначені вимоги
можуть бути розглянуті у порядку
господарського судочинства.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, просить скасувати судове
рішення апеляційного суду та залишити
в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, апеляційний суд виходив із
того, спір між сторонами виник з
приводу нерухомого майна, яке
знаходиться у Суворовському районі м.
Одеси, тому при визначенні підсудності
слід керуватися ч. 1 ст. 114 ЦПК України.
Крім того, спір випливає з
корпоративних відносин, тому має
розглядатися у порядку господарського
судочинства.

З цими висновками апеляційного суду
повністю погодитись не можна, оскільки
такі не ґрунтуються на матеріалах
справи та нормах процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцем знаходження майна або його
основної частини.

У абз. 4 п. 4 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №
5 зазначено, що правила статті 114 ЦПК
України про виключну підсудність
застосовуються до позовів, що
виникають із приводу нерухомого майна
(наприклад, звернення стягнення на
нерухоме майно, передане в заставу
іпотечне майно, передача
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки, визнання договору
іпотеки недійсним тощо).

Як вбачається з матеріалів справи спір
стосується нерухомого майна:
нежитлової будівлі, загальною
площею1288.9 кв.м., що в цілому складаються
з нежитлових будівель лі. «А», «Б». «В»,
«Г», «Е», «Д», «Ж», що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, нежитлової будівлі
літ. «Г» - двоповерховий будинок,
загальною площею 2344,0 кв.м, літ. «Е» -
трьохповерховий будинок, загальною
площею 2408,2 кв.м, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Тому висновок апеляційного суду, що
справа не підсудна Приморському
районному м. Одеси, є вірним.

Проте, не можна погодитися з висновком
суду у частині відмови у відкритті
провадження у справі з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України відмова
у відкритті провадження у справі до
повноважень апеляційного суду не
входить, а є виключно повноваженням
суду першої інстанції.

Згідно з ст. 115 ЦПК України якщо суддя,
вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, про що постановляється
ухвала. Ухвала суду разом із заявою та
всіма додатками до неї надсилаються
позивачеві.

Такі повноваження належать до
компетенції суду першої інстанції.

Однак суд апеляційної інстанції,
скасовуючи ухвалу, всупереч вказаним
нормам процесуального права не
повернув справу до суду першої
інстанції для вирішення питання
відповідно до вимог закону.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Визначаючи, чи є спір таким, що виникає
з корпоративних відносин та не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства (пункт 4 частини першої
статті 12 ГПК України, стаття 15 ЦПК
України), слід враховувати роз'яснення,
надані у постанові Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами корпоративних спорів" від 24
жовтня 2008 року № 13.

Наприклад, у порядку цивільного
судочинства підлягають розгляду
справи, пов'язані зі створенням,
діяльністю, управлінням інших
суб'єктів господарювання, які не є
господарськими товариствами
(кооперативи, приватні, колективні
підприємства тощо), якщо стороною у
спорі є фізична особа. При цьому
положення пункту 4 частини першої
статті 12 ГПК України, враховуючи її
імперативний характер, не підлягає
застосуванню за аналогією щодо спорів,
пов'язаних з діяльністю інших суб'єктів
господарювання (споживчих, садових
товариств тощо), а також стосовно справ,
пов'язаних зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
господарського товариства, якщо однією
зі сторін не є учасник (засновник,
акціонер) господарського товариства, у
тому числі такий, який вибув. Це
стосується і спорів за участю
спадкоємців учасників господарських
товариств, які ще не стали їх
учасниками. Наприклад, спір між
спадкоємцем учасника господарського
товариства та товариством щодо розміру
належної йому до передачі у грошовій
формі частки у майні товариства, яка
належала спадкодавцю; спір між
сторонами з приводу виконання
цивільно-правового договору (зокрема,
виконання договору купівлі-продажу
частки статутного фонду
господарського товариства), оскільки
він виник не з корпоративних відносин.

Таким чином спір виник між фізичною
особою, яка не є членом товариства, та
предметом спору є визнання недійсним
додатків до договорів іпотеки з
підстав порушення прав ОСОБА_3 на
виконання судового рішення шляхом
звернення стягнення на нерухоме майно,
яке, на його думку, було незаконно
відчужено.

За таких обставин даний спір має
розглядатися у порядку цивільного
судочинства.

Оскільки ухвала апеляційного суду як
постановлена з порушенням норм
процесуального права, така підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 14 листопада 2013 року
скасувати, справу на правити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко