Справа № 368/311/14-ц Головуючий у І
інстанції Шевченко І.І.Провадження №
22-ц/780/2691/14 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 40
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Воробйової
Н.С.,при секретарі:Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Кагарлицького районного
суду Київської області від 12 березня 2014
року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя
особа: Кагарлицький районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_6, третя
особа: Кагарлицький районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Вимоги позову обґрунтовувала тим, що 10
листопада 2000 року нею був укладений
шлюб з відповідачем, який
зареєстрований виконкомом
Демівщинської сільської ради
Кагарлицького району, актовий запис №
5. Від спільного шлюбу мають 2
неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період подружнього життя, згідно
ордера № 7 виданого виконкомом
Кагарлицької міської ради 14 травня 2004
року на підставі спільного рішення
адміністрації та профспілкового
комітету ПМК-3, де працював водієм
відповідач, та рішення виконкому від 28
квітня 2004 року № 62, їхній сім'ї з 4 осіб
для проживання було надано окрему
квартиру АДРЕСА_1 загальною жилою
площею 28 м. кв. із двох кімнат.

Згідно рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 18
лютого 2011 року, яке набрало чинності з 01
березня 2011 року, шлюб між ними
розірваний, неповнолітні діти залишені
проживати з нею.

Відповідач з липня 2013 року, тобто
більше 6 місяців, за місцем постійної
реєстрації не проживає без поважних
причин, ним фактично створена інша
сім'я та вибрано інше місце проживання,
будь - які його особисті речі в будинку
відсутні.

Просила визнати ОСОБА_6 таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням та скасувати реєстрацію за
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 12 березня 2014 року
в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
вирішення справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. При цьому
посилається на те, що після розірвання
шлюбу відповідач втратив статус члена
її сім»ї, тривалий час мешкає без
поважних причин за іншим місцем
проживання, що підтварджується наданим
актом депутата міськради, а тому
вважає, що позовні вимоги є доведеними
та обгрунтованими.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції, на думку колегії суддів,
відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не доведено факт того, що відповідач не
проживав у спірній квартирі понад
шестимісячний строк без поважних
причин, а тому відсутні підстави для
визнання його таким, що втратив право
на користування жилим приміщенням.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується судова колегія
з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбу з 10
листопада 2000 року, який було розірвано
на підставі рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 18
лютого 2011 року.

ОСОБА_6 28 квітня 2004 року виконкомом
Кагарлицької міської ради видав ордеру
№ 7 (а.с. 7) на сім'ю у складі чотирьох
осіб, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, на право зайняття двох кімнат в
квартирі АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу як позивач, так
і відповідач продовжували проживати у
вищевказаній квартирі.

Відповідно до довідки з місця
проживання про склад сім'ї № 54 від
17 лютого 2014 року та двох карточок
прописки (а.с. 8-9, 11) в спірній квартирі
зареєстровано четверо осіб: позивач
ОСОБА_5, двоє неповнолітніх дітей -
ОСОБА_8, ОСОБА_10 та відповідач - ОСОБА_6

Квартира не приватизована і позивачка
ОСОБА_5 не являється квартиронаймачем.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції невірно застосовано
норми законодавства та не надано
належної оцінки доказам, тобто судом не
взято до уваги, що шлюб з відповідачем
розірвано, він не є членом сім»ї
позивачки та більше шести місяців
проживає за іншою адресою не
заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, саме
відповідачу ОСОБА_6 28 квітня 2004 року
виконкомом Кагарлицької міської ради
було видано ордер № 7 (а.с. 7) на сім'ю у
складі чотирьох осіб, на право зайняття
двох кімнат в квартирі АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем, без згоди
відповідача як квартиронаймача, було
змінено особові рахунки з ОСОБА_6 на
ОСОБА_5, що підтверджується довідкою №
54 від 17.02.2014 року, так і самим позивачем.
Проте, відповідач все ж залишається
квартиронаймачем даної квартири.

Відповідно до ст.ст. 3, 21, 24, Конституції
України, всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
цих прав.

Так, відповідно до ст. 9 Житлового
кодексу Української PCP громадяни мають
право одержання у безстрокове
користування у встановленому порядку
жиле приміщення в будинках державного
чи громадського житлового фонду.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки провадиться в
судовому порядку.

Таким чином, виходячи з положень ст. ст.
71, 72 ЖК України право користування
жилим приміщенням при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї зберігається протягом шести
місяців або інших строків,
передбачених цією статтею. В разі
відсутності цих осіб понад встановлені
строки з поважних причин (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) цей
строк може бути продовжений судом.
Наймачеві або членові його сім'ї, який
був відсутнім понад встановлений
законом строк без поважних причин, суд
вправі з цих мотивів відмовити в позові
про захист порушеного права (вселення,
обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про деякі
питання, що виникли у практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" від 12 квітня 1985 року за № 2, у
справах щодо визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право
на користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясувати причини його
відсутності понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, в осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

При цьому у відповідності п.1
зазначеної постанови Пленуму
Верховного суду України наймач або
член його сім'ї втрачає право
користування жилим приміщенням якщо
він вибув на інше постійне місце
проживання. Доказами вибуття можуть
бути будь-які фактичні дані, які
свідчать про обрання стороною іншого
постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресація кореспонденції,
утворення сім'ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт, укладення іншого договору на
невизначений строк, тощо).

Статтями 103-106 ЖК України та статтями
810-826 ЦК України визначено положення
щодо укладання, зміни, припинення чи
розірвання договору найма жилого
приміщення.

Зокрема, відповідно до ст. 824 ЦК України,
на вимогу наймача та інших осіб, які
постійно проживають разом з ним, та за
згодою наймодавця наймач у договорі
найму житла може бути замінений однією
з повнолітніх осіб, яка постійно
проживає разом з наймачем. У разі
смерті наймача або вибуття його з житла
наймачами можуть стати усі інші
повнолітні особи, які постійно
проживали з колишнім наймачем, або, за
погодженням з наймодавцем, одна або
кілька із цих осіб. У цьому разі договір
найму житла залишається чинним на
попередніх умовах.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої
інстанції, дійшов вірного висновку, що
позивачем не було доведено факту
непроживання відповідача у спірному
житловому приміщенні понад шість
місяців без поважних причин належними
та допустимими доказами, відповідно до
ст.ст. 57-59 ЦПК України, а позовні вимоги
спростовуються показами відповідача
та допитаних у суді першої інстанції
свідків, які спростували доводи
позивачки про постійне непроживання
відповідача у спірній квартирі саме з
липня 2013 року і без поважних причин.

Що ж стосується акта депутата
міськради від 18 грудня 2013 року ( а.с.12),
то він колегією суддів розцінюється
критично, оскільки обстежуючи
житлово-побутові умови в грудні 2013 року
депутат вказав, що відповідач в
квартирі не проживає з липня 2013 року, не
зазначивши при цьому звідки йому
відоми ці обставини. Даний акт було
складено одноособово, а не комісійно,
один раз, і на думку колегії суддів «зі
слів позивача», тому відповідно до норм
процесуального права, цей доказ не
можна вважати належним і допустимим.

Також, колегією суддів, критично
розцінюється акт комісії міської ради
(а.с.13), оскільки в даному акті відсутня
дата його складання, лише зазначено
«червень 2011 року», без дати. При цьому
інформація, яку він містить стосується
непроживання відповідача у спірній
квартирі з липня 2013 року, тобто на два
роки наперед.

Оскільки судом першої інстанції повно
і всебічно з'ясовані всі обставини
справи, дана належна правова оцінка
доказам, висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, а
ухвалене рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК України
відповідає обставинам справи, з
додержанням вимог закону і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С.Воробйова

С.М.Верланов