Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №
Головуючий у 1-й інст. Мокрецький
Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Заполовського В.Й.,

суддів:
Забродського М.І., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового
засідання Гукової О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Сведбанк»
про визнання кредитного договору
недійсним, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 13 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом.

Зазначала, що 02 листопада 2007 року між
нею та акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Сведбанк», було укладено кредитний
договір. Вважає, що даний договір було
укладено всупереч вимогам Закону
України «Про захист споживачів»,
оскільки в ньому відсутні істотні
умови договору. Крім того, Банк ввів
позивачку в оману, оскільки надав
інформацію про умови кредитного
договору у нечіткій та незрозумілій
формі, тобто використав нечесну
підприємницьку практику.

За наведених обставин ОСОБА_1 просила
визнати недійсним кредитний договір №
0501/1107/71-249 від 02.11.2007 року, укладений між
нею та акціонерним банком
«ТАС-Комерцбанк».

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 13 березня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Зокрема зазначає, що суд першої
інстанції проігнорував клопотання
позивача про витребування матеріалів
кредитної справи. Також всупереч
Закону України «Про захист споживачів»
в кредитному договорі відсутні істотні
умови даного договору.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 02
листопада 2007 року між акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_1, позивачкою по справі, було
укладено кредитний договір за яким
Банк зобов'язався надати їй грошові
кошти у вигляді кредиту у розмірі 20 000
доларів США на строк до 01 листопада 2037
року.

Звертаючись до суду та обґрунтовуючи
позов про визнання даного договору
недійсним, ОСОБА_1 посилалася на те, що
договір було укладено всупереч вимогам
Закону України «Про захист
споживачів», оскільки в ньому відсутні
істотні умови договору. Крім того, Банк
ввів її в оману, оскільки надав
інформацію про умови кредитного
договору у нечіткій та незрозумілій
формі.

Відповідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України -
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього
Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 14 постанови №5
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, що
при вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, тобто ЦК (статті
215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково
має укладатись у письмовій формі
(стаття 1055 ЦК); недодержання письмової
форми тягне його нікчемність та не
створює юридичних наслідків, крім тих
що пов'язані з його нікчемністю. При
вирішенні справ про визнання
кредитного договору недійсним суди
повинні враховувати роз'яснення,
наведені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний
договір, який є недійсним у силу закону
(нікчемний), або може бути визнаний
таким у судовому порядку (оспорюваний)
з підстав, встановлених частиною
першою статті 215 ЦК, та кредитний
договір, який є неукладеним (не
відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї істотної
умови або зміст яких неможливо
встановити, виходячи з норм чинного
законодавства (стаття 638, 640 ЦК).

Як свідчить зміст оскаржуваного
кредитного договору, зокрема п.п.10.1; 10.10;
10.13 - позичальник усвідомлює та
підтверджує, що умови договору для
нього зрозумілі, відповідають його
інтересам, є розумними та
справедливими. З укладанням цього
договору сторони досягли згоди з усіх
його істотних умов та не існує
будь-яких умов, які можуть бути
істотними та необхідними за змістом
цього договору. Підписанням договору
позичальник підтверджує, що перед
укладенням договору Банк надав йому в
письмовій формі всю інформацію про
умови кредитування та надана вся
необхідна інформація, передбачена
„Правилами надання Банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту" в повному обсязі.

Тобто, зміст оскаржуваного договору
спростовує доводи на які посилається
позивачка ОСОБА_1, обґрунтовуючи позов
про визнання правочину недійсним.

З врахуванням наведеного суд першої
інстанції обґрунтовано визнав про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Є безпідставними і не спростовують
висновків суду доводи викладені
позивачкою в апеляційній скарзі про те,
що суд першої інстанції проігнорував
її клопотання про витребування
матеріалів кредитної справи, оскільки
факт укладання кредитного договору
позивачкою підтверджено, копія даного
договору знаходиться в матеріалах
справи, відповідність якої оригіналу
позивачкою не оспорюється (а.с.10-17).

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
нормами ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів апеляційного
суду, -

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 13 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді