Справа № 597/64/14-ц
Провадження № 2/597/27/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2014 р. Заліщицький
районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Дудяка С.В.

з участю секретаря Богдана В.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6

представника служби у справах дітей
Заліщицької РДА - Гулик І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Заліщики справу за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_4 та третьої особи: служби у
справах дітей Заліщицької районної
державної адміністрації про усунення
перешкод у користуванні житлом та
стягнення моральної шкоди,

В заяві та в судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 та представник позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просять суд визнати за
позивачами та дітьми право
користування квартирою АДРЕСА_1,
зобов'язати відповідачів не чинити
перешкод у користуванні позивачами та
дітьми житлом за вищевказаною адресою,
зобов'язати відповідачів надати
позивачам доступ до квартири за
вищевказаною адресою, зобов'язати
відповідачів надати позивачам
можливість проживати та дітям в
квартирі за вищевказаною адресою,
зобов'язати відповідачів передати
позивачам ключі від квартири за
вищевказаною адресою, вселити
позивачів та дітей за вищевказаною
адресою, та стягнути із відповідачів 5735
грн., завданої моральної шкоди на
користь ОСОБА_1 та покласти судові
витрати на відповідачів, покликаючись
на те, що в період спільного проживання
із ОСОБА_8 з 1997 року у квартирі АДРЕСА_1,
були вселені та зареєстровані позивач
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її малолітні діти
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Після смерті ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_2 після його смерті позивачі
вважалися такими, що прийняли спадщину
у встановлений законом строк. 30.05.2012
року Заліщицькою державною
нотаріальною конторою було посвідчене
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на цілу квартиру АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_5 без врахування права
власності ОСОБА_1 на частку майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності. 17.12.2013 року відповідачі
силоміць вигнали із помешкання
позивачів та двох малолітніх дітей,
пошкодивши при цьому їхні речі та майно
і нанесли їм при цьому тілесні
ушкодження. На теперішній час
відповідачі чинять перешкоди у
користуванні позивачами квартирою,
поміняли замки дверей, не допускають до
помешкання. В результаті таких дій
віповідачів, позивачі та малолітня
ОСОБА_9 зазнали фізичного болю та
душевних страждань.

Відповідач ОСОБА_4 та представник
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6
позову не визнали і вважають, що ОСОБА_8
заповів ОСОБА_5 все належне їй майно та
пояснили, що в задовленні позову слід
відмовити за безпідставністю, так як
ОСОБА_5 стала власником квартири згідно
свідоцтва про право на спадщину. За
життя попереднього власника в даній
квартирі були зареєстровані позивачі
та двоє малолітніх дітей, які
продовжували проживати без її згоди,
чим позбавляли права користуватись
належним ОСОБА_5 майном, а тому вона
вирішила виселити їх в примусовому
порядку.

Представник служби у справах дітей
Заліщицької РДА - Гулик І.В. з позовними
вимогами не згідна.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення,
виходячи з таких підстав:

Спірна квартира придбана ОСОБА_8 за
кошти, які були виручені від продажу
будинковолодіння по АДРЕСА_4, яке він та
його син ОСОБА_11 отримали у спадок.
15.12.2000 року він разом із своїм сином
одержали свідоцтво про право на
спадщину за заповітом у Заліщицькій
державнй нотаріальній конторі. 15.12.2000
року продали вище зазначений житловий
будинок по АДРЕСА_4. 19.12.2000 року оформили
договір купівлі-продажу спірної
квартири по АДРЕСА_1.

10.10.2005 року ОСОБА_8 склав заповіт,
яким заповів все своє майно ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1247 ЦК України -
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складання, має бути особисто
підписаний заповідачем. Заповіт має
бути посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у статтях 1251 - 1252 ЦК
України. При посвідченні заповіту
10.10.2005 року від імені ОСОБА_8 за яким він
заповів все своє майно ОСОБА_5,
приватним нотаріусом Заліщицької
державної нотаріальної контори в
повній мірі виконано приписи
передбачені ст. 1247 ЦК України. Згідно
вимог ст. 1248 ЦК України на прохання
заповідача заповіт з його слів
записано за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів в
тексті якого вказано, що заповіт
прочитано вголос заповідачем і
підписаний особисто. Відповідно до ст.
319 ЦК України власник майна вправі
розпоряджатися своїм майном на власний
розсуд, вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Рішенням Заліщицького районного суду
від 25.11.2013 року, яке вступило в законну
силу 20.02.2014 року, встановлено факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та
ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з 28.03.2003
року по 17.07.2011 року. Також даним
рішенням позивачам відмовлено в
задоволенні позову в частині визнання
частково недійсним заповіту,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_12 10.10.2005 року, за реєстровим № 2571,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на садщину за заповітом,
посвідчене державним нотаріусом
Заліщицької державної нотаріальної
контори 30 травня 2012 року, зареєстроване
в реєстрі за № 651 (спадкова справа №
185/2011), скасуванні державної реєстрації
права власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_5, виділенні частки ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_1, що була у спільній
сумісній власності, у розмірі 1/2 частки
та визнанні права власності на 1/2
частку квартири за ОСОБА_1 та в
зобов'язанні реєстраційної служби
Заліщицького районного управління
юстиції Тернопільської області
провести державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на вищевказану 1/2
частку квартири.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом ОСОБА_5 є власнком квартири
АДРЕСА_1. За життя попереднього вланика
з його дозволу вселились та
зареєструвались у дану квартиру
відповідач ОСОБА_1 - 28.03.2003 року, ОСОБА_2
та неповнолітні діти ОСОБА_10
та ОСОБА_9- 22.03.2011 року. В даній квартирі
відповідач ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_9
проживали до 17.12.2013 року тобто до дня їх
виселення.

Позивач ОСОБА_2 та її малолітня
дочка ОСОБА_10 в даній квартирі не
проживають тривалий час, про що
ствердила сама позивач ОСОБА_1, яка
також пояснила, що ОСОБА_2 проживає в м.
Києві із своїм теперішнім чоловіком.
Старша дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_9 проживає
їз нею в м. Заліщики і до їх виселення
відповідачами, проживали у АДРЕСА_1, а
молодша дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_10 проживає
в Київській області разом із бабусею по
лінії батька, так як вони між собою
визначили місце проживання дітей.

Відповідно до статті 386 ч. 2 ЦК
України власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у
статті 391 ЦК України, має право вимагати
усунення перешкод у знійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей"
неприпустиме зменшення, або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів
щодо нерухомого майна, право власності
на яке або право користування яким
мають діти, необхідно попередній
дозвіл органів опіки та піклування.
Посадові особи органів опіки та
піклування несуть персональну
віповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.

Із вищенаведених підстав рішенням
Апеляційного суду Тернопільської
області від 20.09.2012 року, ОСОБА_5
відмовлено у виселенні із квартири
АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
її неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, тобто вони вправі
користуватися житлом, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Суд вважає, що відповідачі на
вищевказане рішення не звернули уваги,
тобто виселили позивача ОСОБА_1 та
малолітню ОСОБА_13, чим грубо порушили
право дитини на житло і відповідно
право на житло позивача ОСОБА_1 з якою,
як із рідною бабою проживає малолітня
ОСОБА_9

А, тому, суд прийшов до переконання
що позов слід задоволити частково та
визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_9 право
користування квартирою АДРЕСА_1 та
вселити їх в дану квартиру, зобов'язати
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не чинити перешкод
ОСОБА_1 та ОСОБА_9 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1. В решті позову
відмовити повністю за безпідставністю
позовних вимог, а в частині стягнення
моральної шкоди за недоведеністю.

Суд також вважає, що судові витрати
слід покаласти на сторони в понесених
ними розмірах.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 64, 116, 156, 157 ЖК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_9 право
користування квартирою АДРЕСА_1 та
вселити їх в дану квартиру.

Зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не
чинити перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_9 у
користуванні квартирою АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити повністю за
безпідставністю позовних вимог.

Судові витрати покаласти на сторони
в понесених ними розмірах.

На рішення може бути подано апеляцію,
яка подається апеляційному суду
Тернопільської області через
Заліщицький районний суд протягом 10
днів з дня проголошення рішення.

Суддя: С. В. Дудяк