У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року

м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О., Хопти
С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу, за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного
суду Донецької області від 6 серпня 2013
року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути на свою користь з ОСОБА_2
заборгованість за договором позики від
10 червня 2010 року, укладеним між ним та
ОСОБА_3 - матір'ю відповідача, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, строком до 10
червня 2011 року у сумі 104 300 грн та
проценти у розмірі 51 150 грн, а всього 156
450 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
відповідачем не виконуються
зобов'язання за договором від 10 червня
2010 року, заборгованість не повернуто.
Вказував, що 11 червня 2012 року він
направив на адресу ОСОБА_2 претензію
про повернення позики, яку останній
отримав, проте залишив її без
задоволення.

Рішенням
Центрально-міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 27
травня 2013 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Донецької області від 6 серпня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за позикою у сумі 103 652 грн 99 коп.,
проценти за користування позикою у
розмірі 24 876 грн 72 коп., а всього 128 529 грн
71 коп. та судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
прав та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позову, виходив із того, що позивач не
надав суду оригінал письмового
договору позики на підставі якого
просив стягнути заборгованість з
відповідача, а його пояснення щодо
обставин укладення такого договору
суперечать його умовам.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про часткове задоволення
позову, виходив із того, що судом першої
інстанції висловлено припущення щодо
обставин укладання договору позики;
відповідач, який поставив під сумнів
дійсність договору, не скористався
своїм правом і не завив клопотання про
призначення судової експертизи у
справі; наданий позивачем документ є
оригіналом письмового договору позики,
а тому вирішив спір по суті заявлених
вимог.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що на
обґрунтування своїх позовних вимог,
ОСОБА_1 надав суду договір позики,
укладений 10 червня 2010 року між ним,
ОСОБА_2, та ОСОБА_3, за умовами якого
останні отримали позику у розмірі 104 300
грн з сплатою 24 % річних та строком
повернення до 10 червня 2011 року.

Як убачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
спадкоємцями ОСОБА_3 є її діти: ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5, що підтверджується
листом приватного нотаріуса
Горлівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 від 25 липня 2013 року.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві і
не припинилися внаслідок його смерті.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про
стягнення заборгованості за договором
позики з ОСОБА_2, як солідарного
боржника, питання про залучення до
участі у справі спадкоємців померлої
ОСОБА_3 не вирішив.

Крім того, ОСОБА_2, заперечуючи проти
позову, посилався на те, що ні він ні
його матір такого договору не
підписували, грошові кошти від
позивача не отримували.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням
про витребування у ОСОБА_1 оригіналу
договору позики, на який останній
посилався на підтвердження своїх
доводів, а також в судовому засіданні
представником відповідача було
заявлено клопотання про призначення
судової почеркознавчої експертизи, яке
було відхилено судом з підстав
відсутності оригіналу договору позики,
укладеного між сторонами.

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК
України для з'ясування обставин, що
мають значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі і експертиза
призначається ухвалою суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
має сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, сприяти
здійсненню особам, які беруть участь у
справі, в реалізації їхніх прав.
Реалізація принципу змагальності в
цивільному процесі та доведення перед
судом обґрунтованості своїх вимог є
конституційної гарантією (ст. 129
Конституції України).

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 64 ЦПК України
письмові докази, як правило, подаються
в оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.
303 ЦПК України, на зазначене уваги не
звернув, фактично усунувся від
виконання своїх процесуальних
повноважень та обов'язків, не усунув
недоліків суду першої інстанції, не
виконавши вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України,
висловив припущення про те, що наявний
в матеріалах справи договір є
оригіналом письмового доказу та
розглянув позов по суті.

Також з матеріалів справи убачається
що на підставі ухвали слідчого судді
Центрально-міського районного суду м.
Горлівки 19 вересня 2013 року з матеріалів
справи було вилучено аркуші справи № 44,
45, 46, 47, 48 та 49 в оригіналах підшитих до
справи та на яких знаходився «договір
займу» від 10 червня 2010 року, що мав
вигляд копії аркушів з рукописним
текстом, про що складено опис.

Таким чином рішення апеляційного суду
ухвалено при неповному з'ясуванні
обставин справи, які мають значення для
правильного вирішення справи, а тому
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, передбачених ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 6 серпня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко