ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого -
судді Сирбул О.Ф.

при секретарі -
Семенченко Я.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу
та поділ майна,-

встановив:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу та поділ майна.

Свої вимоги мотивувала тим, що з
вересня 2013 року з відповідачем
спільного господарства не веде, шлюбні
стосунки не підтримує, проживає окремо.
Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
Подальше перебування у шлюбі
суперечить її інтересам, оскільки
кожен з подружжя має протилежні
погляди на шлюб та сім'ю. Під час шлюбу
було придбано квартиру АДРЕСА_1 та
автомобіль Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_4.

В уточнених позовних вимогах просила
суду розірвати шлюб укладений між нею
та ОСОБА_3 та визнати квартиру АДРЕСА_1
спільним майном подружжя та визнати за
нею право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_3
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3 441,00
грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_7 в судовому засіданні проти
задоволення позову не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи вважає
встановленими наступні обставини.

08 листопада 1997 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (а.с. 6).

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7,
8).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно, суду
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Судом встановлено, що за час
перебування в шлюбі подружжям було
придбано на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 29 травня
2004 року квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль
Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_4 (а.с. 9, 10).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України «майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Ця вимога
закріплена і в ч.3 ст. 368 ЦК України -
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом, що передбачає презумпцію дії
режиму спільної сумісної власності
щодо майна подружжя, набутого ним за
час шлюбу, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу
України шлюб розривається, якщо судом
буде встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечило б інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають істотне
значення.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що сім'я сторін розпалася і
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам позивача, тому шлюб
необхідно розірвати.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу
України дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного
кодексу України, розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного
кодексу України, дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного
кодексу України, у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 Сімейного
кодексу України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускаються лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному із подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділу спільного майна
подружжя», - спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд,
вислухавши осіб, які приймали участь у
справі, дослідивши докази по справі,
з'ясувавши обставини справи, приходить
до висновку про задоволення позову в
повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 209, 214, 215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 63, 68, 69, 70, 71,
110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу та поділ майна - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
зареєстрований 08 листопада 1997 року
Кам'янець-Подільським міським відділом
реєстрації актів громадянського стану,
актовий запис № 724 - розірвати.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним
майном подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
судовий збір в розмірі 3 441,00 (три
тисячі чотириста сорок одну) гривню 00
копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: