АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6710/2014
Головуючий у 1 інстанції - Шаховніна М.О.
Доповідач - Борисова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу
Подільського районного суду м.Києва
від 08 квітня 2014 року про відмову у
задоволенні заяви про забезпечення
позову по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 року позивач звернувся до
суду із позовом, в якому просив
стягнути солідарно з відповідачів 2 050
027,39 грн. та судові витрати.

07 квітня 2014 року представник позивача
подав до суду заяву, в якій просив
забезпечити позов, шляхом накладення
арешту на все рухоме та нерухоме майно,
що належить на праві власності ОСОБА_4
та ОСОБА_5 разом та кожному окремо.

Ухвалою Подільського районного суду
м.Києва від 08 квітня 2014 року у
задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати її та
постановити нову про задоволення
заяви, посилаючись на те, що судом
першої інстанції було грубо порушено
норми процесуального права.

Вказує, що сума грошових коштів
передана позивачем ОСОБА_4 є значною, а
відповідачі всіма можливими способами
ухиляються від її сплати, існують всі
підстави вважати, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити або
взагалі унеможливити виконання в
майбутньому рішення суду.

Зазначив, що чинним законодавством
України не встановлено обов'язок особи,
що подає заяву про забезпечення позову
вказувати перелік майна, на яке має
бути накладено арешт.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав
та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти
доводів апеляційної скарги
заперечував та просив її відхилити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, належним чином
повідомлений про місце і час судового
засідання, а тому колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у
йоговідсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд
виходив з того, що заявник не вказав на
яке саме майно необхідно накласти
арешт та не надано доказів наявності у
відповідачів рухомого та нерухомого
майна.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Частиною 3 ст.152 ЦПК України
передбачено, що види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.п.1,4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи після
відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч.4
ст.151 ЦПК України), якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Заходи забезпечення позову
застосовуються для того, щоб
гарантувати виконання можливого
рішення суду і повинні застосовуватися
лише у разі необхідності, оскільки
безпідставне звернення до даних дій
може спричинити порушення прав та
законних інтересів інших осіб, чи
учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Проте, вивчаючи матеріали справи,
колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення скарги, оскільки
відсутні докази, які б свідчили про те,
що відповідачі вживають активних
заходів щодо відчуження майна, зокрема,
ведуть переддоговірну діяльність,
укладають попередні договори, або
просто розшукують потенційних
покупців, розміщуючи об'яви та реклами
в засобах масової інформації.

Крім того, апеляційна інстанція вказує
на те, що задоволення заяви без надання
належних та допустимих доказів може
мати наслідком невиправдане обмеження
прав відповідачів як власників щодо
розпорядження своїм майном.

Суд дійшов вірного висновку про те, що
заявник не надав суду жодних належних
та допустимих доказів на підтвердження
того, що невжиття судом заходів
забезпечення позову може в подальшому
утруднити чи зробить неможливим
виконання рішення суду.

Отже, на час постановлення ухвали суд
діяв у межах процесуального закону, а
тому посилання представника апелянта
на порушення норм процесуального права
при розгляді заяви не знайшли свого
підтвердження.

Оскільки, ухвала суду постановлена з
дотриманням норм процесуального
права, підстав для її скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 312-315, 317 ЦПК
України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду
м.Києва від 08 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її
проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: