Справа № 2-175/96/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2014 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Борисова С.А.,

при секретарі Єльшиній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

Представник позивачки та позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що з 26 жовтня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-КИ №320113, видане 26 жовтня 1995 року виконкомом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 6).

Сторони мають трьох дітей, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7); ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8); ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).

В період шлюбу у квітні 2008 року сторонами було набуто спірне майно, а саме будинок №106а по вул. Калинівка, с. Любимівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ №154883 видане сільським головою Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та зареєстровано в БТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія СС1 №409328 реєстраційний номер 23088271 (а.с. 11).

Згідно ч. 1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.2 ст.60 СК України діє презумпція права спільної сумісної власності подружжя на речі, придбані ним за час шлюбу.

Таким чином, вищевказаний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач визнав позов суд приходить до висновку про те що, вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 26, 59, 60, 61, 212, 215, 214 ЦПК України, ст.ст.60, 61, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст.6, 221 ЦК УРСР, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу майна, набутого в період шлюбу з ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Калинівка, 106а, с. Любимівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області..

Визнати за ОСОБА_2 в порядку розподілу майна, набутого в період шлюбу з ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Калинівка, 106а, с. Любимівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А.Борисов