Справа № 438/1951/13-ц
Номер провадження 2/438/187/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(З а о ч н е )

24 березня 2014 року Бориславський
міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді
Слиша А.Т.

при секретарі -
Слєпченко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бориславі цивільну
справу за позовом Кредитної спілки
«Християнська злагода» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по
кредитному договору,-

в с т а н о в и в:

Кредитна спілка
«Християнська злагода» звернулася з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що 12 грудня 2006 року між Кредитною
спілкою «Християнська злагода» та
ОСОБА_2 було укладено договір №487 про
надання кредиту. Відповідно до п.1.1.
Договору про надання кредиту (надалі -
кредитний договір) кредитодавець
зобов'язується надати позичальнику
споживчий кредит в розмірі 30300 грн., що
є еквівалентом 6000 доларам США строком
на 12 місяців з 12 грудня 2006 року по 12
грудня 2007 року із сплатою 60% річних, а
позичальник зобов'язується повернути
отриманий кредит, сплатити проценти за
користування ним, та інші платежі за
кредитним договором у розмірі і
термінах, встановлених договором.
Відповідно до видаткового касового
ордеру від 12 грудня 2006 року ОСОБА_2
отримала кредит в розмірі 30300,00 гривень.

Оскільки відповідачка не виконувала
належним чином своїх зобов'язань за
договором, то заборгованість станом на
20 листопада 2013 року склала 47470,00
гривень, в тому числі: 30300,00 гривень -
тіло кредиту; 17170,00 гривень -
заборгованість по відсоткам.

Оскільки ОСОБА_2 в добровільному
порядку свої зобов'язання не виконує,
тому просить стягнути з неї суму
заборгованості за кредитним договором
в примусовому порядку.

В судове засідання представник
позивача Кредитної спілки
«Християнська злагода» не з'явився,
однак подав заяву, в якій просив
розгляд справи проводити у його
відсутності, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, не заперечує проти
винесення судом заочного рішення по
справі.

Відповідач ОСОБА_2, будучи
належним чином повідомленою про час та
місце розгляду справи , в судове
засідання повторно не з'явилася і не
повідомила суд про причини своєї
неявки.

За таких обставин суд вважає
за можливе провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів,
проти чого не заперечив представник
позивача у поданій суду письмовій
заяві.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписуючого технічного
засобу не здійснювалось через неявку в
судове засідання осіб, які беруть
участь у справі.

Суд, з'ясувавши обставини, на які
позивач посилається як на підставу
своїх вимог, дослідивши докази, які
мають значення для вирішення спору по
суті, встановив наступні обставини та
надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року
між Кредитною спілкою «Християнська
злагода» та ОСОБА_2 був укладений
договір №487 про надання кредиту.

Відповідно до п.1.1. Договору про надання
кредиту (надалі - кредитний договір)
кредитодавець зобов'язується надати
позичальнику споживчий кредит в
розмірі 30300 грн., що є еквівалентом 6000
доларам США строком на 12 місяців з 12
грудня 2006 року по 12 грудня 2007 року із
сплатою 60% річних, а позичальник
зобов'язується повернути отриманий
кредит, сплатити проценти за
користування ним, та інші платежі за
кредитним договором у розмірі і
термінах, встановлених договором.
Відповідно до видаткового касового
ордеру від 12 грудня 2006 року ОСОБА_2
отримала кредит в розмірі 30300,00 гривень.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язань або не виконав його у строк,
встановлений договором.

Як встановлено в судовому засіданні з
розрахунку боргу по кредиту, за
договором №487 від 12 грудня 2006 року,
представленого позивачем, ОСОБА_2
зобов'язання не виконувала у строки і
це призвело до виникнення
заборгованості і станом на 20 листопада
2013 року склала 47470,00 гривень, в тому
числі: 30300,00 гривень - тіло кредиту; 17170,00
гривень - заборгованість по відсоткам.

Таким чином, суд приходить до висновку
про порушення відповідачем умов
кредитного договору, що призвело до
неналежного виконання взятих на себе
зобов'язань.

Крім цього, позивачем подано
клопотання про поновлення позовної
давності. Обґрунтовуючи причини
пропуску позовної давності позивач
покликається на те, що слідчим
управлінням ГУМВС України у Львівській
області розслідується кримінальна
справа щодо розкрадання колишнім
керівництвом КС «Християнська
злагода» грошових коштів. В процесі
розслідування цієї справи в березні 2009
р. було проведено вилучення оригіналів
кредитних справ, в тому числі і
кредитної справи по договору №487 від 12
грудня 2006 року. Копії документів цієї
кредитної справи органом досудового
слідства надані лише в березня 2013 року
Відсутність документів позбавляла
позивача своєчасно звернутися з
позовом про стягнення заборгованості.

Однак частина 1 статті 631 ЦК України
визначає, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Згідно з ст. 251 ЦК України строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені
актами цивільного законодавства,
правочином або рішенням суду.

Стаття 252 ЦК України передбачає, що
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною
датою або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України від 10 листопада 2011 року №
15-рп/2011 справа № 1-26/2011 в аспекті
конституційного звернення положення
пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12 травня 1991 року з наступними
змінами у взаємозв'язку з положеннями
частини четвертої статті 42 Конституції
України треба розуміти так, що їх дія
поширюється на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладення, так і виконання такого
договору.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів» в
редакції від 1 грудня 2005 року, яка діяла
на момент укладення кредитного
договору, у договорі про надання
споживчого кредиту зазначаються інші
умови, визначені законодавством. Пункт
«е» ч. 2 вказаної статті закону
визначає, що перед укладенням договору
про надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про строк,
на який кредит може бути одержаний.

Таким чином, аналіз зазначених вище
положень закону, дає підстави прийти до
висновку, що обов'язковою умовою
договору споживчого кредиту
законодавцем визначено строк на який
він укладається.

Пункт 6.1 кредитного договору визначає,
що договір укладено строком на
дванадцять місяців і набирає чинності
з моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення печатками сторін та діє
до 12 грудня 2007 року.

При цьому п. 6.4 передбачає, що строк дії
договору встановлюється з дня надання
кредиту і до повного погашення кредиту
та відсотків по ньому. Фактично,
виходячи зі змісту даного пункту, ним
визначено термін договору, що
суперечить статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 31 постанови № 5 пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», суди
мають виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Стаття 260 ЦК України визначає, що
позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності
не може бути змінений за домовленістю
сторін.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

У відповідності до ст. 255 ЦК України
якщо строк встановлено для вчинення
дії, вона може бути вчинена до
закінчення останнього дня строку. У
разі, якщо ця дія має бути вчинена в
установі, то строк спливає тоді, коли у
цій установі за встановленими
правилами припиняються відповідні
операції.

Письмові заяви та повідомлення, здані
до установи зв'язку до закінчення
останнього дня строку, вважаються
такими, що здані своєчасно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Отже враховуючи наведене, суд вважає,
що перебіг позовної давності за
вимогами даного позову до ОСОБА_2
почався з 12 грудня 2007 року, оскільки
дана дата являється кінцевою для
повернення кредиту та дії договору і
саме з цього дня позивач дізнався про
порушення свого право, так як в
судовому засіданні встановлено, що
заборгованість відповідачем не
погашена.

Також суд прийшов до висновку, що
позивач, звернувшись 12 грудня 2013 року з
позовом до суду, без поважних причин
пропустив строк позовної давності для
звернення з вимогою про стягнення
кредитної заборгованості. Оскільки
вилучення документів слідчими
органами, на яке посилається позивач
мотивуючи клопотання про поновлення
строку позовної давності відбулось
лише у березні 2009 року тобто після
спливу більш ніж річного терміну з дня
виникнення права вимоги до
відповідача.

Враховуючи наведене вище, беручи до
уваги, що строк дії договору споживчого
кредиту закінчився 12 грудня 2007 року,
позивач звернувся до суд з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за вказаним договором
лише 12 грудня 2013 року, а тому суд
приходить до висновку, що в позові слід
відмовити, у зв'язку з пропуском
позовної давності.

У відповідності до ч.2 ст.88 ЦПК України
якщо сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Беручи до уваги те, що позивача ухвалою
суду було звільнено від сплати
судового збору на підставі ч.2 ст.8
Закону України «Про судовий збір» за
подання зазначеного позову. З
відповідача судові витрати стягненню
не підлягають, оскільки у задоволенні
позовних вимог до нього було
відмовлено. Таким чином, судові витрати
компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 169, 208, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволені позову Кредитної спілки
«Християнська злагода» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по
кредитному договору відмовити у
зв'язку з пропуском позовної давності.

Згідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір
компенсуються за рахунок держави.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Львівської області через
Бориславський міський суд Львівської
області.

Головуючий
Слиш А.Т.