Головуючий суду 1 інстанції - Река А.С.
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Справа № 434/4591/13-ц
Провадження № 22ц/782/1213/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі :

головуючого: Украінцевої Л.Д..

суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.

при секретарі - Івасенку І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_2,-
ОСОБА_3 на рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 12
лютого 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства "Донецька
залізниця" в особі Вагонного депо
Луганськ про визнання недійсним умов
трудового контракту, скасування наказу
про звільненя, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та компенсації
моральної шкоди,-

встановила:

Оскарженим рішенням в задоволенні
позову було відмовлено за
необгрунтованістю.

Не погодившись із рішенням,
представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
подали апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
просила рішення скасувати.

Колегія суддів вважає у відповідності
до ст.305 ЦПК України за можливим
розглянути справу за відсутністю
позивача, оскільки він належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи (а.с.203). Неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, осіб, яки з'явилися у судове
засідання, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що звільнення
позивача відбулося з дотриманням норм
діючого законодавства, а тому відсутні
матеріально правові підстави для
задоволення позову.

Зазначений висновок грунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду має бути законним та
обґрунтованим, що означає, що судом
повно та всебічно встановлено
правовідносини між сторонами на
підставі наданих сторонами доказів,
досліджених у встановленому порядку
судом у судовому засіданні, до
встановлених правовідносин
застосовано ті норми матеріального
права, які їх регулюють

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до наказу № 1/1 З/а від 04.12.1995
року, ОСОБА_2 був прийнятий на посаду
провідника пасажирських вагонів; 16.01.1997
року згідно наказу № 25/а від 16.01.1997 року
його було переведено слюсарем по
ремонту рухомого составу; 02.09.1997 року
позивача було переведено провідником
пасажирських вагонів та 03.06.2000 року
було укладено контракт; 10.08.2001 року було
переведено екіпіровщиком вагонів;
05.09.2001 року позивача було переведено
провідником пасажирських вагонів за
контрактом згідно наказу № 32-о від
04.09.2001 року; 02.03.2006 року позивач
переведений сторожем підсобного цеху,
та 29.11.2007 року переведений провідником
пасажирського вагону на умовах
контракту (наказ № 8450ос від 29.11.2007 року),
що підтверджується відповідними
записами у трудовій книжці ОСОБА_2 (а.с.
8-Ю).

Відповідно до особистої заяви ОСОБА_2,
29.11.2007 року з позивачем було укладено
контракт № 364. Строк дії контракту - з
29.11.2007 року до 28.11.2012 року (а.с. 96-100).

Згідно наказу № 972-ос від 14.07.2011 року, на
підставі особистої заяви ОСОБА_2 про
переведення провідником пасажирського
вагону, було припинено дію контракту №
364 від 29.11.2007 року (а.с. 122).

Відповідно до особистої заяви ОСОБА_2
від 14.07.2011 року (а.с. 60), позивач був
переведений па посаду провідника
пасажирського вагону резерву
провідників на умовах контракту (наказ
№ 973-ос від 14.07.2011 року) (а.с. 123) та 14.07.2011
року з ним було укладено контракт № 464.
Строк дії контракту - з 14.07.2011 року до
14.07.2016 року. Контракт був укладений між
сторонами в двох примірниках, які
зберігаються у кожної зі сторін і мають
однакову юридичну силу. Контракт набув
чинності з моменту його підписання
сторонами (а.с. 11-15).

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права
обов»язки і відповідальність сторін,
умови матеріального забезпечення і
організації праці, умови розірвання
договору, в тому числі дострокового,
можуть встановлюватися угодою сторін.
Сфера застосування контракту
визначається законами України.

Частиною 3 ст.15 Закону України «Про
залізничний транспорт» встановлено, що
працівники залізничного транспорту
загального користування, які
здійснюють обслуговування пасажирів,
працевлаштовуються на підприємства
пасажирського залізничного транспорту
загального користування за
контрактною формою трудового договору.
Перелік категорій та посад працівників
залізничного транспорту, які
працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору, затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 15 липня 1997 року №764.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України,
працівник може звернутися до суду із
заявою про вирішення трудового спору в
трьохмісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Згідно зі ст.234 КЗпП України, в разі
пропуску з поважних причин строків,
встановлених статтею 233 цього Кодексу,
суд може поновити ці строки.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 1992 року з наступними змінами
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», якщо строк пропущено без
поважних причин, у позові може бути
відмовлено з цих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовом про
визнання трудових контрактів
недійсними з пропущенням
встановленого законом трьохмісячного
строку, а саме 13.06.2013 року.

Поважність причин пропуску строку
позивач обґрунтовує тим, що контракт
та доповнення до контракту були
укладені під примусом адміністрації
підприємства.

На підтвердження своїх доводів про те,
що контракт був укладений під примусом
адміністрації підприємства, позивач та
його представник ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду ніяких
конкретних обставин не навели та
доказів не надали. Крім того, дані
доводи спростовуються особистими
заявами позивача про переведення на
контракту форму роботи, про подовження
дії контрактів (а.с.54,59,60). При
переукладенні контрактів на протязі
трьох років позивач фактично
підтвердив свою згоду з умовами праці,
визначеними контрактом.

Зауваження апелянта про те, що суд
першої інстанції не взяв до уваги при
вирішенні питання про поновлення
строку звернення до суду пояснення
свідків ОСОБА_5. та ОСОБА_6
необгрунтовано, оскільки вони є
зацікавленими особами, саме начальник
поїзда (пасажирського) ОСОБА_5 - передав
позивачу для перевезення
експрес-передачу, а саме наркотичні
засоби, в штабному вагоні № 4 поїзда №
311/312 «Луганськ-Москва» та відносно
нього також встановлено факт порушення
умов контракту.

Оскільки доказів про поважність
причин, які б свідчили про наявність
об'єктивних, непереборних перешкод для
звернення до суду із заявою про
визнання контрактів недійсними та їх
скасування позивачем не надано, суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку про відмову у задоволені
позову у частині поновлення строку
звернення до суду та визнання
контракту недійсним.

Отже, контракти між ОСОБА_2 та ДП
«Донецька залізниця» вагонне депо
Луганськ були укладені на виконання
вимог ст. 1 КЗпП України з метою
підвищення ефективності виробництва
та зміцнення трудової дисципліни, а
також на виконання вимог Положення про
порядок укладення контрактів при
прийнятті на роботу працівників від 19
березня 1994 року № 170 та згідно з
Переліком категорій та посад
працівників залізничного транспорту,
які працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору.

Перевіряючи рішення суду в частині
визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення позивача на
роботі та відшкодування шкоди, колегія
суддів, з урахуванням доводів
апеляційної скарги, приходить до
наступного.

Додатковою угодою від 03 лютого 2012 року
до контракту № 464 від 14 липня 2011 року
пункт 18 «Додаткові підстави припинення
та розірвання контракту, не
передбачені чинним законодавством»
доповненні двома пунктами, а саме:
прийняття до перевезення або
перевезення в пасажирських вагонах
будь-яких відправлень (Експрес-передач)
з порушенням вимог інструкції з
надання таких послуг; допущення до
посадки у вагон під час перевезення в
міжнародному залізничному сполученні
пасажирів без оформлення належним
чином документів, необхідних для
виїзду до держави прямування та держав
з маршрутом слідування (а.с.16).

Відповідно до п. 3 Положення про
дисципліну працівників залізничного
транспорту, затвердженого ПКМУ від
26.01.1993 року кожен працівник, на якого
поширюється дія цього Положення,
зобов'язаний: знати і неухильно
виконувати його вимоги; дотримувати
порядку і правил, установлених чинним
законодавством, Правил технічної
експлуатації залізниць, наказів,
інструкцій та інших нормативних актів,
що діють на залізничному транспорті,
точно і своєчасно виконувати накази і
розпорядження керівників.

Згідно зі п. 3.9.4. «Інструкції провідника
пасажирських вагонів» провідникам
пасажирських вагонів забороняється
перевезення передач.

З матеріалів справи вбачається, що
встановлено факт перевезення
експрес-передачі, а саме наркотичних
речовин в штабному вагоні № 4 поїзда №
311/312 «Луганськ-Москва» провідником
пасажирського вагону ОСОБА_2 та
начальником поїзда (пасажирського)
ОСОБА_5, що не заперечує і сам позивач.

Вказане стало можливим внаслідок
порушення провідником пасажирського
вагона позивачем п. 3.9.4 Інструкції № ЦЛ-
0038 та п. 18 «ж» контракту № 464 від 14.07.2011
року, яка передбачена додатковою
угодою від 03.02.2012 року (а.с.51).

Згідно п. 4 «а» контракту №№ 464 від
14.07.2011 року укладеного між позивачем та
відповідачем зазначено, що працівник
зобов'язаний чесно та сумлінно
виконувати вимоги діючої інструкції
начальника поїзда та інші нормативні
документи, що регламентують порядок
роботи.

З умовами контракту та додаткової
угоди ОСОБА_2 був ознайомлений про що
свідчить особистий підпис (а.с.15-16).

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9
(зі змінами) передбачено, що вирішуючи
позови про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, судді
повинні мати на увазі, що на підставі
цієї норми припиняється трудовий
договір за наявності умов, визначених
сторонами в контракті, для його
розірвання.

Таким чином, у підприємства були законі
підстави для розірвання контракту
внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 18 «ж»
контракту № 464 від 14.07.2011 року та
додаткової угоди.

На виконання п. 20 контракту № 464 від
14.07.2011 року "При достроковому
розірванні контракту у разі
невиконання або неналежного виконання
сторонами зобов'язань передбачених
контрактом, він розривається з
попередженням відповідної сторони за
два тижні ", адміністрація Державного
підприємства "Донецька залізниця"
попередила ОСОБА_2 про розірвання
контракту з дотриманням встановленого
строку.

З матеріалів справи вбачається, що
04.04.2013 року ОСОБА_2 був повідомлений про
те, що за порушення ним умовконтракту
трудовий договір з ним буде розірвано,
а він звільнений з роботи на підставі п.
8 ст.36 КЗпП України та підпункту «ж»
пункту 18 зазначеного контракту через
два тижні з моменту ознайомлення з
повідомленням, про що ОСОБА_2 04.04.2013 року
був ознайомлений, про що свідчить його
особистий підпис (а.с. 53).

Наказом (розпорядження) № 901-ос від
15.05.2013 року, ОСОБА_2 було звільнено з
посади провідника пасажирського
вагону за п. 8 ст 36 КЗпП України з
підстав, яки передбачено контрактом
(а.с. 18).

Таким чином, встановивши що позивач
працював у відповідача на підставі
укладеного трудового договору
проводником, п.18 якого передбачає
додаткові підстави для його достроково
розірвання, що законом допускається,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволені позову.

Суд першої інстанції вірно прийшов до
висновку, що звільнення ОСОБА_2
відбулося з дотриманням двотижневого
терміну після попередження - 04.04.2013 року
позивача про звільнення, а саме 15.05.2013
року після виходу ОСОБА_2 з лікарняного,
що відповідає вимогам контракту № 464
від 14.07.2013 року, п. 20 якого передбачено,
що при достроковому розірванні
контракту у разі невиконання або
неналежного виконання сторонами
зобов'язань, передбачених контрактом,
він розривається з попередженням
відповідної сторони за два тижні.

Твердження апелянта про те, що його
звільнення відбулося понад два тижня,
чим було продовжено строк дії
контракту, не заслуговує на увагу,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 знаходився на
лікарняному з - по 14.05.2013 року, був
звільнений в день виходу з лікарняного,
тобто 15.05.2013 року, що відповідає вимогам
трудового законодавства, так як
звільнення робітника під час
находження на лікарняному заборонено
КЗпП України.

Посилання апелянта на те, що він взяв
експрес - передачу, оскільки так
розпорядилася начальник поїзду ОСОБА_5
, не скасовує його відповідальності,
оскільки згідно п. п. 3.9.4 Інструкції
проводникам забороняється перевезення
передач, і відповідно, вчинення такого
порушення є підставою для розірвання
укладеного контракту.

Доводи апелянта, які також були надані
в позові, були детально розглянуті
судом першої інстанції та повно,
об'єктивно та всебічно перевірені
доказами, наданими сторонами по справі,
і не спростовують висновків суду

Ніяких нових доказів чи обставин, які б
вплинули на правильність висновків
суду чи належали б до тих підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість прийняття рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного рішення про визнання
недійсним умов трудового контракту
визнання незаконним звільнення
позивачки та поновлення її на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, а також
відшкодування моральної шкоди не
наведено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержання вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи в апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не дають
підстав вважати, що судом при розгляді
справи порушені, або неправильно
застосовані норми матеріального чи
процесуального права. Рішення суду
відповідає вимогам закону, порушень
процесуального законодавства при
розгляді справи та прийнятті рішення
не встановлено, тому підстав для
скасування рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315
ЦПК України судова колегія ,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2,- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 12 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно. Може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20-ти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: