Номер провадження: 22-ц/785/2995/14
Номер справи місцевого суду: 509/2937/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Драгомерецького
М.М., Панасенкова В.О.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 23 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до
Таїровської селищної ради
Овідіопольського р-ну Одеської
області, ОСОБА_2, про визнання
незаконним та скасування рішення,

встановила:

ОСОБА_3 звернулася з позовом у суд
в якому, з урахуванням уточнень,
просила:

1. Визнати незаконним та скасувати
рішення 41-ї сесії за № 2104-У від 2 липня
2010 року Таїровської селищної ради в
частині, якою вирішено:

- затвердити проект землеустрою
щодо відведення гр. ОСОБА_2 у власність
земельної ділянки загальною площею 0,1002
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибні ділянки),
розташовану на АДРЕСА_1;

- передати безоплатно у
власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,1002 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), розташовану на
АДРЕСА_1;

- видати ОСОБА_2 державний акт на
право власності на земельну ділянку
загальною площею 0,1002 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
розташовану на АДРЕСА_1.

2. Визнати незаконним і скасувати
державний акт серії ЯЛ № 221834 на право
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку
площею 0,1002 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

3. Визнати незаконною і скасувати
державну реєстрацію державного акту
серії ЯЛ № 221834 на право власності
ОСОБА_2 на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 76.

4. Визнати незаконною і скасувати
державну реєстрацію земельної ділянки
площею 0,1002 га за кадастровим номером
:02:005:1614, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_2

5. Визнати, що рішення суду є
підставою для державної реєстрації
земельної ділянки, розташованої в
АДРЕСА_2 і присвоєння неї кадастрового
номеру.

6. Визнати, що рішення суду є
підставою для державної реєстрації
права власності ОСОБА_3 на земельну
ділянку, розташованої в АДРЕСА_2 і
належну неї на праві приватної
власності на підставі державного акту
на право приватної власності на землю
від 25.10.2001 року, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № ТУ №
1327-18.

Представники позивача в судовому
засіданні позов підтримали у повному
обсязі.

Представник Таїровської селищної
ради в судовому засіданні позовні
вимоги визнав у повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлялася належним чином,
причини неявки невідомі.

Рішенням суду позов задоволений в
повному обсязі.

Не погодившись з вказаним
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить його скасувати,
та постановити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та вірно послався на
діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 на праві власності
належить земельна ділянка, розташована
на території Таїровської селищної
ради, АДРЕСА_2, яка була передана їй для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, на підставі наступних
правовстановлюючих документів:

- договору купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,0935 га від 30
травня 2001р., посвідченого приватним
нотаріусом Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області
і зареєстрованого в реєстрі за № 843 та в
Таїровській селищній раді
Овідіопольського р-ну Одеської області
за № ДК-579 від 7.06.2001 року;

- рішення виконкому Таїровської
селищної ради за № 436 від 28.09.2001 року,
яким вирішено видати ОСОБА_3 державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку загальною площею 0,160
га (з них рілля - 0,075 га, під
багаторічними насадженнями - 0, 085 га) в
АДРЕСА_2;

- державного акту на право
приватної власності на землю від 25.10.2001
року, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № ТУ № 1327-18.

Пунктом 2 постанови КМ України від
2.04.2002 року № 449 зі змінами, внесеними
постановами КМ України від 16.10.2008 року
№ 926 та від 12.11.2008 року № 1019,
установлено, що раніше видані державні
акти на право приватної власності на
землю, державні акти на право власності
на землю, державні акти на право
власності на земельну ділянку та
державні акти на право постійного
користування землею залишаються
чинними і підлягають заміні у разі
добровільного звернення громадян або
юридичних осіб.

По цих підставах, з метою заміни
належного мені вищенаведеного
державного акту, а також отримання її
кадастрового номеру позивачка
звернулась до державного кадастрового
реєстратора, відділу Держземагенства в
Овідіопольському р-ні Одеської
області, надавши до заяви передбачений
діючим законодавством перелік
документів. Цими документами (окрім
вищенаведених правовстановлюючих
документів на право власності на
земельну ділянку) є:

- технічна документація із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі,
виготовлена Одеською регіональною
філією Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»:

а) акт прийому-передачі межових
знаків на зберігання для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) від 8 листопада 2012
року;

б) схема теодолітних ходів від 29
жовтня 2012 року;

в) поконтурна відомість
вирахування площ;

г) відомість визначення координат
поворотних точок меж земельної
ділянки;

д) каталог координат зовнішніх
меж земельної ділянки від 28 грудня 2011
року;

е) каталог координат точок
зовнішніх меж угіддя земельної ділянки
від 28 грудня 2011 року;

ж) план місця розташування
земельної ділянки, її розміру і
встановлених межових знаків від 4
вересня 2012 року № 12/01-00835 - ТД.1;

- довідка Таїровської селищної
ради від 2 серпня 2012 року за № 1049.

Зазначена технічна документація
підтвердила станом на кінець 2012 року
незмінність площі наданої ОСОБА_3 у
приватну власність земельної ділянки,
а також відсутність будь-якого
перетинання з земельними ділянками
суміжних землекористувачів та
власників землі, у тому числі з землями
Таїровської селищної ради, позначеними
на плані літерами «Г» і «Д», які
пролягають по АДРЕСА_1.

23.05.2013 року позивачка отримала
відмову від державного реєстратора в
державної реєстрації земельної
ділянки в зв'язку з перетином належної
їй ділянки з іншою ділянкою, а саме -
рішення № РВ-013 від 23 травня 2013
року про відмову у внесенні відомостей
(змін до них) до Державного земельного
кадастру.

Підставою для прийняття такого
рішення, стали наступні обставини.

Згідно витягу з рішення 41-ї сесії
за № 2104-У від 2 липня 2010 року Таїровська
селищна рада вирішила:

- затвердити проект землеустрою
щодо відведення гр. ОСОБА_2 у власність
земельної ділянки загальною площею 0,1002
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибні ділянки),
розташовану на АДРЕСА_1;

- передати безоплатно у власність
гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1002
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка),
розташовану на АДРЕСА_1;

- видати ОСОБА_2 державний акт на
право власності на земельну ділянку
загальною площею 0, 1002 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
розташовану на АДРЕСА_1.

Наслідком прийняття такого
рішення стало те, що частина належної
ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,334 га,
яка розташована на межі з землями
Таїровської селищної ради (на плані
зовнішніх меж земельної ділянки, який
відображений у Державному акті, ці межі
позначені літерами «Г» і «Д»), увійшла у
загальну площу земельної ділянки,
переданої відповідачем у приватну
власність співвідповідача ОСОБА_2

До цього часу відповідач ОСОБА_2,
який зареєстрований за вищевказаною
адресою в Закарпатській області, не
здійсняв будь-яких дій по освоєнню
переданої йому земельної ділянки.

На земельній ділянці, належній
позивачу ОСОБА_3 вона збудувала
капітальну будівлю, розміром 8 м х5,5 м.
На ній, окрім висадженого саду,
розміщені також бджолині вулики. В той
же час відповідач ОСОБА_2 так і не
приступив до використання переданої
йому безоплатно у власність земельної
ділянки.

Частиною 5 статті 116 Земельного
кодексу України в редакції, яка діяла
на час ухвалення оскаржуємого
позивачем рішення Таїровської
селищної ради, передбачено, що надання
у користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим кодексом.

Окрім того, у відповідності зі
статтями 140, 143, 146, 147, 149, 151 частиною 1
статті 154, частиною 1 статті 155 ЗК
України, слідує, що законом встановлені
не тільки вичерпаний перелік підстав
вилучення (викупу) земельної ділянки,
належної особі на праві приватної
власності, але і обов'язковий порядок
такого вилучення (викупу).

Згідно п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16.04.2004 року за № 7, припинення
права власності на землю чи права
землекористування провадиться за
позовом відповідного органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування в судовому порядку,
недодержання якого є підставою для
визнання рішення цього органу та
виданих державних актів недійсними;
рішення органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
перерозподілити землю інакше після
встановлення меж земельних ділянок у
натурі (на місцевості), одержання
власником або землекористувачем
документів, що посвідчують право на
них, та державної реєстрації, не може
бути підставою для припинення права
власності на земельну ділянку або
права користування земельною ділянкою
як повністю, так і частково, оскільки
визначений статтями 140, 141 Земельного
кодексу України перелік підстав для
цього є вичерпаним.

У відповідності із п. 11 вказаної
Постанови Пленуму Верховного Суду
України, розглядаючи позови про захист
прав власників земельних ділянок і
землекористувачів, суд має перевіряти
законність рішення органу виконавчої
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки іншій особі без вилучення
(викупу) її в позивача в установленому
порядку і за наявності для цього
підстав ухвалювати рішення про його
недійсність.

На час прийняття Таїровською
селищною радою рішення 41 сесії V
скликання № 2104-V від 02.07.2010 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення гр. ОСОБА_4 та іншим (всього 30
чоловік) у власність земельних ділянок
загальною площею 2,3290 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибні ділянки),
розташованих на АДРЕСА_1, яке
оскаржується в частині затвердження
проекту землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки АДРЕСА_1
загальною площею 0,1002 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами (присадибна
ділянка) у власність гр. ОСОБА_2, землі
державної та комунальної власності на
території Таїровської селищної ради не
були розмежовані, тому при прийнятті
вказаного рішення Таїровська селищна
рада мала керуватися пунктом 12 Розділу
Х Перехідні Положення Земельного
кодексу України.

Відповідно до пункту 12 Розділу Х
Перехідних положень Земельного
кодексу України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність) в межах населених
пунктів здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за
межами населених пунктів - відповідні
органи виконавчої влади.

Згідно з положеннями статті 12
Земельного кодексу України, яка
визначає повноваження сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин, органам місцевого
самоврядування не надано право
розпорядження земельними ділянками, що
знаходяться у приватній власності
громадян та інших осіб.

За рішенням Таїровської селищної
ради № 2104-V від 02.07.2010р. громадянам
України ОСОБА_4 та іншим (всього 30
чоловік) були передані безоплатно у
власність земельні ділянки загальною
площею 2,3290 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), розташовані на
АДРЕСА_1, на підставі проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, розробленого відповідно до
рішення 35 сесії V скликання Таїровської
селищної ради № 1946-V від 30.03.2010 року.

Земельні ділянки загальною
площею 2,3290 га відводились у власність
громадянам ОСОБА_4 та іншим (в т.ч. і
земельна ділянка загальною площею 0,1002
га гр. ОСОБА_2) за рахунок земель
сільськогосподарського призначення та
входять до складу земель загальною
площею 283,0 га, що раніше перебували в
постійному користуванні
Навчально-дослідного господарства
«Червоний хутір» і використовувались
для дослідних і навчальних цілей, а
після припинення у 2002 році права
постійного користування земельними
ділянками НДГ «Червоний хутір»
внаслідок припинення юридичної особи
землекористувача, перейшли до земель
запасу Таїровської селищної ради
категорії земель
сільськогосподарського призначення.

Рішенням Таїровської селищної
ради № 2104-V від 02.07.2010 року був
затверджений проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність громадянам ОСОБА_4 та іншим
(всього 30 чоловік, в т.ч. ОСОБА_2)
загальною площею 2,3290 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) за рахунок
земель сільськогосподарського
призначення, що перебувають у запасі,
але земельні ділянки, передані
безоплатно у власність громадянам на
підставі цього рішення, не були
віднесені за їх новим цільовим
призначенням до категорії земель
житлової та громадської забудови.

Відповідно до статті 39 ЗК України
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови.

Містобудівне обґрунтування
внесення змін до генерального плану
населеного пункту ж/масиву «Червоний
хутір», с. Мізікевича, Овідіопольського
району Одеської області щодо
розміщення житлових будинків
садибного типу з господарськими
будівлями і спорудами на земельних
ділянках загальною площею 2,3290 га, які
були передані безоплатно у власність
громадянам на підставі рішення
Таїровської селищної ради № 2104-V від
02.07.2010 року, не розроблялося та не
затверджувалося рішенням Таїровської
селищної ради, у зв'язку із чим відсутня
містобудівна документація населеного
пункту, яка визначає використання
вказаних земельних ділянок для
розміщення індивідуальних житлових
будинків, що відповідно до вимог закону
виключає можливість їх передачі у
власність громадянам для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд.

Розділ 5 «Матеріали погодження
проекту» проекту землеустрою щодо
відведення гр. ОСОБА_2 безоплатно у
власність земельної ділянки загальною
площею 0,1002 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) за рахунок земель
сільськогосподарського призначення за
адресою: АДРЕСА_1, розробленого на
підставі договору № 49/07-04-10-ПВ від 07.04.2010
року, укладеного між гр. ОСОБА_2 та ПП
«Науково-виробничий центр землеустрою
та оцінки» містить у своєму складі
позитивний висновок відділу
містобудування та архітектури
Овідіопольської районної державної
адміністрації за вих. № 225 від 22.04.2010
року, який листом від 24.02.2011 року за вих.
№ 157-4/44/01 був відкликаний з причин його
невідповідності законодавству.

Проект землеустрою щодо
відведення гр. ОСОБА_2 безоплатно у
власність земельної ділянки містить
висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
від 04.06.2010 року за № 156, який у
відповідності до змісту листа
головного державного санітарного
лікаря Овідіопольського району за вих.
№ 599 від 25.05.2012 року Овідіопольською
райСЕС не погоджувався та не надавався.

Лист начальника Овідіопольського
районного відділу Держтехногенбезпеки
в Одеській області, підполковником
служби цивільного захисту ОСОБА_5 за
вих. № 530 від 24.05.2012 року містить
інформацію про те, що Овідіопольським
РВ ГУ Держтехногенбезпеки в Одеській
області висновки (погодження) по
проектам землеустрою щодо відведення у
власність гр. ОСОБА_4 та іншим (всього 30
чоловік, в т.ч. гр. ОСОБА_2) не надавав.

Виходячи з вищезазначеного,
проект землеустрою щодо відведення у
власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки
загальною площею 0,1002 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
розроблений та затверджений з
порушенням вимог законодавства
України та дійсно є таким, що не
відповідає вимогам Порядку
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.05.2004 року за №
677, що діяв на момент прийняття рішення
Таїровської селищної ради № 2104-V від
02.07.2010 року.

Крім цього, судова колегія
звертає свою увагу на те, що винесенні
оскаржуваного рішення Таїровської
селищної ради № 2104-V від 02.07.2010 року були
порушені норми ст. 198 ЗК України,
відповідно до яких при кадастровій
зйомці необхідно отримання погодження
меж земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами, чого
зроблено не було.

З огляду на вищенаведені норми
права та дослідженні судом докази суд
дійшов правильного висновку, що
відповідачем - Таїровською селищною
радою Овідіопольського району
Одеської області, при здійсненні
передачі вищевказаної земельної
ділянки безоплатно у власність
відповідача ОСОБА_2, не були додержані
норми діючого законодавства, що
призвело до порушення прав та законних
інтересів позивача ОСОБА_3, за захистом
яких вона і звернулась до суду, у
зв'язку з чим позовні вимоги дійсно
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які
посилався як на підставу своєї
апеляційної скарги.

Твердження апелянта в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну ОСОБА_2 - відхилити,
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 23 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький