Справа № 369/7528/13-ц Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/319/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
листопада 2013 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про
стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
між ним та ОСОБА_3 16 липня 2012 р. укладено
договір про відступлення права вимоги.
За цим договором між сторонами існують
цивільні правовідносини, відповідно до
яких ОСОБА_3, як первісний кредитор,
передав позивачу право вимоги
належного виконання зобов'язання, яке
він пред'являє за цим позовом до
Відповідача - ОСОБА_2.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь 536 873,39 грн.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив в зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права
рішення суду скасувати та ухвалити
нове яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позовні вимоги
не підлягають до задоволення у зв'язку
із сплином позовної давності, яка
згідно Цивільного кодексу України
встановлена тривалістю у три роки, і
яка була пропущена позивачем.

Судом встановлено, що 16 липня 2012 р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір
про відступлення права вимоги.

Згідно даного договору первісний
кредитор (ОСОБА_3) передає, а новий
кредитор (ОСОБА_1) приймає на себе право
вимоги, що належить первісному
кредиторові, і стає кредитором за
борговим зобов'язанням між первісним
кредитором та ОСОБА_2.

За цим договором новий кредитор
одержує право вимагати від боржника
належного виконання всіх зобов'язань
за основним договором шляхом слати
новому кредитору грошових коштів у
сумі еквівалентній 39 797 доларів США у
національній грошовій одиниці - гривні,
за обмінним курсом комерційних банків
у м. Києві на дату здійснення кожного
платежу.

З розписок вбачається що між ОСОБА_3 з
однієї сторони, та ОСОБА_2 з іншої
сторони, виникли договірні відносини
позики.

На підтвердження даних правовідносин
договору позики, відповідачем були
написані розписки що посвідчує
передання визначеної грошової суми

Відповідач ОСОБА_2, отримуючи грошові
кошти від ОСОБА_3, видав боргові
документи - розписки, а саме: Розписка
від 17.01.2004 року на суму 3000,00 доларів
Сполучених Штатів Америки. Строк
повернення до 1 березня 2005 року;
Розписка від 11.02.2005 року на суму 1000 €
(Одна тисяча) Євро. Строк повернення 1
серпня 2005 року; Розписка від 10.10.2005 року
на суму 2400,00 $ (Дві тисячі чотириста)
доларів Сполучених Штатів Америки та
1000,00 € (Одна тисяча) Євро. Строк
повернення 10 березня 2006 року; Розписка
від 29.10.2005 року на загальну суму 2500,00 $
(Дві тисячі п'ятсот) доларів Сполучених
Штатів Америки. Строк повернення 29
травня 2006 року; Розписка від 02.11.2005 року
на загальну суму 2800,00 $ (Дві тисячі
вісімсот) доларів Сполучених Штатів
Америки. Строк повернення 10 червня 2006
року; Розписка від 16.02.2006 року на
загальну суму 600 $ (Шістсот) доларів
Сполучених Штатів Америки. Строк
повернення 16.02.2007 року; Розписка від
27.02.2006 року на загальну суму 619,00 $
(шістсот дев'ятнадцять) доларів
Сполучених Штатів Америки. Строк
повернення 27.02.2007 року; Розписка від
12.03.2006 року на загальну суму 4120 $ (Чотири
тисячі сто двадцять) доларів
Сполучених Штатів Америки. Строк
повернення 15 березня 2008 року; Розписка
від 02.04.2006 року на загальну суму 4018 $
(Чотири тисячі вісімнадцять) доларів
Сполучених Штатів Америки. Строк
повернення 02 травня 2007 року; Розписка
від 25.04.2006 року на загальну суму 7693,46 $
(Сім тисяч шістсот дев'яносто три
долари) долари Сполучених Штатів
Америки. Строк повернення 25 травня 2008
року; Розписка від 05.05.2006 року на
загальну суму 2902 $ (Дві тисячі дев'ятсот
два) долари Сполучених Штатів Америки.
Строк повернення 5 травня 2008 року;
Розписка від 30.08.2006 року на загальну
суму 3445,87 $ (Три тисячі чотириста сорок
п'ять) доларів Сполучених Штатів
Америки.

Стаття 256 ЦК України визначає, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Стаття 261 ЦК України визначає що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

В силу статті 262 ЦК України заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Підписання договору про відступлення
права вимоги між позивачем та третьою
особою, в силу ст. 262 ЦК України не
змінює порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції встановив дійсний склад
правовідносин та вірно застосував
норми права.

Посилання апелянта, що строк позовної
давності був перерваний шляхом
визнання боргу відповідачем згідно
наданих пояснень від 04.11.2010 року, що
міститься в матеріалах по заяві про
шахрайство, поданій ОСОБА_3 відносно
ОСОБА_2 до Печерського РУ ГУ МВС в м.
Києві, зареєстрованій в ЖРЗПЗ № 11025,
судом не приймаються до уваги, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Діями по визнанню
боргу є дії боржника безпосередньо по
відношенню до кредитора, які свідчать
про наявність боргу, яких відповідач
ОСОБА_2 не вчиняв.

З наведених вище обставин колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: