Справа № 159/1519/14-ц
Провадження № 2/159/491/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
31 березня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді
Бойчука П.Ю.,

за участю: секретаря
Гарбар О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ковелі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом
до ОСОБА_2 про визнання недійсним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку для
комерційного використання серії ЯБ №
654075 від 01 лютого 2007 року, виданого на
ім'я ОСОБА_3.

Позов обґрунтовано тим, що вона є
власником житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, та власником
земельної ділянки, площею 0,1000 га, за
цією ж адресою відповідно до
Державного акта на право власності на
земельну ділянку від 04 квітня 2002 року.
Її сусідкою була нині покійна ОСОБА_3,
яка мала на праві приватної власності
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку, площею 221 кв.м., за цією адресою,
цільове призначення - для комерційного
використання, згідно Державного акта
на право власності на земельну ділянку
від 01 лютого 2007 року. Влітку цього року
до позивача звернулась спадкоємець
покійної ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (відповідач по
справі) з технічною документацією щодо
переоформлення спадкових прав на
земельну ділянку, внаслідок чого було
виявлено, що до Державного акта на
право власності на земельну ділянку
від 01 лютого 2007 року, виданого на ім'я
ОСОБА_3, фактично увійшла частина
земельної ділянки позивача, приблизною
площею 25 кв.м.

Враховуючи викладене,
покликаючись на норми діючого
законодавства, позивач просить
постановити рішення, яким визнати
недійсним та скасувати державний акт
про право власності на земельну
ділянку для комерційного використання
серії ЯБ № 654075 від 01 лютого 2007 року,
виданого на ім'я ОСОБА_3 на підставі
рішення Ковельської міської ради № 4/15
від 29 червня 2006 року, зареєстрованого в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 06.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилась, однак подала суду заяву
про слухання справи у її відсутності,
позов підтримує в повному обсязі,
просить позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та її
представник за довіреністю ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явились, однак
від останнього на адресу суду надійшла
заява про розгляд справи у його
відсутності, позовні вимоги визнає
повністю, не заперечує проти
задоволення позову.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
дослідивши матеріали цивільної справи,
прийшов до висновку, що позов
підставний та підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову, суд,
за наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Позивач є власником житлового
будинку, загальною площею 83,4 кв.м., з
вбудованим приміщення магазину, що
знаходиться в АДРЕСА_1, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно, виданим 22 вересня 2006
року на підставі Рішення виконавчого
комітету Ковельської міської ради № 375
від 14 вересня 2006 року.

Крім того, позивач є власником
земельної ділянки площею 0,1000 га по
АДРЕСА_1, що підтверджується
відповідним Державним актом на право
приватної власності на земельну
ділянку, виданим 04 квітня 2002 року на
підставі рішення Ковельської міської
ради від 22 лютого 2002 року № 29/9.

Як вбачається з копії державного
акта на право власності на земельну
ділянку, виданого 01 лютого 2007 року на
підставі рішення Ковельської міської
ради від 29 червня 2006 року № 4/15, земельна
ділянка площею 211 кв.м. по АДРЕСА_1,
цільове призначення - для комерційного
використання, належить на праві
власності ОСОБА_3 Згідно плану цієї
земельної ділянки, вона межує із
землями позивача (межа «Г»).

З свідоцтва про смерть, виданого 28
лютого 2011 року Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Ковелю Ковельського
міськрайонного управління юстиції,
вбачається, що ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина на належне їй майно, в тому
числі і на належну їй земельну ділянку,
що знаходиться по АДРЕСА_1. Спадщину по
закону прийняла відповідач по справі -
ОСОБА_2, що підтверджується відповідним
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 10 лютого 2012 року.

Як стверджується позивачем, до
Державного акта на право власності на
земельну ділянку від 01 лютого 2007 року,
виданого на ім'я ОСОБА_3, фактично
увійшла частина її земельної ділянки,
приблизною площею 25 кв.м.

Зазначені позивачем обставини
справи підтверджуються матеріалами
справи (копією плану -схеми накладення
земельної ділянки) та повністю
визнаються відповідачем, а тому не
підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1
ст. 61 ЦПК України.

Право позивача на частину
земельної ділянки (приблизна площа 25
кв.м.), що фактично увійшла до земельної
ділянки відповідача, закріплене
вимогами ст. 125 ЗК України.

Так, відповідно до ст. 125 ЗК України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно ст. 152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Статтею 153 ЗК України передбачено,
що власник не може бути позбавлений
права власності на земельну ділянку,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом та іншими законами України.

За таких обставин суд визнає
порушеними майнові права позивача щодо
вільного користування та
розпорядження зазначеною частиною
земельної ділянки, а тому такі права та
інтереси позивача потребують захисту
судом.

Суд вважає, що за вказаних обставин
необхідним способом захисту таких прав
та інтересів позивача є визнання
недійсним державного акта на право
власності позивача на земельну
ділянку, про що позивач і просить серед
своїх позовних вимог.

Статтею 78 ЗК України визначено
зміст права власності на землю, а саме -
право власності на землю - це право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них.

Згідно вимог ст. 81 ЗК України,
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами;
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;
прийняття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 90 ЗК України,
порушені права власників земельних
ділянок підлягають відновленню в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного
кодексу України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Таким чином суд повно,
всесторонньо та об'єктивно дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
прийшов до висновку, що визнання
відповідачем пред'явленого позову не
суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, а тому
Державний акт про право власності на
земельну ділянку для комерційного
використання серії ЯБ № 654075 від 01
лютого 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_3
на підставі рішення Ковельської
міської ради № 4/15 від 29 червня 2006 року,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 06,
слід визнати недійсним та скасувати
його.

Понесені судові витрати слід
залишити за позивачем, згідно
клопотання останньої.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 174, 212, 213, 214,
215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 78, 81, 90,
125, 152, 153, 155 ЗК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку задовольнити
повністю.

Визнати недійсним та скасувати
Державний акт серії ЯБ № 654075, виданий 01
лютого 2007 року на підставі рішення
Ковельської міської ради № 4/15 від 29
червня 2006 року на ім'я ОСОБА_3, на право
власності на земельну ділянку, площею
221 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 для
комерційного використання,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 06.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Волинської
області через Ковельський
міськрайонний суд Волинської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
при його оголошенні - протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий

П.Ю.Бойчук