Справа № 462/4167/13
Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/2207/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Цяцяка Р.П.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3, ОСОБА_4, його представника
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 9 жовтня 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Поділено спільне майно
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Виділено у
власність ОСОБА_4 автомобіль марки
ВАЗ-2101 седан, колір зелений, 1983 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Виділено у
власність ОСОБА_4 перфоратор марки HILTI
TE-2 вартістю 1428,50 грн., мобільний телефон
LG вартістю 1068,00 грн., ТВ тюнер STRONG SRT 8502
вартістю 589,20 грн., магнітолу CDX-GT 237TT
вартістю 698,00 грн., GPS-навігатор вартістю
600,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_2. (ідентифікаційний
номер НОМЕР_3) грошову компенсацію за
частку у спільному майні подружжя в
розмірі 8 505,00 грн. за автомобіль ВАЗ-2101, 3
000,00 грн. за кредитними зобовязаннями, 8
505,00 грн. 70 % коштів, які розміщені на
банківському рахунку у ПАТ
«Кредобанк», грошову компенсацію за
перфоратор марки HILTI TE-2, мобільний
телефон LG, ТВ тюнер STRONG SRT 8502, магнітолу
CDX-GT 237TT, GPS-навігатор - 2 187 грн. а всього
разом 22 197 (двадцять дві тисячі сто
дев»яносто сім) грн. 00 коп. Стягнуто з
ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 сплачений
судовий збір у розмірі 229,41 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 В
апеляційній скарзі представник
стверджує про порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що за власні кошти зробив
ремонт у помешканні, в якому проживає
на даний час позивачка, її мати та інші
родичі, та, що вартість будматеріалів
складає 30 000 грн. Посилається на те, що
позивачка забрала все набуте ними за
час шлюбу майно, а також всю побутову
техніку гарантійні талони на неї, тому
він не зміг представити докази щодо
придбання такої. Щодо отриманого
кредиту в сумі 20 000 грн., то зазначає, що
дані кошти позивачка використала на
власні потреби без погодження з ним.
Стверджує, що позивачка приховала інше
спільне набуте майно. Просить змінити
рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 на
підтримання апеляційної скарги, які
аналогічні її доводам, пояснення
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 про
заперечення доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено
такі обставини.

2 вересня 2006 року сторони уклали шлюб,
від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився
син - ОСОБА_6 (а.с.9,10)

18 липня 2013 року шлюб між сторонам
розірвано.

За час шлюбу сторонами придбано
наступне майно: автомобіль марки ВАЗ-2101
седан, колір зелений, 1983 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1; перфоратор марки HILTI TE-2;
мобільний телефон LG; ТВ тюнер STRONG SRT 8502;
магнітолу CDX-GT 237TT; GPS-навігатор.

Крім цього згідно довідки ПАТ
«Кредобанку» від 13.08.2013 року
вбачається, що ОСОБА_4 зняв з
депозитного рахунку у банку суму у
розмірі 1 500 доларів США. (а.с.82)

Також в ПАТ КБ «Притвабанк» ОСОБА_2 був
взятий кредит в розмірі 20 000 грн. на
потреби сім»ю, який нею в червні-липні
2013 року частково погашений (11770 грн.), що
стверджується наявними в матеріалах
справи квитанціями.(а.с.49)

Стаття 17 Закону України від 23.02.2006 року
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» передбачено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 р. та практику
Європейського Суду з прав людини як
джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.

Конституція України (ст.41), ст.316-319, 321 ЦК
України передбачають, що власник на
свій розсуд володіє, користується та
розпоряджається належним йому майном.
Всім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав. Право
приватної власності є непорушним.
Оскільки право власності складається з
таких його невід'ємних складових як
право володіння, користування та
розпорядження, то позбавлення особи
хоча б одного з них ущемить права
власника, які охороняються законом.

Нормами Сімейного кодексу України, що
діє з 1 січня 2004 року, передбачено, що
майно, яке набуто подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.

Кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя (ст.60).

Дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними (ст.63).

У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70).

Частиною 2 ст.70 СК України передбачено,
що при вирішенні спору про поділ майна
суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім»ї.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами 2, 4, 5 вказаної статті
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того,
що у сенсі положень вказаних норм
матеріального права, що майно набуте
сторонами за час шлюбу є спільним
майном подружжя та вірно відійшов від
рівності часток майна подружжя у
зв»язку з захворюванням сина, який
проживає з позивачкою, та визначив
таку 70%.

Висновок суду відповідає також
положенням ч.3 ст.70 СК України, оскільки
з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 відчужив 16.05.2013 року автомобіль
марки ВАЗ-2101 седан, колір зелений, 1983
року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2, що
було встановлено при виконанні ухвали
про забезпечення позову в даній справі.
(а.с.75, 76)

Однак колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині визначенні вартості спірного
автомобіля.

Зокрема, з акту оцінки вартості
автомобіля марки ВАЗ-2101 седан, колір
зелений, 1983 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1,
вбачається, що вартість такого складає
6000 грн. (а.с.44)

А відтак безпідставним є висновок суду
першої інстанції, що вартість спірного
автомобіля складає 12 150 грн.

У зв»язку з вищенаведеним рішення суду
першої інстанції з цій частині
необхідно змінити та стягнути з з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову
компенсацію за частку у спільному
майні подружжя в розмірі 4 200 грн. за
автомобіль ВАЗ-2101, що складає 70% частки
від вартості автомобіля.

Щодо кредиту в сумі 20 000 грн., то колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що
зобов'язання за вказаним кредитним
договором позивачкою частково
виконано, що стверджується
квитанціями, а тому зазначений
кредитний договір створив обов'язки
щодо повернення кредиту і для
відповідача, з якого необхідно
стягнути 70% вартості погашеного
позивачкою кредиту на її користь.

Посилання апелянта на наявність іншого
спільного майна подружжя, яке повинно
підлягати поділу, колегією суддів не
приймається до уваги у зв»язку з
наступним.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України,
є будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом

Однак апелянтом не представлено жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту існування іншого
спільного придбаного майна подружжя.

Відповідно до ст.88 ЦК України якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, рішення суду в частині
розподілу судових витрат слід змінити,
та стягнути ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 185
грн. 81 коп. судового збору.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.316
ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Заочне рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 9 жовтня
2013 року в частині визначення розміру
грошової компенсації, яка підлягає
стягненню з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 за
автомобіль - 8500 грн. та загальної суми -
22197 грн. змінити та визначити грошову
компенсацію за автомобіль 4200 (чотири
тисячі двісті) грн. і визначити
загальну суму 17892 (сімнадцять тисяч
вісімсот дев»яносто дві) грн.

Змінити суму судового збору і стягнути
з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 185 (сто
вісімдесят п»ять) грн. 81 (вісімдесят
одну) коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Цяцяк Р.П.