Справа № 333/9430/13-ц
Провадження №2/333/2523/13
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі: - головуючого судді
Боровікової А.І., при секретарі Мікові
П.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
дії в особистих інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи: Орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Комунарському району
Приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
Державна міграційна служба по
Комунарському районному відділу у
м. Запоріжжі про визнання договору
купівлі-продажу нікчемним, про
вселення в 13/20 частин житлового
В листопаді 2013 року позивачка ОСОБА_1,
яка дії в особистих інтересах та
інтересах малолітньої ОСОБА_2,
звернулося до суду з вищезазначеним
позовом, вказавши, що її малолітня
донька ОСОБА_2 з народження
зареєстрована у житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1. На
час звернення до суду з позовом їй
стало відомо про те, що 11.10.2013р. її
батько - відповідач ОСОБА_3 продав 13/20
частин жилого будинку за
вищезазначеною адресою співвласнику
цього будинку відповідачу ОСОБА_4
Позивач зазначила, що продаж
відповідачем ОСОБА_3 частини жилого
будинку став можливим у зв'язку з тим,
що під час укладання цього правочину
останній надав нотаріусу домову
книгу, яку він незаконно отримав у
зв'язку із втратою попередньої і в
якій була відсутня реєстрація
позивачки та її дитини. Більше того,
під час укладання цього правочину
відповідачем ОСОБА_3 не була надана
нотаріусу довідка із міграційної
служби про реєстрацію осіб за адресою:
АДРЕСА_1. Пізніше позивачка з'ясувала,
що дозвіл Районна адміністрація
Запорізької міської Ради по
Комунарському району, як орган опіки та
піклування на вчинення відчуження
відповідачем ОСОБА_3 належної йому на
праві власності спірної частини
будинку, в якій зареєстрована
малолітня ОСОБА_2, не надавався, а за
таких обставин, посилаючись на вимоги
ст.ст. 203, 215, 224 ЦК України, ст. 405, 406 ЦК
України, ст. 9, 156 ЖК України, просила суд
визнати вищевказаний договір
купівлі-продажу недійсним, нікчемним
та вселити її разом із донькою у
спірну частину будинку.
В подальшому, до початку розгляду судом
справи по суті, позивач позовні вимоги
уточнила та просила суд визнати
договір купівлі-продажу нікчемним та
вселити її з малолітньою донькою в 13/20
частин житлового будинку АДРЕСА_1.
У судовому засіданні уточнені позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
надала суду пояснення, аналогічні
викладеним у позові, додатково
пояснила суду, що після народження нею
доньки відповідач ОСОБА_3 став
постійно перешкоджати їх проживати у
спірній частині будинку, з тих підстав,
що між ними погіршилися стосунки після
смерті матері, при цьому відповідач
неодноразово влаштовував сварки, а
також його дратувало знаходження у
будинку малолітньої дитини. На початку
вересня 2013 р. вона після прогулянки
з донькою прийшла додому, але не
змогла війти в будинок у зв'язку з тим,
що у будинку був поміняний замок.
Після цього відповідачка з дитиною
стала проживати у своєї сестри та
знайомих, по теперішній час вона не
може увійти до спірного будинку. При
цьому в будинку знаходяться належні їй
речі та майно. Далі пояснила суду, що
одразу не звернулася до суду з
позовом про вселення, бо вважала що
стосунки з батьком вона зможе
налагодити та він добровільно
впустить її в будинок. Зверталась до
міліції з приводу незаконності
вказаного договору купівлі-продажу,
але в міліції їй порадили звернутися
до суду.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
судового засідання не з'явилися, про
час та місце слухання справи
повідомлені своєчасно у
встановленому законом порядку, про
причини неявки суд не повідомили, на
підставі чого, суд, керуючись ст. ст. 169,
224 ЦПК України, вважає можливим
розглянути справу у відсутності
відповідачів та, за згодою позивача,
ухвалити заочне рішення.
Представник третьої особи - Органу
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Комунарському району у
судовому засіданні позов визнала та
просила суд задовольнити його,
посилаючись на той факт, що згідно ст. 12
Закону України "Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей" для вчинення будь-яких
правочинів, щодо нерухомого майна,
право користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Дозвіл органу
опіки та піклування в особі Районна
адміністрація Запорізької міської
Ради по Комунарському району, як орган
опіки та піклування не надавався, а
отже є підстави для визнання
вищевказаного правочину нікчемним.
Щодо вселення позивачки разом із
малолітньою дитиною в спірну частину
будинку - висловила думку про
задоволення цих позовних вимог
відповідно до чинного законодавства.
Третя особа - Приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 до суду не з'явилась,
надала суду письмові заперечення, в
яких просила суд розглянути справу за
її відсутності та відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на те,
що відповідач ОСОБА_3 особисто надав
нотаріусу заяву про те, що спірною
частиною будинку малолітні діти не
користуються та надав довідку від
голови квартального комітету про те,
що у належній йому частині будинку
зареєстрований тільки він один. Вважає,
що договір купівлі-продажу від 11.10. 2013
року, реєстровий номер 1218 був
посвідчений нотаріусом відповідно до
вимог законодавства.
Представник третьої особа - Державної
міграційної служба по Комунарському
районному відділу у м. Запоріжжі до
суду не з'явився, просив розглянути
справу без участі представника
міграційної служби відповідно до
Керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутності третіх осіб - Приватного
нотаріуса Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
представника Державної міграційної
служба по Комунарському районному
відділу у м. Запоріжжі.
Вислухавши пояснення позивачки,
представника третьої особи, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено:
Відповідач ОСОБА_3 є батьком позивачки
ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом
про народження останньої, виданого
08.08.1973 р. Луговською селищною радою
Мамсько-Чуйського району Іркутської
області, актовий запис № 49 (а.с.18).
Відповідно Свідоцтва про народження
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого
Комунарським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Запорізького міського управління
юстиції 27.10.2011 р., актовий запис № 1101,
матір*ю малолітньої ОСОБА_2 є позивачка
Згідно довідки про реєстрацію місця
проживання Комунарського РВ у м.
Запоріжжя УДМС України в Запорізькій
області ОСОБА_1 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 разом із донькою
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).
Як встановлено в судовому засіданні,
позивачка 06.11.2013 р. звернулася до
відділу по Комунарському району
служби( управління) у справах дітей
Запорізької міської Ради з метою
захисту свого порушеного права на
житло, а саме із заявою провести
перевірку щодо незаконного продажу
частину будинку АДРЕСА_1.
Відповідно до висновку про результати
розгляду звернення громадян від 13.11. 2013
року Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області
позивачка зверталась до органів
міліції щодо незаконного продажу
частини будинку АДРЕСА_1. (а.с.19).
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» цивільні
відносини щодо недійсності правочинів
регулюються ЦК України, Земельним
кодексом України, Сімейним
кодексом України, Законом
України "Про захист прав споживачів",
Законом України "Про оренду
землі" та іншими актами законодавства.
При розгляді справ про визнання
правочинів недійсними суди
залежно від предмета і підстав
позову повинні застосовувати норми
матеріального права, якими регулюються
відповідні відносини, та на підставі
цих норм вирішувати справи.
Згідно вимог п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» , судам
необхідно враховувати, що згідно із
статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину
не може суперечити ЦК, іншим законам
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК,
міжнародним договорам, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади
України, органів влади Автономної
Республіки Крим у випадках і в межах,
встановлених Конституцією України
та законом, а також моральним засадам
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).
У цьому разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.
Тобто, зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим актам
цивільного законодавства, а
також інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам;
волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей
(ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України).
Згідно ст. 4 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей» цей Закон
поширюється на громадян України,
іноземців та осіб без
громадянства, які на законних
підставах проживають на території
Відповідно до ст. 12 цього Закону,
держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей під час вчинення
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності
на яке або право користування яким
мають діти, необхідний попередній
дозвіл органів опіки та
піклування, що надається
відповідно до закону. Посадові
особи органів опіки та піклування
несуть персональну відповідальність
за захист прав та інтересів
дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.
Відповідно до вимог ст. 224 ЦК України,
правочин, вчинений без дозволу
органу опіки та піклування (стаття 71
цього Кодексу), є нікчемним.
У цьому разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.
Малолітня ОСОБА_2 разом з матір*ю
позивачкою ОСОБА_1 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
довідкою про реєстрацію місця
проживання Комунарського РВ у м.
Запоріжжі УДМС України в Запорізькій
області від 09.11.2013р.(а.с.17).
Відповідно Договору купівлі-продажу
від 11.10.2013р., посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстровий № 1218, укладеного між ОСОБА_3
(продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем),
останній отри мав у власність 13/20
часток житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.35, 156).
Згідно Інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об*єкта нерухомого
майна від 18.12.2013р., власником 13/20 часток
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
є ОСОБА_4 на підставі Договору
купівлі-продажу, виданого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.29)
Підставою внесення запису до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно є рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень,
індексний номер 6703873 від 11.10.2013р. (а.с.29).
Згідно письмової відповіді Служби у
справах дітей відділу по
Комунарському району Запорізької
міської ради від 09.12.2013р., відповідно до
інформації Комунарського відділу
Управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області, з
22.10.2008р по теперішній час малолітня
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за
Вищезазначене підтвердила у судовому
засіданні представник третьої особи -
Служби у справах дітей дозвіл органу
опіки та піклування в особі Районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Комунарському району, а саме:
дозвіл на продаж 13/20 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 Службою у справах
дітей не надавався, рішення з даного
питання не приймалося..
При цьому орган опіки та піклування
повідомляє, що ОСОБА_3 до органу опіки
та піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Комунарському району з приводу надання
дозволу на відчуження житлового
будинку АДРЕСА_1 не звертався.
Як вбачається з наданих приватним
нотаріусом документів на підставі яких
останнім було оформлено та
нотаріально посвідчено договір
купівлі-продажу частини житлового
будинку між відповідачами, відповідач
ОСОБА_3 при нотаріальному оформленні
договору купівлі-продажу частини
будинку надав нотаріусу свідчення щодо
відсутності реєстрації за адресою
будинку неповнолітніх та малолітніх
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд
приходить до висновку, що відповідач
ОСОБА_3, укладаючи договір
купівлі-продажу 13/20 частин будинку
АДРЕСА_1, право користування якою мала
малолітня дитина ОСОБА_2, зобов'язаний
був отримати попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.
За встановлених обставин, беручи до
уваги, що чинним законодавством
України безпосередньо встановлено
обов'язковість в отриманні
попереднього дозволу органів
опіки та піклування, що
надається відповідно до закону,
для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності
на яке або право користування яким
мають діти, а відтак договір
купівлі - продажу 13/20 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, посвідчений ОСОБА_5,
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу є
Ст.156 ЖК України передбачено, що члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
приміщення або обмежений у праві
користування ним інакше як на
підставах і в порядку, передбаченому
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають з
ним мають право на користування цим
житлом відповідно до закону.
Враховуючи той факт, що договор
купівлі - продажу 13/20 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 між відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є нікчемним, суд
вважає за можливе задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_1, яка діє в особистих
інтересах та інтересах малолітньої
доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 про
вселення у 13/20 частин жилого будинку
Керуючись ст.ст.1, 8 Конституції України,
ст.ст. 203, 215, 224, 317, 405 ЦК України, ст.ст. 9,
156 ЖК України, п.п.1, 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», ст.ст.4, 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», ст.ст. 212-214, 224 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати договір купівлі-продажу 13/20
частин житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений 11.10.2013 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі під № 1218 нікчемним.
Вселити ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_6, в 13/20 частин жилого
Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
рішення може бути подано протягом 10
днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Запорізької області через
Комунарський районний суд м.
Запоріжжя протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Суддя

А.І.Боровікова