22-ц/772/1158/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Прокопчук А. В.Категорія:
5Доповідач: Медяний В. М.
Апеляційного суду
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :
Головуючого: Медяного В.М.,
Суддів : Колоса С.С., Матківської М.В.,
при секретарі : Агеєвій Г.А.,
за участю сторін у справі: позивача
ОСОБА_2, представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
ОСОБА_3 про визнання права власності на
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 лютого 2014
року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до інспектора ДПС УДАІ
України у Вінницькій області Лапшова
М.В., ОСОБА_5 про визнання права
власності на транспортний засіб та
зобов'язання працівників ДПС УДАЇ
усунути перешкоди в користуванні
транспортним засобом.

Посилається на те, що 15.06.2011 року він
придбав автомобіль АУДІ А2, 2003 року
випуску, кузов № НОМЕР_1 у відповідача у
справі ОСОБА_5 та який, відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серія НОМЕР_4 є
його власником. За даний автомобіль в
присутності двох свідків він передав
ОСОБА_5 10 000 доларів США, що
підтверджується відповідною
розпискою. В наслідок цього ОСОБА_5
надав йому генеральну довіреність
посвідчену приватним нотаріусом
Хмельницького міського нотаріального
округу Хмельницької області 15.06.2011
року, зареєстровану в реєстрі за № 3006.
Однак, при спробі зняти з обліку
автомобіль, йому стало відомо, що
постановою головного державного
виконавця відділу ДВС Хмельницького
управління юстиції на нього накладено
арешт, в результаті чого автомобіль
було тимчасово затримано та розміщено
на спеціальному майданчику для
зберігання.

Вважає, що накладення арешту та
вилучення транспортного засобу
позбавило його законного права
володіти, користуватися та
розпоряджатися спірним автомобілем.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 січня 2014 року
ОСОБА_3 залучено до участі в справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача (а.с.55).

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 лютого 2014 року
закрито провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_2 до інспектора з
розшуку транспортних засобів ДПС УДАІ
України у Вінницькій області Лапшова
М.В., УДАІ УМВС України у Вінницькій
області про усунення перешкод в
користуванні, володінні та
розпорядженні транспортним засобом
(а.с.108).

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 лютого 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5
про визнання права власності на
транспортний засіб відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову
та рішення суду в цій частині покладено
на МРЕУ УДАІ у м. Вінниці. (а.с.114, 115).

На виконання вимог ухвали Апеляційного
суду Вінницької області від 19 березня
2014 року ухвалою Вінницького міського
суду Вінницької області від 27 березня
2014 року виправлено описку, допущену в
рішенні Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 лютого 2014
року, ухваленого у даній цивільній
справі та вказано у вступній та
резолютивній частині третю особу, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
ОСОБА_3 (а.с.135).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
від 27 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення яким визнати за
ним право власності на автомобіль
марки АУДІ А2, 2003 року випуску, кузов №
НОМЕР_1. Зазначив, що рішення суду є
незаконним і необґрунтованим через
порушення норм матеріального та
процесуального права, через неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції позивач у справі
ОСОБА_2 апеляційну скаргу повністю
підтримав та просив її задовольнити,
посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 апеляційну скаргу ОСОБА_2 не
визнав та заперечив проти її
задоволення, посилаючись на її
необґрунтованість та безпідставність.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
до суду апеляційної інстанції не
з'явився, хоча належним чином
повідомлявся про час і місце розгляду
справи, а тому відповідно до вимог ч.2
ст.305 ЦПК України, дана справа
розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення позивача
ОСОБА_7 та представника третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, що з'явилися до суду,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10, 57, 60 ЦПК України суд
вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4
виданого Хмельницьким МРЕВ 12.04.2005 року
ОСОБА_5 є власником автомобіля марки
АУДІ А2, 2003 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2.

Відповідно до власноручно написаної
розписки. від 15.06.2011 року ОСОБА_5
отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі
10000 доларів США за продаж транспортного
засобу марки АУДІ А2, 2003 року випуску,
кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер
НОМЕР_2 (а.с.5).

Згідно довіреності від 15.06.2011 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Хмельницького міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстровану в реєстрі
за № 3006, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_2 або
ОСОБА_9 розпоряджатися (продати,
отримати гроші, обміняти, здавати в
оренду, експлуатувати) належний йому на
підставі технічного паспорту на ТЗ
серії НОМЕР_4, виданого Хмельницьким
МРЕВ 12.04.2005 року, транспортним засобом
марки AUDI А2, випуску 2003 року, шасі (кузов,
рама, коляска) № НОМЕР_1, реєстраційний
номер НОМЕР_3, зареєстрований там же.
(а.с.7).

Протягом двох років (2011-2013 р.р.) ОСОБА_2
власність на спірний автомобіль на
своє ім'я не оформляв, оскільки вважав,
що набув на нього право власності.

Відповідно до акту огляду тимчасово
затриманого транспортного засобу, що
передається на тимчасове зберігання
№3570 від 06 грудня 2013 року, автомобіль
марки AUDI А2, 2003 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3 під
керуванням ОСОБА_2 був затриманий
інспектором ДПС УДАІ України у
Вінницькій області Лапшовим М.В з
розшуку транспортних засобів які
зникли з місця ДТП, на виконання вимог
ст.265-2 КУпАП, ст.40 ЗУ «Про виконавче
провадження», Постанови КМУ №1102 від
17.12.2008 року в присутності свідків та
водія ОСОБА_2, власником якого є ОСОБА_5
та доставлено для зберігання на
спеціальний майданчик в с.
Комсомольське, Козятинського району,
Вінницької області, у зв'язку з
розшуком ДВС (а.с.8).

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, не сприяв
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених ЦПК України.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» роз'яснено, що відповідно до
статей 55, 124 Конституції України та
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Частиною 3 статті 244 ЦК України
визначено, що довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до абз.3 п.8 Постанови
Кабінету Міністрів України №1388 від
7.09.1998 року «Про затвердження Правил
державної реєстрації та обліку
автомобіль автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоцикл з усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок»,
правомірність придбання транспортних
засобів підтверджується документами,
до яких відносяться тому числі й
договори купівлі-продажу
транспортного засобу, визнання яких
дійсними допускається і в судовому
порядку.

Однак, торгівля транспортними засобами
здійснюється відповідно до Правил
роздрібної торгівлі транспортними
засобами і номерними агрегатами,
затверджених наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України від 31 липня 2002 року N
228, які були чинні на момент видачі
довіреностей.

Видачу генеральної довіреності чи
передоручення повноважень на
транспортний засіб без укладення
договору купівлі-продажу не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до закону та допускає
перехід права власності до третіх осіб.

Для надбання права власності на
автомобіль передбачена законом певна
форма та процедура оформлення
документів на автомобіль. Сторони не
уклали угоду з додержанням цієї форми,
тому підстави вважати доведеним факт
укладення договору купівлі-продажу
автомобіля на підставі розписки
відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що позивачем не було доведено
законних підстав набуття права
власності на автомобіль, на які він
посилається, а також відсутня державна
реєстрація переходу права власності на
автомобіль, яка є обов'язковою, в
зв'язку з чим, право власності
відповідача у справі ОСОБА_5 на спірний
автомобіль не припинилося.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, встановивши такі обставини,
правильно застосувавши норми
матеріального права та прийшов до
вірного та обґрунтованого висновку про
відмову ОСОБА_2 в задоволенні його
позовних вимог.

Посилання апелянта на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом застосування норм
матеріального та процесуального права
є безпідставним, не обґрунтованим та
таким, що суперечить вимогам Закону та
матеріалам справи.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
колегія суддів повністю погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки судом першої інстанції повно
з'ясовані фактичні обставини справи,
які мають істотне значення для справи в
межах наданих сторонами доказів,
правильно визначені правовідносини, що
склалися між сторонами, їх об'єктивний
склад, права та обов'язки сторін, вірно
застосовані норми матеріального права
та не порушені норми процесуального
права, а доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають достатніх підстав для скасування
рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :підпис.
В.М. Медяний

Судді :підписи.
С.С. Колос

М.В. Матківська

З оригіналом вірно.

Суддя: