Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/2037/14Головуючий у 1-й
інстанції Ярошенко А.Г. Суддя-доповідач
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
особі представника - ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 20 березня 2014 року у
справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "НАДРА" (надалі - Банк) до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -
Банк звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, як позичальника, та ОСОБА_2, як
поручителя, в якому просив стягнути з
відповідачів у солідарному порядку на
користь Банку заборгованість за
кредитним договором № 8/2005/840-к/293Н від
25.10.2005 року станом на 09.12.2013 року у
розмірі 157 669,93 доларів США, що за курсом
НБУ становить 1 260 255,75 грн., яка
складається з заборгованості за сумою
кредиту - 18 497,39 доларів США, що
еквівалентно 147 849,64 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 10 291,40 грн.,
заборгованості за відсотками - 10 836,35
доларів США, що еквівалентно 86 614,95 грн.,
комісії - 4 880,10 доларів США, що
еквівалентно 39 006,64 грн., пені за
несвоєчасне погашення заборгованості -
121 346,77 доларів США, що еквівалентно 969 924,
73 грн., штрафу за невиконання
зобов'язань за кредитним договором - 2
109,32 доларів США, що еквівалентно 16 859,79
грн., від сплати якої у добровільному
порядку відповідачі на користь Банку
Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 20 березня 2014 року позов
Банку до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
№ 8/2005/840-к/293Н від 25.10.2005 року у розмірі 829
982, 21 грн. та судовий збір у розмірі 3 654,0
грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Банк із рішенням суду першої інстанції
погодився, останнє в апеляційному
порядку не оскаржував.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, відповідач ОСОБА_2 через свого
представника ОСОБА_3 у своїй
апеляційній скарзі просив визнати
недійсним договорі поруки № 293А/3 від
21.10.2005 року та припиненою поруку гр.
ОСОБА_2, відмовити позивачеві у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення заборгованості з ОСОБА_2

Колегія суддів апеляційного суду
визнавала обов'язковою явку
представника Банку у цій справі (а.с.71),
проте представник останнього не
з'явився до апеляційного суду у судове
засідання без поважних причин.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представника апелянта, який
зазначав, що його довіритель ОСОБА_2
визнає той факт, що у кредитному
договорі та договорі поруки є певні
описки, тому просив апеляційний суд при
розгляді цієї справи приймати до уваги
доводи апеляційної скарги лише в
частині, яка стосується припинення
договору поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК
України; перевіривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
апеляційного суду дійшла до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що суд першої інстанції,
задовольняючи частково позов Банку,
керувався ст.ст. 526,554 ЦК України та
виходив із солідарного зобов'язання за
кредитним договором № 8/2005/840-к/293Н від
25.10.2005 року, ОСОБА_4, як позичальника, та
ОСОБА_2, як поручителя, по сплаті
заборгованості перед Банком станом на
09.12.2013 року у сумі 829 982, 21 грн. та
судового збору 3 654,0 грн.

Проте, з такими висновками суду можна
погодитись лише частково.

Встановлено, що апелянт оскаржує
рішення суду першої інстанції у цій
справі лише у частині солідарного
стягнення заборгованості, стягнутої на
користь Банку з поручителя ОСОБА_2

Однак, встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 у суді першої інстанції
будь-яких зустрічних позовних вимог у
цій справі, у тому числі про визнання
недійсним договору поруки № 293А/3 від
21.10.2005 року, укладеного між Банком та
ОСОБА_2, не заявляв.

Згідно із ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право його скасувати і ухвалити
нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування обставин,
що мають значення для вирішення справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

При вищевикладених обставинах колегія
суддів апеляційного суду виходить із
правомірності в силу вимог ст. 204 ЦК
України.договору поруки ОСОБА_2 із
Банком (а.с.11), укладеного у
забезпечення виконання зобов'язань
позичальником ОСОБА_4 із цим же Банком
за вищезазначеним кредитним договором
(а.с.4-5).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Однак, колегія суддів апеляційного
суду вважає неправильними висновки
суду першої інстанції у частині
обґрунтованості та законності
солідарного стягнення зазначеної вище
заборгованості за вказаним вище
кредитним договором на користь Банку з
поручителя ОСОБА_2

Оскільки, рішення суду першої
інстанції у цій частині прийнято з
порушенням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК
України.

Має місце недоведеність обставин у цій
частині позовних вимог, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; висновки суду першої
інстанції у цій частині не
відповідають обставинам справи; мають
місце порушення та неправильне
застосування норм матеріального права;
внаслідок чого, в цій частині, суд
першої інстанції неправильно вирішив
спір.

Так, згідно із ст. 559 ч. 4 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що строк виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором, укладеним між Банком та
ОСОБА_4, згідно умов зазначеного
договору (п. 3.4.4) настав ще 20 серпня 2011
року.

У договорі поруки, укладеному Банком із
ОСОБА_2 у забезпечення виконання
зобов'язань позичальником ОСОБА_4 за
вищезазначеним кредитним договором,
конкретний строк припинення поруки не
встановлений.

При цьому, встановлено, що Банк
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом до суду про стягнення
зазначеної вище заборгованості з
ОСОБА_2, як поручителя ОСОБА_4 за
вказаним кредитним договором, лише
11.02.2014 року (конверт з відміткою
поштового відділення про направлення
позову Банку до суду а.с.19), тобто поза
межами шести місяців від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання (20.02.2012 року).

На цьому наполягав ОСОБА_3, як
представник відповідача ОСОБА_2 у суді
першої інстанції (письмові заперечення
на позов а.с. 27).

Проте, суд першої інстанції
безпідставно при вирішенні цієї справи
не прийняв доводи відповідача ОСОБА_2
та представника останнього і не
застосував положення ч. 4 ст. 559 ЦК
України щодо визнання у мотивувальній
частині рішення договору поруки,
укладеного між Банком та ОСОБА_2, таким,
що припинив свою дію.

При вищевикладених обставинах, рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам законності та обґрунтованості
в оскаржуємій частині щодо солідарного
стягнення заборгованості за кредитним
договором у розмірі 829982, 21 грн. та
судового збору у розмірі 3 654, 00 грн. на
користь Банку з ОСОБА_2, як поручителя,
мають місце неправильне застосування
норм матеріального права судом першої
інстанції, які є обов'язковою підставою
для скасування оскаржуємого рішення
суду першої інстанції.

Тому, рішення Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 20 березня 2014 року
у цій справі в оскаржуємій частині щодо
солідарного стягнення заборгованості
за кредитним договором № 8/2005/840-к/293Н
від 25.10.2005 року у розмірі 829 982, 21 грн. та
судового збору у розмірі 3 654, 00 грн. на
користь Банку з ОСОБА_2, як поручителя,
слід скасувати та ухвалити у цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні вказаних позовних вимог
Банку відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 - 317 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника - ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 20 березня 2014 року у цій
справі в оскаржуємій частині щодо
солідарного стягнення заборгованості
за кредитним договором № 8/2005/840-к/293Н
від 25.10.2005 року у розмірі 829 982, 21 грн. та
судового збору у розмірі 3 654, 00 грн. на
користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА" з
ОСОБА_2, як поручителя, скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "НАДРА" до ОСОБА_2, як поручителя,
про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
№8/2005/840-к/293Н від 25.10.2005 року у розмірі 829
982, 21 грн. та судового збору у розмірі 3
654, 00 грн. відмовити.

Судове рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.