Справа № 750/5167/14
Провадження № 6/750/467/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова у складі:

головуючого –судді Литвиненко І. В.,

при секретарі – Кравченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання головного
державного виконавця Центрального
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції ОСОБА_1. про встановлення
тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2
у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и
в:

23.05.2014 року головний державний
виконавець Центрального ВДВС
Чернігівського МУЮ ОСОБА_1 звернувся до
суду з поданням про встановлення
боржнику ОСОБА_2 тимчасового обмеження
у праві виїзду за межі України до
виконання ним своїх зобов’язань, що
виникли за виконавчим листом № АЄ-50/98.

Фактично подання державного виконавця
було передано судді канцелярією суду
26.05.2014 року.

В обґрунтування подання зазначив, що
заборгованість за виконавчим
провадженням не погашена та становить
48607,79 грн.

Державний виконавець в судове
засідання не з’явився, через
канцелярію суду подав заяву про
розгляд справи без його участі.

Сторони виконавчого провадження не
викликалися, відповідно до вимог
статті 3771 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов
висновку, що подання не підлягає з
наступних підстав.

У провадженні державного виконавця
Центрального ВДВС Чернігівського МУЮ
ОСОБА_1 знаходяться виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
неповнолітньої дитини на підставі
виконавчого листа № АЄ-50/98 виданого
Чернігівським районним судом
Чернігівської області.

Відповідно до наданих суду матеріалів,
на підставі виконавчого листа старшим
державним виконавцем 08.06.2010 року було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 19988037.

14.02.2014 року державним виконавцем було
складено акт за адресою: пр-т. Миру, 204/57,
м. Чернігів, про те, що боржнику ОСОБА_2
залишено виклик на 17.02.2014 року. Поняті
при складанні акту не залучалися.

14.03.2014 року державним виконавцем було
винесено постанову про залучення
працівників органів внутрішніх справ
до участі у виконавчому провадження.

Відповідно до копії рапорту ст.. ДІМ
ВДІМ ЧМВ УМВС при виході за адресою:
пр-т. Миру, 204/57, м. Чернігів, двері
квартири ніхто не відчинив. При бесіді
з сусідами місце знаходження боржника
не встановлено.

23.04.2014 року державним виконавцем було
складено акт за адресою: пр-т. Миру, 204/57,
м. Чернігів, про те, що боржнику ОСОБА_2
залишено виклик на 17.02.2014 року. Поняті
при складанні акту не залучалися.

Відповідно до наданої копії
виконавчого листа № АЄ-50/98, адресою
боржника ОСОБА_2 є пр-т. Миру, 206/57. Суду
не надано підтверджуючих даних, що
державному виконавцю взагалі відоме
місце реєстрації чи проживання
відповідача: не надано довідку
адресно-довідкового бюро УДМС України
в Чернігівській області, тобто на даний
час взагалі відсутні дані, що боржник
повідомлений про будь-які виконавчі
дії, що здійснюються державним
виконавцем, в отже підстав вважати, що
боржник ухиляється від виконання
рішення суду у суду немає.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов‘язань, покладених на
нього рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника – юридичної
особи за межі України – до виконання
зобов‘язань за рішенням суду.

Ніяких доказів на підтвердження
ухилення боржником від виконання
виконавчих листів не надано.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 313 ЦК
України, фізична особа, яка досягла 16
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України. Фізична особа
може бути обмежена у здійсненні права
на пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Отже державному виконавцю надано право
не в будь-якому разі звертатись із
поданням до суду, а тільки в разі
ухилення боржника від виконання
покладених на нього зобов‘язань. Під
поняттям «ухилення» від виконання
зобов’язань, покладених на боржника
рішенням, варто розуміти будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов’язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов’язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад наявність
коштів, майна тощо) і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього
об’єктивні обставини. На момент
звернення з поданням до суду, факт
ухилення боржника від виконання
зобов’язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об’єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження

Згідно положень статті 3771 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника –фізичної особи або
керівника –юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Виходячи зі змісту п.5 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в’їзду в Україну громадян України»
ухилення громадянина України від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) можливе
лише за наявності умислу. Адже у цьому
випадку особа усвідомлює протиправний
характер своєї дії або бездіяльності ,
передбачає її суспільно шкідливі
наслідки і бажає (або свідомо
припускає) їх настання, що свідчить про
наявність як інтелектуальної, так і
вольової ознаки у поведінці особи.
Отже, особа, яка має невиконані
зобов’язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
зворотне.

Враховуючи вищевикладене вказане
подання не підлягає задоволенню,
оскільки державним виконавцем не
надано доказів на підтвердження факту
ухилення боржника від виконання рішень
суду, а ЦПК України передбачено
юридичні санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов’язань, а за ухилення від їх
виконання..

Керуючись статтями 208 – 210, 293, 3771 ЦПК
України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні подання головного
державного виконавця Центрального
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції ОСОБА_1. про встановлення
тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2
у праві виїзду за межі
Українивідмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий