УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О. суддів:
Ізмайлової Т.Л.Кадєтової О.В., Наумчука
М.І.,Остапчука Д.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа - ОСОБА_8, про стягнення
аліментів, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 06 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
Мукачівського міськрайонного суду із
позовом до ОСОБА_7 про стягнення
аліментів, посилаючись на те, що
рішенням суду від 29 квітня 2002 року його
зобов'язано сплачувати аліменти на
утримання сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3
частини від усіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
З моменту пред'явлення виконавчого
листа на виконання до органу ДВС
позивачем аліменти сплачувалися по
мірі можливості, внаслідок чого
виникла заборгованість. Починаючи з 2000
року по 2012 рік позивач сплатив
аліменти в сумі 18 000,00 грн. У періоди,
коли позивач не мав офіційного
працевлаштування, передавав кошти
дружині, що підтверджується розписками
та квитанціями. Крім цього, позивачем
приймалася участь у вихованні дітей,
вихідні та свята вони проводили, по
можливості, разом.

Позивач зазначав, що починаючи з 2012
року він важко захворів та його
віднесено до категорії «інвалід І
групи Б, що потребує стороннього
догляду». За період свого лікування
позивач переніс дві складні операції
та тривалий реабілітаційний період, що,
в свою чергу, потягло за собою значні
грошові витрати. Єдиним джерелом
доходу є мінімальна пенсія інваліда І
групи «Б» в розмірі 1504,09 грн, а в зв'язку
зі станом здоров'я не має можливості
працевлаштуватися.

Крім того, позивач зазначав, що після
досягнення сином повноліття колишня
дружина звернулася з позовом про
збільшення розміру аліментів на
неповнолітню доньку, а також
призначення таких на сина на період
навчання у вищому навчальному закладі.
Рішенням суду від 05 червня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_10 було задоволено
частково та стягнуто призначені
аліменти на одну неповнолітню дитину в
розмірі 400,00 грн, щомісячно. Державним
виконавцем МВ ДВС Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
документа і розпорядження направлено
до УПФУ у м. Мукачеві та Мукачівському
районі для подальшого щомісячного
утримання аліментів. Повнолітній син
позивача, який є студентом, не надає
позивачу матеріальну допомогу, не
цікавиться його здоров'ям, відповідач
має фіксований стабільний дохід -
стипендію, а також сезонні роботи, які в
свою чергу приносять також
матеріальний прибуток.

Просив стягнути з відповідача аліменти
на своє утримання у розмірі ј частини
всіх видів доходів, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для особи
відповідного віку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 26
вересня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 06 листопада
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 аліменти на
утримання ОСОБА_6 у розмірі ј частини
всіх видів доходів, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для особи
відповідного віку.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 06 листопада 2013 року та
залишення в силі рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26 вересня 2013 року,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, посилаючись на
положення ст.ст. 202, 204 СК України, а
також на пояснення відповідача та
третьої особи, виходив з того, що
позивачем не доведено, що він належним
чином виконував свої батьківські
обов'язки по вихованню та утриманню
свого сина, оскільки позивач не брав
участь у вихованні своїх дітей, не
турбувався про їх здоров'я, навчання та
розвиток, крім того, позивач має
заборгованість по аліментам, яка
станом на 01 квітня 2013 року становила 10
088,40 грн, а також позивач приховував від
виконавчої служби своє місце роботи.

Задовольняючи позов ОСОБА_6,
апеляційний суд виходив з того, що в
матеріалах справи відсутні відомості
про те, що позивач притягувався до
адміністративної або кримінальної
відповідальності за неналежне
виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню та утриманню
свого сина, за ухилення від сплати
аліментів, а сам по собі факт наявності
заборгованості по аліментам не може
бути належним та допустимим доказом
неналежного виконання обов'язків
батьком по матеріальному забезпеченню
сина.

Проте повністю погодитися з такими
висновками апеляційного суду не можна
з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є
«інвалідом І групи Б, що потребує
стороннього догляду». Єдиним джерелом
доходу ОСОБА_6 є мінімальна пенсія
«інваліда І групи Б» в розмірі 1 540,09 грн.

Відповідно до рішення суду від 05 червня
2013 року ОСОБА_6 сплачує аліменти та
неповнолітню доньку - ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в
розмірі 400,00 грн.

Крім того, судами встановлено, що
позивач сплачував аліменти не
добровільно, а в наслідок примусового
виконання рішення суду органами
виконавчої служби. Внаслідок
неналежної сплати аліментів за
позивачем утворилася заборгованість,
яка станом на 01 квітня 2013 року
становила 10 088,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення
аліментів на батьків слід враховувати,
що вказане право батьків, якому
кореспондує обов'язок повнолітніх
дітей виникає за наявності двох умов:
непрацездатності батьків та наявності
у них потреби у матеріальній допомозі і
не залежить від майнового стану
повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов'язку утримувати
матір, батька та обов'язку брати участь
у додаткових витратах можливі лише
коли буде встановлено, що мати, батько
ухилялися від виконання своїх
батьківських обов'язків, що
передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Відповідно до ст. 201 СК України
визначено обов'язкові умови та
підстави покладення на дітей обов'язку
утримувати своїх батьків: діти досягли
вісімнадцяти років; батьки є
непрацездатними за віком або за станом
здоров'я; батьки потребують
матеріальної допомоги; відсутні
обставини для звільнення дітей від
обов'язку утримувати своїх батьків.

Моментом виникнення обов'язку
утримувати своїх батьків є наявність
усіх вищеперерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги
визначається в кожному конкретному
випадку в залежності від матеріального
становища батьків. До уваги
приймається отримання батьками пенсії,
державних пільг, субсидій, наявність у
батьків майна, що може приносити дохід,
тощо.

Вирішуючи спір, апеляційний суд не
звернув уваги, що сам факт
непрацездатності батьків не зумовлює
виникнення у дітей обов'язку надання їм
утримання - стан непрацездатності має
супроводжуватися необхідністю
отримувати сторонню матеріальну
допомогу. Свідченням такої потреби є
отримання батьком доходів, які є
меншими за прожитковий мінімум.

Згідно чинного законодавства, держава
забезпечує необхідним утриманням
непрацездатних осіб: пенсією за віком,
пенсією за віком, пенсією з
інвалідності, державною допомогою,
тощо.

Статтею 7 Закону України «Про державний
бюджет на 2013 рік» установлено у 2013 році
прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць для осіб, які
втратили працездатність: з 1 січня - 894,00
грн, з 1 грудня - 949,00 грн.

Зі змісту довідки № 1755, виданої
управлінням Пенсійного фонду України у
м. Мукачевому та Мукачівському районі у
липні 2013 року, розмір пенсії позивача
становить 1 584,49 грн.

Таким чином, дохід позивача перевищує
встановлені Законом України «Про
державний бюджет на 2013 рік» суми
прожиткового мінімуму.

Задовольняючи позов, апеляційний суд
на зазначене уваги не звернув, не
з'ясував розміру державного утримання
позивача та не поставив його у
залежність від прожиткового мінімуму,
встановленого державою на відповідний
період.

Від вирішення цих вимог залежить
вирішення позову.

Допущені апеляційним судом порушення
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, тому
рішення апеляційного суду не може
вважатись законним і обґрунтованим та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 06 листопада
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук