АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/1903/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1164/14
Головуючий у 1-й інстанції Сайко О.О.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М.,
Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Седова О.М.,
Чолан М.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу Приватно-пайового підприємства
«Прихідьківське»

на рішення Пирятинського районного
суду Полтавської області від 20 лютого
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Приватно-пайового підприємства
«Прихідьківське» про стягнення
заробітної плати та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 р. ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до Приватно-пайового
підприємства «Прихідьківське» про
стягнення заробітної плати та
моральної шкоди. Вказав, що він з 25
березня 2000 року працював у ППП
«Прихідьківське» завідуючим
господарством. У серпні 2010 року він
звернувся до директора підприємства
(спадкоємця ППП «Прихідьківське») із
заявою про його звільнення за згодою
сторін. Проте, відповідач проігнорував
його заяву та лише 20.06.2013 р. у судовому
порядку він домігся свого звільнення
та видачі трудової книжки
відповідачем. У зв'язку з
неправомірними діями відповідача з 2010
р. по 2013 р. він залишався без заробітку,
не міг стати на облік як безробітний та
отримувати відповідну допомогу.
Виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, яка діяла в цей
період, вважає, що відповідач має
сплатити йому заробіток за період з
серпня 2010р. по серпень 2011 р. у сумі 12
247,09 грн. Просив також стягнути з
відповідача вихідну допомогу у сумі 2
880 грн. внаслідок порушення власником
законодавства про працю та моральну
шкоду 10 тис. грн., а всього 25 127,09 грн.

29.01.2014 р. позивач надав заяву про
уточнення та доповнення позовних
вимог, просив стягнути з відповідача на
свою користь заборговану та
невиплачену заробітну плату у розмірі
14 013,09 грн, моральну шкоду 10 тис. грн., а
всього 24 113,09 грн., а також витрати за
послуги адвокатв 1 750,00 грн. (а.с. 111-112).

Рішенням Пирятинського районного суду
Полтавської області від 20 лютого 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватно-пайового
підприємства «Прихідьківське» на
користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі в сумі у сумі 14 013,09
грн. та моральну шкоду у сумі 1000 грн.,
а всього стягнуто 15 013,09 грн.

Виплату вказаної суми вказано провести
після утримання податків та інших
обов'язкових платежів на користь
держави.

Стягнуто з
Приватно-пайового підприємства
«Прихідьківське» на користь ОСОБА_1 у
повернення витрат по сплаті судового
збору у сумі 229,40 грн. та витрати на
правову допомогу у сумі 1 170 грн.

Стягнуто з
Приватно-пайового підприємства
«Прихідьківське» судовий збір на
користь держави у сумі 229,40 грн.

Рішення в частині
стягнення заробітної плати в сумі 884
грн. піддано негайному виконанню.

В апеляційній скарзі відповідач
Приватно-пайове підприємство
«Прихідьківське» просить рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Свої доводи
обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи та
невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що ОСОБА_1 з 1981 року працював у колгоспі
ім. Свердлова, який потім був
перейменований в колгосп ім. Чкалова,
після чого реорганізований в КСП ім.
Чкалова, а потім вже було створене ППП
«Прихідьківське». В ППП
«Прихідьківське» ОСОБА_1 працював на
посаді завідувача господарством,
згідно наказу № 1 від 25.03.2000 р. (а.с.
12-13,17-18).

Оскільки з червня 2010 року
підприємство припинило виплату
позивачу заробітної плати, він
звернувся до відповідача із заявою
про звільнення, проте відповідач
заяву проігнорував, наказу про його
звільнення не виніс та належним
чином оформлену трудову книжку не
видав. У зв'язку з чим ОСОБА_1 вимушений
був у судовому порядку ставити питання
про його звільнення та видачу трудової
книжки.

Рішенням Пирятинського районного суду
Полтавської області від 20.06.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 30.09.2013 року, Приватно-пайове
підприємство «Прихідьківське» в особі
директора Шаповала О.П. зобов'язано
звільнити ОСОБА_1 із займаної посади
на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням з 01.09.2011 року з
початковою датою прийняття на роботу з
25.03.2000 року. Зобов'язано Приватно-пайове
підприємство «Прихідьківське» в особі
директора Шаповала О.П. видати ОСОБА_1
дублікат трудової книжки оформлений у
відповідності до вимог п. 5 «Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників» без стягнення його
вартості (а.с.23-27).

Задовольняючи позов повністю в частині
стягненняя заробітної плати та
частково в частині стягнення соральної
шкоди, місцевий суд виходив з того, що
за період роботи з червня 2010 р. по
серпень 2011 р. ОСОБА_1 заробітна плата
не виплачувалася. З червня по серпень
2010 р. заробітна плата ОСОБА_1 була
нарахована у розмірі меншому ніж
мінімальний, а з вересня 2010 р. і на час
звільнення заробітна плата взагалі не
нараховувалася. При звільненні з
позивачем не був проведений розрахунок
по виплаті належних йому від
підприємства сум. Позивач був
прийнятий на роботу на умовах повного
робочого часу. Отже, прийшов до
висновку з відповідача підлягає
стягненню заробітна плата, кяа не була
нарахована та виплачена позивачу за
пеіод з червня 2010 р. по серпень 2011 р.
включно, з уразуванням розміру
мінімальної заробітної плати та
індексу інфляції за відповідні періоди
у мумі 14 013,09 грн., яка визначена без
утримання подаьків та обов»язкових
платежів. Щодо стягнення моральної
шкоди, то місцевий суд виходив з того,
що позивачу було завдано моральної
шкоди, при цьому достатно повно
мотивував у чому вона полягала та
необхідність часткового задоволення
вимог в цій частині.

Як встановила колегія суддів, такий
висновок місцевого суду є вірним,
оскільки суд дійшов його після повного,
всебічного та об"єктивного з"ясування
фактичних обставин справи, прав та
обов"язків сторін в даних
правовідносинах, з правильним
застосуванням норм матеріального
права.

Доводи відповідача про те, що після
смерті засновника ППП
«Прихідьківське» ОСОБА_7 спадкоємці
довгий час не могли вступити в права
через бездіяльність нотаріуса та
державного реєстратора, які
відмовлялися реєструвати зміни до
установчих документів і ця обставина
безпідставно не взята місцевим судом
до уваги, не заслуговують на увагу в
суді апеляційної інстанції, оскільки
дана обставина не впливає на
дотримання відповідачем трудових прав
позивача, місцевим судом повно та
обгрунтовано мотивовано судовим
рішенням ці доводи відповідача.

Також не заслуговують на увагу доводи
відповідача про те, що позивач не був
звільнений і йому не було видано
трудову книжку, тому вини відповідача в
порушення вимог трудового
законодавства немає, оскільки рішення
місцевого суду від 20.06.2013 року набрало
чинності, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи.

Також не заслуговують доводи
відповідача щодо незгоди зі
спричиненням моральної шкоди позивачу,
його посилання про придбання позивачем
у спірний період автомобіля не
підтверджено належними та допустими
доказами.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватно-пайового
підприємства «Прихідьківське» -
відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду
Полтавської області від 20 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С у д д і: