Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів
: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою приватного
підприємця ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 12 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
приватного підприємця ОСОБА_1 про
оплату заробітної плати , компенсації
за відпустку за період роботи з
листопада 2012 року по 18 квітня 2013 року
та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду від 12.12.2013 р. позов ОСОБА_2
задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 недоплачену
заробітну плату в розмірі 2312 грн. та
моральну шкоду в розмірі 1000 грн.
Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним,
ухваленим з порушенням матеріального
та процесуального права. Зазначає, що
суд дійшов необґрунтовано висновку про
те, що позивачка працювала з 07 год. 00 хв.
до 19 год.00 хв. з одним вихідним днем у
понеділок, ґрунтуючись лише на
особистих поясненнях ОСОБА_2 та її
розрахунках. Судом не взято до уваги
документів, які свідчать про
безпідставність позовних вимог:
трудовий договір від 04.09.2012 р., п.4 якого
визначено графік роботи; дозвіл № 268
від 21.05.2003 р., яким затверджено режим
роботи з 8 до 18 год.; лист Інспекції з
праці від 28.08.2013 р. за № 17-09/1325, де
вказано кількість відпрацьованих
годин; табелі робочого часу. Не взято до
уваги судом той факт, що нею проведено
з ОСОБА_2 всі розрахунки: донараховано
за 1 год. роботи за грудень 2012 р та
квітень 2013 р. а також у подвійному
розмірі за роботу у вихідні та 1 год.
понад норму у березні та сплачено
позивачці 68 грн.49 коп., чек знаходиться
у матеріалах справи.

Суд стягнувши з відповідачки 2312 грн.
недоплаченої зарплати, взяв до уваги
розрахунок позивачки, який жодним
чином не обґрунтований та є надуманим.
Необґрунтованим є посилання суду на ст.
97 КЗпП України, ст.ст.15,16 Закону України
„Про оплату праці". Безпідставним є і
стягнення моральної шкоди. Просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким у задоволенні позову відмовити
повністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї
інстанції, колегія суддів приходить до

________________________________________________________________________
____________________

Справа № 569/17728/13-ц
Головуючий у 1-й інст. -
Харечко С.П. Провадження № 22ц/787/364/2014

Доповідач - Оніпко О.В.

висновку про її задоволення, виходячи з
наступного.

30.09.2013 р. ОСОБА_2 звернулася із позовом
до ОСОБА_1 з вимогою про доплату
зарплати у розмірі 2312 грн. за період з
листопада 2012 року по квітень 2013 року, у
тому числі відпускних і моральних
збитків в сумі 3 000 грн. та надала
відповідний розрахунок ( а.с. 3).

Як вбачається з матеріалів справи,
04.09.2012 року між приватним підприємцем
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
трудовий договір за умовами якого
остання зобов'язувалася виконувати
обов'язки продавця непродовольчих
товарів у АДРЕСА_1, в приміщенні а/в
„Преса" продаж преси (п.2).

ОСОБА_1 зобов'язувалася оплачувати
працю працівника у розмірі мінімальної
зарплати, встановленої законодавством
+ 10 грн. 00 коп. на місяць (п.3).

Пунктом 4 трудового договору
встановлено, що час виконання робіт
встановлюється згідно графіку, обідня
перерва 1 година. Вихідні дні надаються
згідно з графіком. Тривалість щорічної
оплачуваної відпустки та час її
надання - 24 календарних дні в бажаний
працівником час.

Вказаний трудовий договір було
розірвано сторонами 30 квітня 2013 року за
згодою сторін ( п.1 ст. 36 КЗпП України).

На підставі дозволу № 268 від 21.05.2013 р.,
виданого управлінням торгівлі
громадського харчування та побутового
обслуговування, ОСОБА_1 затверджено
режим роботи об'єкту з 8.00 год. до 18.00
год., обідня перерва з 13.00 год. до 14.00 год.
санітарна година понеділок з 9.00 год. до
11.00 год. (а.с. 45).

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з листа територіальної
державної інспекції з питань праці у
Рівненській області від 28.08.2013 р.
перевіркою додержання законодавства
про працю та загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у СПД
ОСОБА_1 встановлено, що у період з
листопада 2012 р. по квітень 2013 р. ( за який
позивачка просить стягнути з
відповідачки на її користь
заборгованість по зарплаті) , ОСОБА_2
відпрацьовано у грудні 2012 року 168 год.
при нормі - 167 год., у березні 2013 р. - 160
год. при нормі - 159 год. В порушення
вимог ст. 107 КЗпП України, згідно з
табелем обліку робочого часу за
березень 2013 р., позивачкою 08 березня 2013
р. відпрацьовано 6 год., оплата праці у
подвійному розмірі не проводилась
(а.с.5).

Розрахунок ОСОБА_2 із зазначенням
фактично відпрацьованих годин: за
листопад 2012 р. 312 год., грудень 2012 р. - 324
год., січень 2013 р. - 312 год, лютий 2013 р. - 288
год., березень 2013 р. - 324 год., квітень 2013
р. - 180 год. жодними належними та
допустимими доказами не підтверджений
та спростовується табелями обліку
робочого часу (а.с. 46-51) і вказаною
перевіркою територіальної державної
інспекції з питань праці у Рівненській
області, під час якої встановлено
кількість відпрацьованих годин: у
листопаді 2012 року - 176 год., при нормі 176
год., у грудні 2012 року 168 год. при нормі -
167 год., у січні 2013 року - 168 год. при
нормі - 168 год., у лютому 2013 року - 160 год.
при нормі - 160 год., у березні 2013 р. - 160
год. при нормі - 159 год. у квітні 2013 року
- 117 год. при нормі - 175 год. Тобто,
позивачкою відпрацьовано понад
встановлену норму - 1 годину - у грудні
2012 р. та 1 годину - у березні 2013 р.

Відповідно до Закону України „Про
державний бюджет на 2012 рік" мінімальна
зарплата у листопаді 2012 року
становила 1118 грн., грудні - 1134 грн.
Згідно із Законом України „Про
державний бюджет на 2013 рік" мінімальна
зарплата у січні, лютому, березні,
квітні 2013 року становила 1147 грн.

Відповідно до трудового договору та
встановленого законом розміру
мінімальної заробітної плати на
вказані періоди, розмір нарахованої
ОСОБА_2 зарплати становив: за листопад
2012 року 1128 грн., за грудень 2012 р. - 1144 грн.,
за січень, лютий, березень - по 1157 грн.,
за квітень 2013 р. (18 робочих днів) - 946 грн.
64 коп. та відпускні 608 грн. 96 коп. , а
всього на загальну суму 7 298,60 грн. (а.с.
58-60).

Згідно з відомостями на виплату грошей
з підписами ОСОБА_2, остання, з
урахуванням податків отримала: за
листопад 2012 р. 1004 грн. 76 коп., за грудень
2012 р. - 1017 грн. 87 коп., за січень, лютий,
березень - по1034 грн. 07 коп., за квітень
2013 р. - 1360 грн. 68 коп. , а всього - 6485, 52 грн.
(а.с.52-57).

Разом з тим, згідно з наданим
позивачкою суду власним розрахунком,
підтвердженим її поясненнями у
судовому засіданні апеляційної
інстанції (а.с. 3), їй було фактично
виплачено відповідачкою: за листопад
2012 р.- 1690 грн., за грудень 2012 р. - 1775 грн.,
за січень 2013 р. - 1690 грн., за лютий 2013 р. -
1560 грн., за березень 2013 р. -1350 грн., за
квітень 2013 р. - 1360 грн., тобто, на
загальну суму 9405 грн.

Також, на усунення порушень, виявлених
перевіркою територіальної державної
інспекції з питань праці у Рівненській
області, ОСОБА_1 було донараховано
позивачці: 6 грн. 81 коп. за 1 год. роботи у
грудні 2012 р., подвійну оплату за
святковий день - 8 березня 2013 р. - 65 грн. 08
коп., за квітень 2013 р. - 11 грн. 68 коп. та
сплачено переказом ОСОБА_2 за
вирахуванням відрахувань 68 грн. 49 коп.,
що стверджується копією чека (а.с. 61).

Виходячи з наведених обставин, позовні
вимоги ОСОБА_2 про стягнення з
відповідачки недоплаченої заробітної
плати та компенсації за відпустку за
період роботи з листопада 2012 р. по
квітень 2013 р. є безпідставними та до
задоволення не підлягають.

Оскільки колегією суддів не
встановлено порушень ОСОБА_1 трудових
прав позивачки, є безпідставними та не
підлягають до задоволення і вимоги
ОСОБА_2 про стягнення з відповідачки на
її користь в порядку вимог ст. 237-1 КЗпП
України моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
скасування рішення суду 1-ї інстанції
та ухвалення нового рішення у справі -
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-314 , 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 12 грудня 2013
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
приватного підприємця ОСОБА_1 про
оплату заробітної плати та компенсації
за відпустку за період роботи з
листопада 2012 року по 18 квітня 2013 року та
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної силиз моменту
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: