СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/1221/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

06.12.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося з позовом про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором №б/н від 27.02.2006 року в розмірі
3 574,26 дол. США, що становить 28 558,35 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідно до укладеного договору №б/н
від 27.02.2006 року, відповідач отримала
кредит у розмірі 1 000,00 дол. США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків у розмірі 21,6 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві.
Відповідач своєчасно не надав банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами. У
зв'язку з вказаними порушеннями за
відповідачем, станом на 30.09.2013 року,
наявна заборгованість в розмірі 3 574,26
дол. США, яка складається з
заборгованості за кредитом в розмірі 1
103,14 дол. США, по процентам - 2 241,32 дол.
США, штраф (фіксована частина) - 62,58 дол.
США, штраф (процентна частина) - 167,22 дол.
США.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову,
просила застосувати наслідки пропуску
строку позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.02.2006 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено
договір б/н, який складається з заяви
позичальника, умов та правил надання
банківських послуг. Відповідно до
заяви позичальника від 27.02.2006 року, банк
надав позичальнику кредит в сумі 1 000
дол. США, з базовою процентною ставкою
1,8 % на місяць з розрахунку 360 днів у році
(21,6 % на рік). Термін дії кредитного
ліміту збігається з терміном дії
кредитної картки. ОСОБА_1 виразила
згоду з тим, що заява разом умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою і
тарифами складає між нею та банком
договір про надання банківських послуг
(а. с. 10 - 11 - копія заяви).

Пунктом 3.1 умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що для
надання послуг банк відкриває клієнту
картковий рахунок, видає клієнту
картку, вид та термін дії визначений в
заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням
якого клієнт та банк укладають договір
про надання банківських послуг.
Договір діє на протязі 12 місяців з
моменту підписання. Якщо на протязі
цього терміну жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін (п. 9.12 умов та правил надання
банківських послуг).

Відповідно до пункту 5.3 умов та правил
надання банківських послуг, строки і
порядок погашення по Кредиту по
платіжним картам з встановленим
мінімальним обов'язковим платежем
зазначено в пам'ятці клієнта (а. с. 11-а).

Також позивачем були надані Умови
надання банківських послуг та Правила
користування платіжною картою (а. с.
83-89), що містять положення, відмінні від
тих, що зазначені вище в умовах та
правилах надання банківських послуг (а.
с. 9-12).

Пунктом 9.11 визначено, що договір діє до
моменту належного виконання сторонами
зобов'язань. Обов'язковий платіж - 7 % від
залишку заборгованості на кінець
звітного місяця повинен бути внесений
до 25-го числа місяці, наступного за
звітним.

Банк свої зобов'язання за договором б/н
про надання банківських послуг від
27.02.2006 року виконав, надав ОСОБА_1 кредит
в розмірі 1 000 дол. США.

Відповідач свої зобов'язання за
договором б/н про надання банківських
послуг від 27.02.2006 року належним чином не
виконувала, не погашала
заборгованість, у зв'язку з чим станом
на 30.09.2013 року має заборгованість за
кредитом в сумі 1 103,14 дол. США,
відсотках - 2 241,32 дол. США, штрафу - 229,79
дол. США, загальна сума заборгованості
становить - 3 574, 25 дол. США, що
підтверджується розрахунком
заборгованості (а. с. 4 - 6).

В судовому засіданні встановлено, що
останній платіж відповідачем
здійснено 07.08.2008 року. Також сторонами
визнається, що договір укладався на 12
місяців з можливістю автоматичної
пролонгації на такий же термін. З
наданого банком розрахунку вбачається,
що заборгованість за кредитом (у
розмірі 1 103,14 дол. США), яку просить
стягнути позивач, виникла 30.09.2010 року (а.
с. 102).

Факт неналежного виконання ОСОБА_1
взятих на себе зобов'язань та
неповернення кредитних коштів
підтверджується наданими банком
розрахунком, випискою по рахунку,
копією заяви позичальника. Проте, в
даному спорі відповідачем подано заяву
про застосування строку позовної
давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). В силу п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України, позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

В постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13
висловлено наступну правову позицію:
відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України,
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України, в даному
випадку у відповідність із постановою
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 06.11.2013 року
у справі у справі № 6-116цс13.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року N 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено:
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», суди
мають виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Враховуючи правову позицію, висловлену
в постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
06.11.2013 року у справі у справі № 6-116цс13, а
також роз'яснення постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року N 5, відсутні
правові підстави для стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитом і заявлених додаткових вимог
щодо платежів, по яких минув строк
позовної давності.

Позивач звернувся до суду 06.12.2013 року.
Статтею 257 ЦК України встановлена
загальна позовна давність тривалістю у
три роки, тобто, банк має право на
стягнення заборгованості, яка виникла
з 06.12.2010 року, а вимоги по
заборгованості, що виникла до
вказаного терміну, не підлягають
задоволенню, враховуючи подання заяви
про застосування строку позовної
давності, роз'яснення постанови
пленуму та правову позицію Верховного
Суду України.

Встановлено, що договір між сторонами
укладено 27.02.2006 року, терміном на 12
місяців, останній платіж відповідачем
здійснено 07.08.2008 року, згідно
розрахунку банку, заборгованість за
кредитом, яку просить стягнути позивач,
виникла 30.09.2010 року, за таких обставин
заборгованість, що просить стягнути
позивач виникла до 06.12.2010 року, а тому не
підлягає стягненню в силу ч. 4 ст. 267 ЦК
України та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» через
пропуск строків позовної давності та
подання відповідачем клопотання про
застосування наслідків пропуску
строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 256-258, 261, 267 ЦК України,
ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та може бути
оскаржене до апеляційного суду м. Києва
через районний суд, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26.05.2014
року.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ