Провадження № 2/635/521/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року Харківський
районний суд Харківської області в
складі:

головуючого - судді
Сітбаталової Н.І.

за участі секретаря -
Руденко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду с. Покотилівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових
коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд ухвалити рішення,
згідно якого стягнути з відповідача
на його користь 59186,31грн. та суму
сплаченого ним судового збору.

В обгрунтування позовних вимог
ОСОБА_1 зазначив, що 27 квітня 2010 року
він позичив ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 53000,00грн., які останньому були
необхідні для переїзду в Російську
Федерацію для відновлення здоров'я
після інсульту. На підтвердження
отримання грошей відповідач видав
дві розписки: на загальну суму
31000,00грн. та на суму 22000,00грн. Розписки
підписані ОСОБА_2 та його дружиною
ОСОБА_3 Підписи останніх посвідчені
спеціалістом виконавчого комітету
Височанської селищної ради
Харківського району Харківської
області. В розписках не вказана дата
повернення грошових коштів, а тому
вважає, що він має право вимагати
повернення грошей у будь-який час.
Відповідач повинен повернути кошти у
семидневний строк від дня
пред'явлення вимоги. Вимогу про
повернення грошових коштів
відповідач отримав 18.04.2013 року. На
даний час сума позики не повернута.
Крім того, він додатково у сумі
6124,80грн. оплатив послуги КП "Автобаза
швидкої медичної допомоги" за
надання автомобіля швидкої допомоги,
на якому ОСОБА_2 перевезли до
Російської Федерації .

В судовому засіданні позивач та
його представник ОСОБА_4 позов
підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5
позов не визнав та зазначив, що
ОСОБА_2 не укладав з ОСОБА_1 договори
позики, грошові кошти на руки не
отримував та не зобов'язувався
повернути в певний строк грошові
кошти. У першій заяві від 27.04.2010 року
ОСОБА_2 вказав, що усі витрати,
пов'язані з виїздом до Російської
Федерації сплачені ОСОБА_1 та
складають 31000,00грн. У другій заяві
ОСОБА_2 вказав, що передав подружжю
ОСОБА_1 в користування житловий
будинок АДРЕСА_1, а також майно, яке
залишилось у будинку: меблі, побутова
техніка та інше і отримав за це
грошову компенсацію у розмірі
22000,00грн. В квитанції до прибуткового
касового ордеру від 30.04.2010 року не
має приписів, що ОСОБА_2 зобов'язаний
повернути кошти в сумі 6124,80грн. за
автопослуги, а також вважає, що ця
сума має війти до загальної суми
витрат, пов'язаних з переїздом ОСОБА_2
разом з дружиною до Російської
Федерації, тобто до суми у розмірі
31000,00грн.

Вислухавши пояснення позивача,
його представника, представника
відповідача, свідків, суд вважає, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
не підлягаючими задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
мешкав у житловому будинку АДРЕСА_1.

У 2009 році ОСОБА_2 переніс
інсульт, потребував негайної медичної
допомоги та повернення до Російської
Федерації, громадянином якої він є, для
проведення лікування в
спеціалізованому лікарняному закладі
за місцем його реєстрації та
проживання.

Перед виїздом до Російської
Федерації 27 квітня 2010 року ОСОБА_2
склав заяву, яку адресував органам
виконавчої влади, місцевого
самоврядування, правоохоронним, в тому
числі органам МВС та судовим
органам України, фізичним і юридичним
особам, в якій зазначив, що витрати,
пов'язані з переїздом його та його
дружини до м. Ессентуки
Ставропольського краю РФ сплачені
ОСОБА_1 і складають 31000,00грн.

(а.с. 7)

З другої заяви від 27.04.2010 року ,
яка також адресована органам
виконавчої влади, місцевого
самоврядування, правоохоронним, в тому
числі органом МВС та судовим органам
України, фізичним і юридичним особам,
вбачається. що ОСОБА_2 передав у
користування меблі, побутову техніку
та інше ОСОБА_1 та його дружині
ОСОБА_7, яких попросив мешкати у
житловому будинку АДРЕСА_1 до розгляду
та вступу в законну силу рішення
суду про право власності на будинок
або до його повернення після
лікування і отримав за це грошову
компенсацію у розмірі 22000,00грн.

(а.с. 8)

Свідок ОСОБА_8 вказала, що вона є
тещею позивача, з відповідачем
знайома давно, так як він та її
померлий батько товаришували. ОСОБА_2
звернувся до неї за допомогою по
влаштуванню його переїзду на
лікування до Російської Федерації.
Оскільки в неї грошових коштів не
було , вона попросила зятя та дочку
допомогти ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7 дала аналогічні покази,
а також вказала, що вони з чоловіком
сплатили всі витрати відповідача,
пов'язані з направленням його на
лікування : провели оплату його
перевезення на машині швидкої
невідкладної допомоги; послуги
лікаря та перевезення речей. В житлі
у них потреби не було, відповідач
запропонував їм мешкати в житловому
будинку АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_9 вказав, що раніше
представляв інтереси ОСОБА_2 Через
деякий час останній відмовився від
його послуг. Був присутній при
обговоренні умов допомоги по
влаштуванню переїзду до Російської
Федерації між позивачем та
відповідачем. Свідком передачі ОСОБА_1
грошових коштів ОСОБА_2 не був.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61
цього Кодексу, докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участі у справі, доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір , доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої
ж якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України
передбачено. що:

- договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках , коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

- На підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений
строк повернення позики або цей
строк визначений моментом
пред'явлення вимоги, позика має бути
повернута позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо
інше не встановлено договором.

З вказаних вище двох заяв від
27.04.2010 року не вбачається про те, що
ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1
грошові кошти, які зобов'язався
повернути в певний строк.

Дублікатом квитанції до
прибуткового касового ордеру від 30
квітня 2010 року за № 118
підтверджується факт, що ОСОБА_1
сплачені автопослуги КП "Автобаза
швидкої допомоги " в сумі 6124,80грн.

(а.с. 9)

Однак в дублікаті квитанції не
вказано, які саме послуги були
сплачені та відсутні приписи, щ
ОСОБА_2 зобов'язався повернути вказані
грошові кошти.

Зазначені вище свідки не
підтвердили, що між позивачем та
відповідачем був укладений договір
позики та що відповідач зобов'язався
повернути отримані кошти в певний
строк.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку. що позивач не
довів, що між ним та відповідачем
були укладені договори позики, а
тому відмовляє йому повністю в
задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові
витрати, понесені позивачем, суд
відносить за його рахунок.

Керуючись ст..ст. 10,11, 60, 88,209, 212-215
ЦПК України, ст..ст. 1046,1047,1049 ЦК України,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог повністю відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1
віднести за його рахунок.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня проголошення рішення суду, а
особам, без участі яких постановлено
рішення протягом 10 днів з дня отримання
копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляцію не
буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Н.І. Сітбаталова

.