Справа № 462/1227/14
Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/3362/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу
Залізничного районного суду м. Львова
від 13 березня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Залізничного районного
суду м. Львова від 13 березня 2014 року
визнано неподаною та повернуто
позивачу позовну заяву ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
з участю третіх осіб: Другої Львівської
державної нотаріальної контори та
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції, про
встановлення факту фактичного
прийняття спадщини, визнання
недійсними свідоцтва про право
власності та визнання недійсним
договору дарування.

Ухвалу суду оскаржила
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржувана ухвала є незаконною,
постановленою з порушенням норм
матеріального та процесуального
права. Вважає, що районний суд, не
взявши до уваги клопотання позивача,
безпідставно повернув йому позовну
заяву, чим порушив право позивача на
захист свого права, передбаченого
нормами ЦПК України та Європейськими
конвенціями про права людини, оскільки
позивачем при поданні позовної заяви
було сплачено судовий збір у розмірі 250
грн. 00 коп., а на виконання вимог ухвали
про залишення позовної заяви без руху
суду першої інстанції було надано
клопотання про відстрочення сплати
встановленого законом розміру
судового збору у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
спірне майно (будинок) та неможливістю
визначити його вартість.

Просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати і направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожна людина при
визначенні її громадянських прав і
обов'язків має право на справедливий
судовий розгляд.

Визнаючи неподаною та повертаючи
позовну заяву ОСОБА_3, районний суд
виходив з того, що позивач не усунув у
передбачений законом строк недоліки,
які вказані в ухвалі Залізничного
районного суду м. Львова від 24 лютого 2014
року, а саме не вказав ціну позову.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він дійшов до нього з порушенням норм
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів
справи, спір має вимоги як немайнового
характеру, так і майнового характеру,
а саме визнання права власності на
частину житлового будинку в порядку
спадкування.

При зверненні до суду ОСОБА_3
сплатив судовий збір у розмірі 250 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити ціну
позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» за подання позовної
заяви майнового характеру судовий збір
стягується у розмірі 1% ціни позову, але
не менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3-х
розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.6 цього ж Закону у
разі якщо судовий збір сплачується за
подання позовної заяви до суду в
розмірі, визначеному з урахуванням
ціни позову, а встановлена при цьому
позивачем ціна позову не відповідає
дійсній вартості спірного майна або
якщо на день подання позову неможливо
встановити точну його ціну, розмір
судового збору попередньо визначає суд
з подальшою сплатою недоплаченої суми
або з поверненням суми переплати
судового збору відповідно до ціни
позову, встановленої судом у процесі
розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, звертаючись до суду з даним
позовом про визнання права власності
на нерухоме майно, не мав можливості
визначити ціну позову. У заяві про
усунення недоліків позовної заяви
представник позивача ОСОБА_4 вказала,
що власником спірного будинку є ОСОБА_2,
а його вартість не теперішній час не
визначена, оскільки в позивача
відсутні правовстановлюючі документи,
а тому просила відстрочити сплату
судового збору до визначення вартості
майна у процесі судового розгляду.

За правилами ст. 80 ЦПК України ціна
позову визначається у позовах про
визнання права власності на майно або
його витребування - вартістю майна, а у
позовах про право власності на
нерухоме майно, що належить фізичним
особам на праві приватної власності -
дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України
суддя, встановивши, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
викладених у статтях 119 і 120 цього
Кодексу, або не сплачено судовий збір,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення
недоліків, який не може перевищувати
п'яти днів з дня отримання позивачем
ухвали.

Однак суддя суду першої інстанції,
постановляючи ухвалу про залишення
позовної заяви про без руху, а згодом
повертаючи її позивачу, на вказані
положення та обставини справи уваги не
звернув, дійшов передчасного висновку
про наявність недоліків позовної
заяви.

Більш того, суддею не було враховано
вимоги ч.2 ст.80 ЦПК України, якою чітко
передбачено, що якщо визначена
позивачем ціна позову вочевидь не
відповідає дійсній вартості спірного
майна або на момент пред'явлення позову
встановити точну його ціну неможливо,
розмір судового збору попередньо
визначає суд з наступним стягненням
недоплаченого або з поверненням
переплаченого судового збору
відповідно до ціни позову,
встановленої судом при вирішенні
справи.

Таким чином колегія суддів вважає, що
висновок судді суду першої інстанції
щодо повернення заяви є
необґрунтованим та не відповідає
нормам діючого законодавства.

За таких обставин апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а ухвала -
скасуванню з направленням справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.4,
311, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного
суду м. Львова від 13 березня 2014 року
скасувати, а справу направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: