Справа № 509/523/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бичковського Є.Л.

при секретарі Ауловій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
вказаним позовом посилаючись на те, що
під час шлюбу сторонами було придбано у
спільну власність:

- автомобіль КАМАЗ-5410, реєстраційний
номер НОМЕР_3;

- автомобільний причеп П-2,
реєстраційний номер НОМЕР_1;

- автомобіль "Мазда", реєстраційний
номер НОМЕР_2.

Позивач просить суд поділити зазначене
спільне майно сторін, виділивши у
власність відповідача автомобіль
КАМАЗ-5410, реєстраційний номер НОМЕР_3, а
у власність позивачки автомобільний
причеп П-2, реєстраційний номер НОМЕР_1;
та автомобіль "Мазда", реєстраційний
номер НОМЕР_2.

Представник відповідача надав
письмові заперечення проти позову, у
яких визнав вищеперелічене спірне
майно спільною власністю подружжя та
просив суд виділити у власність
позивачки автомобіль КАМАЗ-5410,
реєстраційний номер НОМЕР_3, а
автомобільний причеп П-2, реєстраційний
номер НОМЕР_1; та автомобіль "Мазда",
реєстраційний номер НОМЕР_2, залишити у
власності відповідача, який готовий
виплатити позивачці грошову
компенсацію за її частку у цьому
рухомому майні.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали. Проти
отримання компенсації за частку у
автомобільному причепі П-2 та
автомобілі "Мазда" позивачка
заперечувала.

Представник відповідача у судовому
засіданні визнав спірне рухоме майно
спільним майном подружжя та просив суд
вирішити спір відповідно до пропозицій
його довірителя.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що даний позов підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України та ст.60
СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу належить дружині і чоловіку
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважних причин (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку, доходу.

Дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.

У судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у шлюбі з 23 липня 2004
року по 12 березня 2014 року. Під час шлюбу
сторонами сторонами було придбано у
спільну власність:

- автомобіль КАМАЗ-5410, реєстраційний
номер НОМЕР_3, вартістю 50000 гривень;

- автомобільний причеп П-2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
214,59

гривень;

- автомобіль "Мазда", реєстраційний
номер НОМЕР_2, вартістю 22406 гривень.

Ці обставини визнані сторонами у
судовому засіданні, підтверджені
матеріалами справи та взаємно не
спростовувались.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11,
вирішуючи питання про поділ майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст.71
СК України щодо обов'язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст.365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Під час розгляду справи судом було
роз'яснено сторонам взаємне право
надання згоди на отримання грошової
компенсації за неподільну річ та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. Проте
позивачка проти отримання будь-якої
компенсації з боку відповідача
заперечувала.

При вирішенні даного спору про поділ
спільного майна подружжя суд не вбачає
підстав для відступлення від засад
рівності часток подружжя, оскільки
наявність обставин, що мають істотне
значення для цього, перед судом не
доведена.

З врахуванням наведеного суд вважає, що
неподільні спірні речі має бути
поділені між сторонами шляхом визнання
ідеальних часток сторін в цьому майні
рівними і залишення цього майна у їх
спільній частковій власності.

Подання позовної заяви оплачена
позивачкою судовим збором у розмірі
243,60 гривень. Крім цього, за подання
заяви про забезпечення позову
позивачкою сплачено судовий збір у
розмірі 121,80 гривень. Ціна позову
складає (50000+22406+214,59):2=36310,30 гривень, 1% від
якої складає 363,10 гривень. Позов
задоволений на суму, що дорівнює ціну
позову.

В силу ст.88 ЦПК України судові витрати
позивачки на суму 243,60+121,80=365,40 гривень
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача. З відповідача на користь
держави також має бути сплачено
судовий збір у розмірі 363,10-243,60=119,50
гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 211, 212 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК
України, ст.368 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя задовольнити
частково.

Визнати право власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у рівних частинах на:

- автомобіль КАМАЗ-5410, реєстраційний
номер НОМЕР_3;

- автомобільний причеп П-2,
реєстраційний номер НОМЕР_1;

- автомобіль "Мазда", реєстраційний
номер НОМЕР_2.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 365,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 119,50 гривень.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
через Овідіопольський районний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя
Є.Л.Бичковський