Єдиний унікальний номер 2-4095/11
Номер провадження 22-ц/775/1779/2014
12 лютого 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:
Головуючого судді: Біляєвої О.М.,
суддів Папоян В.В., Мальованого Ю.М.,
при секретарі: Саєнко В.В,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Центрально-Міського районного суду
міста Горлівки Донецької області від 24
грудня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 24 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3
про відшкодування майнової та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_5, просить
скасувати рішення суду, через
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі, посилаючись на
те, що позивач пред'явив вимоги до
власника транспортного засобу ОСОБА_2,
цивільно-правову відповідальність
якого застраховано. Сам власник був
відсутній в автомобілі при ДТП, але в
цьому автомобілі під час ДТП
знаходився його батько - ОСОБА_6, який
вписаний у свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу та мав при собі це
свідоцтво, а у якості третьої особи
вказано водія ОСОБА_3, який тільки
керував транспортним засобом, що
знаходився у володінні відповідачів та
не мав на нього реєстраційного
документу, тобто ОСОБА_3 не володів
транспортним засобом, а тільки
користувався ним. За таких обставин
суб'єктом відповідальності є власник
транспортного засобу ОСОБА_2

Сторони були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, однак позивач ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явилися, що у
відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справи.

В судовому засіданні представник
позивачка ОСОБА_4 доводи апеляційної
скарги підтримала, просила рішення
суду скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити позов. Представник
відповідача ОСОБА_7 проти апеляційної
скарги заперечував, просив рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
06 березня 2012 року на автошляху
Горлівка-Донецьк відбулась
дорожньо-транспортна пригода, під час
якої водій ОСОБА_8, керуючи автомобілем
«FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1,
що належить відповідачу ОСОБА_2,
порушивши вимоги п.п. 12.1, 12.3 Правил
дорожнього руху України, не справився з
керуванням та виїхав на зустрічну
смугу руху, допустивши зіткнення з
автомобілем ВАЗ 211540, реєстраційний
номер НОМЕР_2, що рухався у зустрічному
напрямку під керуванням позивача, а
також автомобілем ДЕО Матис,
реєстраційний номер НОМЕР_3 під
керуванням ОСОБА_9 Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль позивача зазнав механічні
пошкодження, а сам він отримав тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Макіївка Донецької
області від 17 травня 2012 року, ОСОБА_3
визнано винним у скоєні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та притягнуто до
адміністративної відповідальності
(а.с. 7).

Вироком Центрально-Міського районного
суду міста Горлівки Донецької області
ОСОБА_3 визнаний винним у вчинені
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України, та призначено покарання у виді
обмеження волі на строк два роки з
позбавленням права керувати всіма
видами транспортних засобів на строк
один рік (а.с. 8-12).

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобілю ВАЗ 211540-110-20, який
належить на праві власності позивачу
були заподіяні механічні пошкодження.

Згідно висновку автотоварознавчого
дослідження № 60/04 від 22 квітня 2012 року
вартість матеріальної шкоди становить
41 862 грн. 88 коп (а.с. 36-42).

Страхова компанія «Оранта» відповідно
страхового поліса АА 73752444 від 29
листопада 2011 року частково
компенсувала збитки в сумі 25 092 грн. 73
коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що власник
транспортного засобу ОСОБА_2, на якому
була вчинена дорожньо-транспортна
пригода, не є належним відповідачем по
справі, оскільки водій ОСОБА_3 керував
вказаним транспортним засобом на
належній правовій підставі і саме його
було визнано винним у її вчиненні.

Вирішуючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив всі доводи і заперечення
сторін, правильно встановив
правовідносини між ними та ухвалив
рішення у відповідності до норм
матеріального і процесуального права.

Статтею 1187 ЦК України встановлено
відповідальність за завдання шкоди
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 4 постанови „Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" № 6 від 27 березня
1992 року, під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється
юридична особа або громадянин, що
здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права
власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Відхиляючи довід позивача про
відсутність у ОСОБА_3 правової
підстави на володіння транспортним
засобом, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що п. 2.2 ПДР
України встановлено, що власник
транспортного засобу, а також особа,
яка використовує такий транспортний
засіб на законних підставах, можуть
передавати у своїй присутності
керування транспортним засобом іншій
особі, яка має при собі посвідчення на
право керування транспортним засобом
відповідної категорії, а також особі,
яка навчається водінню транспортним
засобом відповідно до вимог цих ПДР
України.

Апеляційний суд розглянув довід
апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції не взяв до уваги
уточнених вимог позивача до
відповідача як до особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована полісом № АА/3752444, та
відзначає, що відповідно до ст. 6 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Полісом № АА/3752444 від 28 квітня 2011
року (а.с. 18) забезпечено транспортний
засіб «FORD TRANSIT», реєстраційний номер
НОМЕР_1 та вказано ОСОБА_2 як особу,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована.

Оскільки ОСОБА_2 не має вини у
вчиненні вказаного ДТП, вимоги до нього
як до страхувальника за полісом №
АА/3752444 не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст.
ст. 12, 13, 15, 20 ЦК України кожна особа має
право на захист в суді свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання, яке особа здійснює на
свій розсуд і у спосіб, передбачений
законом або договором (ст. 16 ЦК України),
залежно від змісту права, що порушене,
характеру дій, якими воно порушене, а
також наслідків, що спричинені цим
порушенням. Способи самозахисту можуть
обиратися самою особою чи
встановлюватися договором або актами
цивільного законодавства.

Стаття 4 ЦПК України передбачає,
що, здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

У той же час згідно з до ч.ч. 1, 2 ст.
11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, у межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі; особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Апеляційний суд відзначає, що суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив позивачам у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2, оскільки їм
достеменно було відомо про порушення
правил дорожнього руху з боку водія
автомобіля ОСОБА_3, який на відповідній
правовій підставі керував автомобілем,
що надавало позивачам право на
звернення до суду із позовом до винної
особи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
норм матеріального чи процесуального
права що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наведеного, та враховуючи
доводи апеляційної скарги, рішення
суду відповідає вимогам діючого
законодавства і підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду міста Горлівки
Донецької області від 24 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.