Номер провадження № 22-ц/785/997/14
Головуючий у першій інстанції Жигулін
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С.,
Сидоренко І.П.

при секретарі - Швець
В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ДП «Одеський облавтодор»
ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»
на рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 29 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ДП «Одеський
облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
та моральної шкоди,-

встановила:

Позивач звернувся з позовом до
відповідача про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку та
моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2
посилався на те, що за наказом від 08.12.2011
року він працював на посаді головного
інженера філії «Ізмаїльська дорожна
експлуатаційна дільниця» дочірнього
підприємства «Одеський облавтодор»
відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України». Наказом
№ 48 від 30.08.2012 року він був звільнений
по ст. 41 п.1 КЗпП України за відмову від
виїзду на 212 кілометр автошляху М-15, де
сталась дорожньо-транспортна пригода.
Його відмова була пов'язана із тим, що
він у виконання наказу № 138 від 04 липня
2012 року працював на іншій ділянці, де
здійснював дійовий контроль за якістю
проведення робіт з ліквідації
ямковості та інших деформацій
покриття. Окрім того, на нього не
покладено обов'язок бути присутнім на
місцях дорожньо-транспортних пригод,
які стались внаслідок неякісного
дорожнього покриття. Через
неодноразове притягнення його до
адміністративної відповідальності до
штрафів він не вважає себе зобов'язаним
покинути роботу та прибути на місце
дорожньо-транспортної пригоди. Просить
визнати звільнення незаконним,
поновити його на посаді головного
інженера філії «Ізмаїльська дорожна
експлуатаційна дільниця» дочірнього
підприємства «Одеський облавтодор»
відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу, а також моральну
шкоду у сумі 3 000 гривень. (а. с. 1-3)

Заочним рішенням суду від 17.12.2012 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені у
повному обсязі.

Ухвалою суду від 25.07.2013 року заяву
представника відповідача задоволено,
заочне рішення скасоване, справа
призначена до розгляду. (а. с. 32-33, 116)

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 29 листопада
2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано незаконним звільнення ОСОБА_2
за наказом філії «Ізмаїльська дорожна
експлуатаційна дільниця» дочірнього
підприємства «Одеський облавтодор»
відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» № 48 від
30 серпня 2012 року по ст. 41 п.1 КЗпП
України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді
головного інженера філії «Ізмаїльська
дорожна експлуатаційна дільниця»
дочірнього підприємства «Одеський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України». Стягнено з відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» на користь ОСОБА_2 12 240,65
гривень, яка визначена без утримання
прибуткового податку з громадян й
інших обов'язкових платежів та
моральну шкоду - 500 гривень. (а. с. 132-133)

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати вказане рішення з ухваленням
нового рішення по справі про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2 у повному
обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. (а. с. 136-137)

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга представника ДП «Одеський
облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що наказом від 08
грудня 2011 року ОСОБА_2 прийнято на
посаду головного інженера філії
«Ізмаїльська дорожна експлуатаційна
дільниця» ДП «Одеський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України».

Наказом № 48 від 30 серпня 2012 року
позивач був звільнений за ст. 41 п.1 КЗпП
України за одноразове грубе порушення
трудових обов'язків. (а. с. 5)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП крім
підстав, передбачених ст. 40 цього
Кодексу, трудовий договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
може бути розірваний також у випадках
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником
підприємства, установи, організації
всіх форм власності (філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємства, установи, організації,
його заступниками, а також службовими
особами митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєно
персональні звання і службовими
особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю за цінами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 27 постанови від 6 листопада
1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", на підставі п 1 ч. 1 ст.
41 КЗпП за одноразове грубе порушення
трудових обов'язків трудовий договір
може бути розірвано лише із
зазначеними у цій нормі працівниками.
Вирішуючи питання, чи є порушення
трудових обов'язків грубим, суд має
виходити з характеру проступку,
обставин, за яких його вчинено, яку
шкоду ним завдано (могло бути завдано).

Вирішуючи спір, суд, у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП, повинен
з'ясувати: чи мало місце порушення
працівником своїх трудових обов'язків,
коло цих обов'язків та які саме з них
порушено працівником; у чому конкретно
виявилося порушення, що стало приводом
до звільнення; чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору з визначених законом підстав;
чи додержано власником або
уповноваженим ним органом
передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП
правил та порядку застосування
дисциплінарних стягнень.

Причиною звільнення за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків
відповідачем визначено те, що позивач
відмовився виконати 23 серпня 2012 року об
11 годині 30 хвилин розпорядження
виїхати на 212 км автошляху М-15 за
викликом інспектора ДАІ Кальчева С. про
випадок дорожньо-транспортної пригоди
з пошкодженням транспортних засобів
державний номер № НОМЕР_1, що у свою
чергу викликало численні претензії
автовласника з наступники дзвінками в
Службу Автомобільних шляхів, в
«Укравтодор» і обласну ДАІ.
Знаходження позивача у 23 серпня 2012
року на роботі по виконанню наказу № 138
від 04 липня 2012 року по ДП «Одеський
облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» сторони не оспорюють.

Отже, за вимогою п. 1.1 вказаного наказу
передбачено встановлення дійового
контролю за якістю проведення робіт з
ліквідації ямковості та інших
деформацій покриття із забезпеченням
присутності в місцях виконання робіт
головного інженера філії і його
особистої присутності, а
функціональними обов'язками позивача
визначено його обов'язок щодо
забезпечення контролю за безпекою
технологічних процесів. Наявність
порушень норм та стандартів
технологічних процесів при утриманні
доріг у відповідній якості була
підставою для притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
ст. 140 ч.1 КУпАП, що підтверджене актом
обстеження автодороги Р-33 Рені-Ізмаїл
від 21 травня 2012 року, протоколом про
адміністративне правопорушення від 22
травня 2012 року, постановою в справі про
адміністративне правопорушення від 20
червня 2012 року та постановою судді
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 22 червня 2012 року
про притягнення до адміністративної
відповідальності за ознаками ст. 188-28
КУпАП.

У цьому випадку відповідач при
застосуванні такого крайнього заходу,
як звільнення, обмежився лише
загальним посиланням на статтю Закону,
та не врахував положення ч.3 ст.149 КЗпП
України, згідно з якими при обранні
виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступень тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок і попередню роботу
працівника.

Крім того, у порушення вимог ст. 149 КЗпП
України звільнення відбулось за
відсутності дій власника або
уповноваженого ним органу про
отримання від порушника трудової
дисципліни письмових пояснень.

Відповідно ст.139 КЗпП України,
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу,
додержуватися трудової і
технологічної дисципліни.

Відповідно ст.141 КЗпП України, власник
або уповноважений ним орган повинен
правильно організувати працю
працівників.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що указані
обставини не можуть бути підставою для
розірвання трудового договору, позивач
23.08.2012 року виконував свої трудові
обов'язки, проводив контроль ямкового
ремонту на іншій дільниці ніж та, на яку
вимагало виїхати керівництво,
негативних наслідків від таких дії
позивача та претензій автовласника
немає, а відтак ці дії неможна вважати
грубим порушенням трудових обов'язків.

Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України,
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

За правилами п.8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженої Кабінетом Міністрів
України від 8 лютого 1995 року N 100,
середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Середня місячна заробітна
плата визначена законодавством як
розрахункова величина для нарахування
виплат і допомоги, вона обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати на середньомісячне
число робочих днів у розрахунковому
періоді.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про необхідність
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, але помилково
визначив його розмір у сумі 12 240,65
гривень.

Так, 9 207,90 гривень заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі
(календарні) дні поділити на 45
відпрацьованих робочих днів
дорівнюється 204,62 гривень -
середньоденна (годинна) заробітна
плата.

Середньомісячне число
робочих днів розраховується діленням
на 2 сумарного числа робочих днів за
останні два календарні місяці - 45 днів
поділити на 2 дорівнюється 22,50 гривень.

Отже, середня місячна
заробітна плата в сумі 4 603,95 гривень (22,5
х 204,62 = 4 603,95) підлягає стягненню з ДП
«Одеський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України» на
користь ОСОБА_2

Щодо позовних вимог про стягнення
моральної шкоди судова колегія
виходить з наступного.

Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає
право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на
трудові відносини поширюються норми
цього закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди
у сфері трудових відносин регулюється
ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Порядок відшкодування шкоди
визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік
юридичних фактів, що складають
підставу виникнення правовідносин
щодо відшкодування власником або
уповноваженим ним органом завданої
працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону
підставою для відшкодування моральної
шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є
факт порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Колегія суддів, оцінюючи зібрані по
справі докази в їх сукупності,
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність правових
підстав для стягнення моральної шкоди
у розмірі 500 гривень.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309,
ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ДП
«Одеський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України» -
задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 29 листопада
2013 року - змінити.

Стягнути з ДП «Одеський облавтодор»
ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»
на користь ОСОБА_2 заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 4 603,95
гривень.

В іншій частині рішення залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Сидоренко І.П.