Справа № 450/2279/13
Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський
Провадження № 22-ц/783/3062/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
20 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_2 без надання
іншого приміщення.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 В апеляційній скарзі
стверджують про порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з»ясування фактичних обставин
справи. Зазначають, що позивач не довів,
що відповідачі проживають в спірному
будинку самовільно, та те, що
користуються даним будинком чи
користувалися в момент ухвалення
рішення судом. Стверджують, що
тимчасово проживають за адресою:
АДРЕСА_1. Апелянти заперечують, що їх
повідомляли про виселення письмово чи
усно. Вважає, що судом не надано
належної оцінки поясненню
представника позивача про те, що в
будинку проживають колишні члени сім»ї
попереднього власника будинку, і те, що
сам позивач вселив їх там з власної
волі. Зазначають, що відповідно до
договору відчуження садівничого
будинку, продавцем була ОСОБА_6, яка не є
членом сім»ї чи будь-яким іншим їх
родичем. Вважають, що позивач
звертається з позовом до неналежних
відповідачів. Просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позовних вимогах відмовити.

Сторони по справі в судове засідання не
з'явилися, крім ОСОБА_2, яка подала
клопотання про відкладення розгляду
справи з покликання на проблеми зі
здоров»ям, однак жодних підтверджуючих
документів не додала до клопотання, а
тому колегія суддів вважає, що неявка
сторін є без поважних причин, в зв»язку
з чим відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України
розгляд справи слід проводити без
участі сторін, та без фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції відповідає в повній
мірі.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини.

14 листопада 2011 року ОСОБА_6 ( продавець )
та ОСОБА_5 (покупець) уклали договір
купівлі-продажу садового будинку та
земельної ділянки, відповідно до якого
продавець передав у власність покупцю,
а покупець прийняв в власність
цегляний садовий будинок АДРЕСА_2
(а.с.4-7)

Згідно з п.3 вказаного договору продаж
будинку та земельної ділянки
здійснено за 159600 грн., що еквівалентно 20
000 доларів США, та отримані продавцем
від покупця до підписання цього
договору. (а.с.5)

Відповідно п.13 договору сторони
домовилися, що продавець разом з іншими
членами сім»ї повністю звільнить
відчужувані садовий будинок та
земельну ділянку для вільного та
безперешкодного користування і
володіння ними покупцем до 15 листопада
2011 року. (а.с.6)

З витягу про державну реєстрацію прав
вбачається, що ОСОБА_5 зареєструвала
право власності 15 грудня 2011 року. (а.с.8)

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
врахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
виникнення права членів сім'ї власника
будинку (квартири) на користування цим
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а відтак -
припинення прав власності особи на
будинок припиняє право членів сім'ї на
користування цим будинком.

Таким чином, права членів сім'ї
власника будинку на об'єкт власності є
похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири).

Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання
іншого жилого приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що оскільки позивачка є
власником спірного будинку, в такому
без її згоди самовільно проживають
відповідачі, то підставною є вимога про
їх виселення без надання іншого жилого
приміщення на підставі ч.3 ст.116 ЖК
України.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Посилання апелянтів на те, що факт їх
проживання в спірному будинку не є
доведеним, колегією суддів не
приймається до уваги у зв»язку з
наступним.

Факт проживання відповідачів у
вказаному будинку підтверджується
відповіддю голови правління ТС «Гудок»
від 7.06.2013 року, з якої вбачається, що
такі вчасно сплачували внески і цього
інші платежі, провели ремонт будівлі,
зробили добудову та інше. (а.с.18)

Крім того, факт проживання
відповідачів також підтверджується
письмовими пояснення відповідача
ОСОБА_3, наданими ст.ДІМ
Пустомитівського РВ ГУМВСУ у
Львівській області, від 27.06.2013 року, в
яких останній стверджує, що проживає за
вказаною адресою разом з іншими
відповідачами без жодних правоих
підстав. (а.с.31)

Також з вимоги-попередження ОСОБА_5 про
виселення відповідачів з спірного
будинку вбачається, що така отримана
останніми за адресою знаходження
даного будинку : АДРЕСА_2. (а.с.76)

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України,
є будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Однак апелянтами не надано жодних
належних та допустимих доказів на
спростування факту неправомірного
проживання в спірному будинку.

Доводи апеляційної скарги не свідчать
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права, про
неправильність висновків суду, такі не
грунтуються на матеріалах справи та
спростовуються дослідженими доказами.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни або скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307 , ст.ст. 313-315
ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
20 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.