АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні власністю та вселення, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Печерського районного суду м. Києва
від 13 березня 2014 року,

встановила:

22.10.2013 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним позовом, в якому з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог
від 13.03.2014 р. просила усунути
перешкоди в користуванні власністю -
квартирою АДРЕСА_1 та вселити її у
вказану квартиру.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона
постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2.
У місті Києві їй належить на праві
власності Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.
Попередивши завчасно про дату свого
приїзду у відпустку до м. Києва, вона
не змогла потрапити у вищевказану
квартиру, оскільки двері їй ніхто не
відчинив, на дзвінки не відповідали.
Від сусідів вона дізналась, що в
квартирі періодично мешкають
квартиранти. Про адресу місця
проживання відповідачів вона
дізналась після від'їзду до Лондона.
Оскільки вона знову має намір
повернутися до м. Києва разом зі
своєю донькою, просила захисти
порушене право на користування
власним майном та вселити її у
вказане приміщення.

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 13 березня 2014 року позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 не
чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1. ОСОБА_1 вселена у
вказану квартиру.

В апеляційній скарзі на вказане
рішення суду представник ОСОБА_3-
ОСОБА_4 просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в реалізації права
власності та вселення відмовити.

Вважає, що рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Свої доводи обґрунтовувала тим, що
позивач та ОСОБА_3 є рідними братом та
сестрою, співвласниками квартири
АДРЕСА_1, по Ѕ частині кожен.
Відповідач не був повідомлений про
приїзд ОСОБА_1 до м. Києва. Остання не
телефонувала та з ним не зустрічалась.
Крім цього, позивач має ключі від
квартири. Жодного спору щодо
користування квартирою між ними не
існує. Судом не встановлено тієї
обставини, що остання не може
потрапити у квартиру у зв'язку зі
зміною ключів від неї з його
ініціативи, що вона зверталась до
нього з приводу надання ключів та
отримала відмову.

Зазначила, що допитаний в судовому
засіданні свідок ОСОБА_5 є його
батьком, який останнім часом з
невідомих причин перестав з ним
спілкуватись, став свідчити проти
нього у суді. ОСОБА_5 не був очевидцем
того, що позивач була позбавлена
можливості потрапити до своєї
квартири, а довідався про це з її слів.

Оскільки позивач є власником лише Ѕ
частини квартири, суд першої
інстанції безпідставно зобов'язав
відповідача не чинити перешкод у
користування всією квартирою.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу
підтримала та просила її
задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просила в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення осіб, що беруть участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі
договору дарування частини квартири
від 29 жовтня 1999 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
ОСОБА_8, є власником Ѕ частини
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 72,82 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Державну реєстрацію права власності
ОСОБА_1 на вказане майно здійснено
05.05.2000 р.

Іншим співвласником Ѕ частини
вказаної квартири є ОСОБА_3 відповідно
до договору дарування, посвідченого
11 травня 2004 року державним нотаріусом
Першої київської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого 12 травня 2004 р. (а.с.
72).

Задовольняючи позовні вимоги в
частині зобов'язання ОСОБА_3 не чинити
позивачу перешкод у користуванні
вищевказаною квартирою та вселення,
суд першої інстанції виходив з вимог
ст. 316, 317, 358, 391 ЦК України та тієї
обставини, що позивач, як співвласник
спірної квартири, має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні права
користування своїм майном.

При встановленні обставин чинення
позивачу перешкод у користування
вказаним майном з боку відповідача
ОСОБА_3, суд першої інстанції врахував
покази свідка ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки останні
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження його майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Факт чинення перешкод відповідачем у
користуванні позивачем спірною
квартирою доведений належними та
допустимими доказами.

Доказів, які б свідчили про
неправдивість показів свідка ОСОБА_5
про обставини, що були відомі йому
особисто, зацікавленість останнього
у наслідках вирішення спору, суду не
надано. Покази даного свідка є
логічними, послідовними та не
суперечить сукупності інших зібраних
по справі доказів.

Відповідачем не надано суду доказів
на підтвердження своїх доводів та
заперечень в цій частині, а тому суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в частині
незаконності вселення позивача в
квартиру за умов , що їй належить лише
Ѕ її частина також підлягають
відхиленню, оскільки доказів
реального поділу майна між
співвласниками матеріали справи не
містять.

Оскаржуване рішення є законним і
обґрунтованим. Справу було розглянуто
повноважним судом, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, судова колегія

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 13 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/5665/2014

Головуючий у суді першої
інстанції: Литвинова  І.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М