Справа № 689/2509/13-ц
Провадження № 2/689/18/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
смт.
Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

при секретарі Білоус
Г.В.,

з участю представників позивача:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду в смт. Ярмолинці
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Савинецької сільської ради
Ярмолинецького району про визнання
права власності на житловий будинок в
порядку набувальної давності,

встановив:

Позивач звернулася з позовом до
відповідача про визнання права
власності на житловий будинок в
порядку набувальної давності. В позові
зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1.
в с. Савинці Ярмолинецького району.
16.06.1998р. був призваний на строкову
військову службу в Збройні сили
України і звільнений в запас 22.11.1999р.
Став проживати в сім»ї своїх батьків в
с. Савинці і став підшукувати собі
будинок, щоб придбати для свого
проживання. Неподалік від них в будинку
АДРЕСА_1 проживала жінка похилого віку,
ОСОБА_4, мати якої, - ОСОБА_5, померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ОСОБА_4 збиралась
переїхати на постійне місце проживання
до своїх дітей в Цюрюпинський район
Херсонської області і його мати,
ОСОБА_6, домовилась з нею про
купівлю-продаж будинку. В грудні 1999
року ОСОБА_4 виїхала в Херсонську
область, а в жовтні 2000 року приїхала в с.
Савинці, щоб продати будинок. Батьки
дали йому гроші і він заплатив ОСОБА_4
2000 грн., вони пішли в сільську раду, де
вона знялась з реєстрації, а він з її
дозволу був зареєстрований в будинку.
ОСОБА_4 пообіцяла приїхати, оформити
спадщину і договір купівлі-продажу, але
цього не зробила. З того часу він
постійно проживає в будинку без
документального підтвердження
оформлення права власності на нього. В
червні 2005 року він зареєстрував шлюб,
від якого має 3-є малолітніх дітей, і
вданий час в будинку зареєстровані
дружина і діти. Спочатку він намагався
від ОСОБА_4, щоб вона приїхала і він зміг
оформити право власності на будинок, а
згодом йому стало відомо, що вона
померла і він припинив ці спроби, так як
будь-яких перешкод у володінні та
користуванні будинком у нього не
існувало. У відповідності до ч. 1 ст. 344
Цивільного кодексу України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом 10
років або рухомим майном - протягом 5
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом. Він
заволодів будинком добросовісно,
проживає в ньому безперешкодно більше
10 років і набув такого права, але для
того, щоб це право оформити, він
змушений звертатися в суд з позовом до
сільської ради, так як після смерті
власника будинку ніхто офіційно
спадщину не прийняв. У відповідності із
ст. 1277 ЦК України в такому випадку
спадщина переходить у власність
територіальної громади за місцем її
відкриття. Позовні вимоги
стверджуються довідкою сільської ради
від 30.09.2013р. № 507 про те, що голова двору,
якому належав будинок, ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 році, а останній член двору
ОСОБА_4 в тому ж році вибула на постійне
проживання в іншу місцевість, а він
зареєстрований і проживає в будинку з
жовтня 2000 року; довідкою № 508
стверджується, що в будинку
зареєстрована і проживає його
багатодітна сім»я, як абонент
постачальників електроенергії та
природного газу він також
зареєстрований в будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
пояснив суду, що позивач з 2000 року
зареєстрований та проживає в
зазначеному будинку з дозволу ОСОБА_4,
яка виїхала в Цюрупинський район
Херсонської області на постійне
проживання. Житловий будинок належав
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_23 Після
смерті спадкодавця ОСОБА_5 спадщину
прийняла її донька, ОСОБА_4 Позивач
протягом більше як 10 років
безперешкодно володіє зазначеним
будинком. Просив суд визнати за ОСОБА_3
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 в порядку набувальної
давності.

Представник відповідача не заперечив
проти задоволення позову.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10
ЦПК України передбачає, що сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Відповідно до
ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, що беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_3, з
жовтня 2000 року разом з сім'єю проживає в
житловому будинку АДРЕСА_1 з дозволу
ОСОБА_4 на підставі рішення № 53 від 26
жовтня 2000 року виконавчого комітету
Савинецької сільської ради
Ярмолинецького району (а.с. 44).
Відповідно до свідоцтва про право
власності на житловий будинок від 16
травня 1995 року, виданого виконкомом
Ярмолинецької районної Ради народних
депутатів, житловий будинок з
належними до нього будівлями та
спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1,
дійсно належить колгоспному двору,
головою якого є ОСОБА_5, на праві
особистої власності (а.с. 58).

Станом на 15 квітня 1991 року, тобто на
день набрання чинності Законом України
«Про власність», у житловому будинку
АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_5
(мати) та ОСОБА_4 (донька). Зазначений
будинок відноситься до суспільної
групи «колгоспний двір». Ці обставини
підтверджується довідкою КП
«Ярмолинецьке БТІ» від 2 грудня 2013 року
№ 147 (а.с. 37), оглянутими в судовому
засіданні погосподарськими книгами,
які ніким не оспорені і відомості, що
вони містять, не спростовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного
Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що
діяла до 1991 року) майно колгоспного
двору належить його членам на праві
спільної сумісної власності. Згідно ч. 2
ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки
члена двору встановлюється виходячи з
рівності часток усіх членів двору,
включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

Після 15 квітня 1991 року майно вказаного
колгоспного двору не змінилося і не
зменшилось, тому співвласниками двору
в рівних частках є особи, які були
членами колгоспного двору станом на 15
квітня 1991 року. Доказів того, що спірний
житловий будинок було на 15.04.1991р.
переведено до іншої соціальної групи
сторони суду не надали, не встановлені
такі і судом. 6 березня 1999 року померла
голова двору, ОСОБА_5. ОСОБА_4 24 грудня 1999
року виїхала в Цюрупинський район
Херсонської області.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу
України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом 10 років або
рухомим майном - протягом 5 років,
набуває право власності на це майно
(набувальна давність), якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Так, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК
України, право власності у володільця
за давністю виникає поза волею і
незалежно від волі колишнього
власника. Володілець за давністю є
незаконним володільцем, про це
зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК (особа
заволоділа чужим майном). Позов про
право власності за давністю володіння
не може пред'явити законний володілець,
тобто особа, яка володіє майном з волі
власника і завжди знає, хто є його
власником. Тобто, набуття права
власності на майно, яке належить
володільцю на підставі певного титулу -
оренди, найму, зберігання, оперативного
управління, застави тощо, є
недопустимим. Такий володілець завжди
має похідний та обмежений характер
свого права на майно, знає, що його
право має певну підставу - право
власності чи речове право іншої особи.
Давність володіння є добросовісною,
якщо особа при заволодінні майном не
знала і не повинна була знати про
відсутність підстав для набуття нею
права власності.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач проживає у спірному будинку на
законних підставах з дозволу
співвласника будинку - ОСОБА_4 (члена
колгоспного двору). Тобто, ОСОБА_3 є
законним володільцем вказаного
нерухомого майна, оскільки вселився в
будинок на підставі заяви власника на
умовах найму (а.с. 44).

Позивачем та його представниками не
надано суду жодних належних і
допустимих доказів про те, що позивач є
добросовісним володільцем, тобто, що
він при заволодінні зазначеним
житловим будинком не знав і не міг
знати про відсутність у нього підстав
для набуття права власності. Спірний
житловий будинок зареєстрований
згідно свідоцтва про право власності
від 16.05.1995р. за колгоспним двором,
головою якого була ОСОБА_5, яка померла
06.03.1999р. (а.с. 37, 58). Водночас, жодних вимог
до ОСОБА_4 як до співвласника майна
колгоспного двору - житлового будинку
№ 9 з надвірними будівлями, в тому числі
про втрату (припинення) права на частку
в майні колгоспного двору, позивач не
пред'являв.

Таким чином, у задоволенні
позову ОСОБА_3 про визнання за ним права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
в порядку набувальної давності слід
відмовити.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 120, 123 Цивільного
кодексу УРСР 1963 року; ст. ст. 328, 344
Цивільного кодексу України; ст. ст. 3, 10,
11, 60, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 про
визнання за ним права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
набувальної давності - відмовити.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу в Апеляційний суд
Хмельницької області через
Ярмолинецький районний суд
Хмельницької області на протязі 10 днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Мотивувальна частина рішення
виготовлена 26 березня 2014 року.

Суддя
А.В.
Кульбаба