Справа № 335/1038/14-ц 2/335/733/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд
м. Запоріжжя у складі головуючого
судді Макарова В.О., при секретарі
Зеленській Я.П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
Орджонікідзевського районного суду в
м. Запоріжжя цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири та свідоцтва
про право на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2008 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
квартирою та зняття з реєстрації.
Вказаний позов ухвалою
Орджонікідзевського районного суд м.
Запоріжжя від 26.11.2009 року залишено без
розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК
України.

В липні 2008 року ОСОБА_1 звернулась
до суду із зустрічним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що з 14.05.1983 року
до 22.11.2007 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
продавши квартиру в м. Оріхів купили
спірну квартиру в м. Запоріжжі та стали
проживати в ній. Крім того, вона
позичила гроші на придбання квартири у
ОСОБА_3 Проте без відома та згоди ОСОБА_1
відповідач продав спірну квартиру
своєму батькові ОСОБА_4 за договором
купівлі-продажу від 07.02.1997 року, який
зареєстровано Запорізькою товарною
біржею „Торг-Інвест" № Н-2176. Після
смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач
успадкував вказану квартиру
одноособово, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 30.06.2001 року, про що позивачу
стало відомо лише 16.04.2008 року після
отримання копії позовної заяви ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
квартирою та зняття її з реєстрації.
Враховуючи те, спірна квартира є
спільним майном подружжя, та
відповідачем були порушені її права на
спільне майно, що передбачені Сімейним
кодексом України та права їхнього на
той час малолітнього сина, ОСОБА_1
просить суд визнати недійсним
правочини, укладені ОСОБА_2 відносно
квартири АДРЕСА_1, визнати недійсним
свідоцтво про спадкування останнім
вказаної квартири.

В травні 2009 року ОСОБА_5 звернувся
до суду із позовними вимогами про
виселення ОСОБА_1, ОСОБА_6 з квартири
АДРЕСА_1 та зняття їх з постійної
реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим,
що на підставі рішення Постійно
діючого третейського суду при товарній
біржі „Південно-Європейська Біржа
Нерухомості" від 25.09.2008 року у справі №
20/08 за ним визнано право власності на
вказану квартиру та зареєстровано
Орендним підприємством „Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації" 12 березня 2009 року.
Вважаючи, що відповідачі проживають у
вказаній квартирі без відповідних
правових підстав, просив виселити їх
відповідно до вимог ст. 168 ЖК України.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 14
квітня 2010 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 08 липня 2010 року, позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
свідоцтва про право спадщину,
залишений без задоволення. Позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про
усунення перешкод у здійснені права
власності шляхом виселення та зняття з
реєстрації, задоволений частково.
Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_6 з квартири
АДРЕСА_1, без надання іншого житлового
приміщення.

Не погодившись з рішенням суду
першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій
просила скасувати рішення суду першої
та апеляційної інстанції, посилаючись
на порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просила передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційна скарга
ОСОБА_1 задоволена, рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 14.04.2010 року та ухвала
апеляційного суду Запорізької області
від 08.07.2010 року скасовані, справа
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, ухвалою
суду від 03.12.2012 року, на підставі п. 3 ч. 1
ст. 207 ЦПК України позов ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про усунення
перешкод у здійснені права власності
шляхом виселення та зняття з
реєстрації - залишений без розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проти задоволення
позовних вимог заперечували, просять
суд в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи
у їх сукупності, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають істотне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення учасників
процесу, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 слід відмовити, за
наступними обставинами.

Так, судом встановлено, що з 14.05.1983 року
до 22.11.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дані обставини
підтверджуються свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1, заочнім рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 11.06.2007 року у справі №
201411/2007, свідоцтвом про розірвання шлюбу
серії НОМЕР_2, свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_3.

Згідно договору купівлі-продажу, який
було зареєстровано Запорізькою
товарною біржею „Торг-Інвест" за №
Н-2176, 07.02.1997 року ОСОБА_2 продав
квартиру АДРЕСА_1 своєму батькові
ОСОБА_4

Згідно свідоцтва право на спадщину за
законом від 30.06.2001 року, посвідченого
державним нотаріусом шостою
Запорізькою державною нотаріальною
конторою Задачиною Н.В. та
зареєстрованого в реєстрі під № 994,
після смерті ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідачем ОСОБА_2
успадковано квартиру АДРЕСА_1, 1/2
частину квартири АДРЕСА_4, прості імені
акції ВАТ "Запоріжтрансформатор" в
кількості 315 штук, цінні папери АКАГ
"Україна" в кількості 4 161 штук, внески з
відсотками, що зберігаються в
Ощадбанку.

Згідно довідки архіваріуса
Запорізької товарної біржі
"Торг-Інвест" від 25.11.2013 року № 25/11-17 Здор
В.В., при укладанні договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була присутня (дана
згода) дружина продавця - ОСОБА_1, яка не
заперечувала проти продажу
вищезазначеної квартири.

Згідно пояснень представника позивача,
відповідач, з яким позивачка
перебувала у шлюбі, без її згоди як
дружини вчинив відчудження квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу, проте ОСОБА_1 своєї
згоди на відчудження майна, яке
перебувало у спільній сумісній
власності подружжя, не надавала.

Крім того, на підтвердження вимог
позивача, за клопотанням її
представника судом були допитані
свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Так, свідок ОСОБА_6 пояснив, що проживав
в спірній квартирі до 2011 року, вважає,
що спірна квартира є спільним майном
подружжя.

Свідок ОСОБА_3 надала суду пояснення
стосовно того, що вона позичала ОСОБА_1
для придбання квартири.

Проте, ані позивач ані її представник
не довели суду факт належності
позивачу на праві сумісної власності
спірної квартири, оскільки як
вбачається з договору купівлі-продажу,
який було 07.02.1997 року зареєстровано
Запорізькою товарною біржею
„Торг-Інвест" за № Н-2176, квартира
АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 тобто
відповідачу по справі одноособово на
підставі договору купівлі-продажу,
зареєстрованого Товарною біржею
"Торг-Інвест" 13.09.1995 року, рішення суду
про визнання вказаного майна спільною
сумісною власністю подружжя немає,
покази свідків не є належним доказом
для підтвердження даних обставин.

Крім того, під час розгляду судом
справи встановлено, що рішенням
Постійно діючого третейського суду при
товарній біржі „Південно-Європейська
Біржа Нерухомості" від 25.08.2008 року у
справі № 20/08, визнано право власності
ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 та 12.03.2009
року зареєстровано Орендним
підприємством „Запорізьке міжміське
бюро технічної інвентаризації. Вказане
рішення ніким не оскаржено та є чинним
до наступного часу.

05.12.2012 року ОСОБА_5 продав квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_13, що підтверджується
договором купівлі-продажу квартири,
який був посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_14 та
зареєстровано в реєстрі за № 578.

Отже, як свідчать матеріали справи
відповідач ОСОБА_2 на час розгляду
справи в суді не є власником квартиру
АДРЕСА_1 .

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд лише
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, для чого роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Частиною 2 ст. 11 ЦПК України,
передбачено, що особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми правами
на власний розсуд.

Представник позивача в судовому
засіданні заявив, що вимоги ОСОБА_1
викладені у позові, що датовані 01.07.2008
року уточнювати чи змінювати не бажає,
наполягає на їх розгляді в тих межах,
які були заявлені позивачем, вважає що
позивачем був обраний вірний спосіб
свого порушеного права.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що
особа вільно, на власний розсуд, обирає
способи захисту цивільного права.

Як правило, особа, права якої порушено,
може скористатись не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права. Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини. Під
способом захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів передбачений ст. 16 ЦК
України.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що позивачем не
повно визначено перелік позовних
вимог, та невірно зазначено спосіб
захист свого права, позовні вимоги
ОСОБА_1 є необґрунтованими,
неконкретизованими та такими, що не
підлягають задоволенню, а отже, у
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Керуючись ст. 41, 124 Конституції України,
ст.ст. 3, 8, 10, 11, 12, 16, 57, 58, 59, 60, 212, 213, 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири та свідоцтва про право на
спадщину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 01.04.2014 року.

Суддя

Орджонікідзевського

районного суду м. Запоріжжя:
В.О.Макаров