Справа № 2-11/11
№ провадження 2/218/1/14
РІШЕННЯ

ім'ям України

26 березня 2014 року Амвросіївський
районний суд Донецької області

у складі: судді
Смольнякова О.О.

при секретарі
Хімченко С.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1

представників позивача
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

відповідачки
ОСОБА_4

представника відповідачки ОСОБА_5
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Амвросіївка справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної шкоди

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної шкоди, мотивуючи тим, що з
02.02.2007 року ОСОБА_4 почала працювати в її
магазині непродовольчих товарів, який
розташований в БП «Темп» м.
Амвросіївка. З 02.12.2008 року в цьому
магазині почала працювати ОСОБА_5.
Перед початком роботи останньої в
магазині була проведена ревізія та
товарні цінності були передані обом
продавцям. 04.05.2009 року в магазині була
проведена ревізія, піл час якої
виявлено недостачу
товарно-матеріальних цінностей на суму
33765,75 гривень. Просить стягнути вказану
суму солідарно з відповідачів, а також
судові витрати.

Відповідно до наданих документів
після реєстрації шлюбу ОСОБА_4
прийняла прізвище чоловіка - ОСОБА_4, а
ОСОБА_5 - ОСОБА_5.

В судовому засіданні ОСОБА_1, а
також її представники збільшили та
змінили позовні вимоги, посилаючись на
висновки судово-бухгалтерської
експертизи від 29.03.2013 року, просили
стягнути з ОСОБА_4 - 16932,49 гривень, зі
ОСОБА_5 - 16707,70 гривень, судові витрати,
та суду пояснили, що під час проведення
ревізій, як в листопаді 2008 року, так і в
травні 2009 року, відповідачі
безпосередньо приймали участь у
перерахунку товарів, що
підтверджується їх підписами. Після
того, як в травні 2009 року була виявлена
нестача товарів, ОСОБА_1 надавала
можливість відповідачам здійснити
новий перерахунок товару, з'ясувати
причини недостачі. Однак, відповідачі
відмовилися від підпису
інвентаризаційного опису, від надання
будь-яких пояснень відмовилися. Коли
позивачка сама стала з'ясовувати
причини недостачі товарів, було
встановлено, що відповідачі
приховували накладні по яких
отримували товар, завищували ціни на
товарах, присвоювали товари, які
надавалися фірмами бонусом, в повному
обсязі не здавали виручку, з виручки
брали гроші на обіди, на сплату
комунальних послуг. ОСОБА_1 здійснює
свою діяльність на єдиному податку,
бухгалтера не має. Відповідачі
відповідно до трудового договору були
матеріально-відповідальними особами,
вони самостійно отримували від
постачальників товари, сплачували за
товар та вели відповідний його облік,
зберігали накладні на отриманий товар.
Продавці самостійно вели записи щодо
реалізації товару. Доводи
відповідачів, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без
їх відома забирали товар з магазину, не
підкріплені будь-якими доказами,
оскільки таких фактів не було.

ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала
та суду пояснила, що вона товар та гроші
під час роботи в магазині ОСОБА_1 не
брала, пояснити причину недостачі не
може. Ключі від магазину були як в них,
так і у ОСОБА_2, який у вихідний день міг
відкрити магазин та забрати товар.
Будь-яких письмових доказів цього вона
не має. Інколи вона дійсно купували їжу
за кошти, отримані від реалізації
товару, однак, потім повертала кошти до
магазину. Вона приймала участь при
перерахунку товару під час проведення
ревізій в листопаді 2008 року та в травні
2009 року.

Представник ОСОБА_5, - ОСОБА_6, в
судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5,
яка приймала участь при проведенні
ревізії у листопаді 2008 року, ще не була
прийнята на роботу до ПП ОСОБА_1,
оскільки трудовий договір з нею було
укладено лише 02.12.2008 року. Експертом
було встановлено, що підписи ОСОБА_5 в
актах прийому-передачі від 28.11.2008 року
та від 04.05.2099 року, а також в
інвентаризаційному опису від 04.05.2009
року - відсутні, у зв'язку з чим
представник відповідачки ставить під
сумнів висновки експерта щодо
недостачі товарно-матеріальних
цінностей з боку ОСОБА_5. Вважає, що сума
недостачі наданими по справі доказами
недоведена.

ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала та
суду пояснила, що вона приймала участь
у ревізіях у листопаді 2008 року та в
травні 2009 року по магазину ПП ОСОБА_1. Її
підписи під описом товарів є. В актах
прийому-передачі вона не
розписувалася, в інвентаризаційному
описі за висновками ревізії від 04.05.2009
року вона також не розписувалася. Вона
вели облік товару, який надходив до
магазину, записувала надані накладні
на товар, сплачувала постачальникам за
товар. Пояснити причину недостачі
товару вона не може. Вони брали під
заробітну плату товар з магазину, про
що здійснювали відповідні помітки, які
потім передавали ОСОБА_1. Ключі від
магазину були в них та у ОСОБА_2, який
міг вилучити товар з магазину, а потім
виставити їм як недостачу. Також він
міг вилучити з магазину накладні, які
зберігалися у столі. Доказів цього в
неї не має.

Вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі з наступних підстав.

Встановлено, що 02.02.2007 року та
02.12.2008 року між ПП ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ті
відповідно між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
укладені трудові договори, за якими
останні прийняти на роботу продавцями
непродовольчих товарів. За вказаними
договорами працівник зобов'язаний
виконувати реалізацію товарів,
зберігати товарно-матеріальних
цінності.(т.1 а.с.6-7, 8-9)

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були ознайомлені
з обов'язками найманих працівників,
відповідно до наказу за № 1 від 20.08.2003
року, за яким найманий працівник при
підписі документів несе
відповідальність за залишок товару,
правильну його реалізацію, збереження
торговельного обладнання, за здачу
виручки. Крім того, у разі недостачі з
вини найманого працівника, сума
недостачі погашається за рахунок
найманого працівника. (т.1 а.с.5)

ОСОБА_1 суду надала матеріали
інвентаризації від 28.11.2008 року та від
4.05.2009 року, з яких вбачається, що ОСОБА_4
та ОСОБА_5 були згодні з описом залишків
товарів та відповідною загальною сумою
товарів на момент проведення ревізій
(т.1 а.с.213, 238), але в актах
прийому-передачі залишків остатків від
28.11.2008 року та від 04.05.2009 року їх підписи
відсутні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що відповідачі були
згодні з сумами залишків товарів,
виведених при інвентаризації, а саме: з
сумою залишків товарів на 28.11.2008 року -
76215,72 гривень, та з сумою залишків
товарів на 04.05.2009 року - 86243,21 гривень.
Тому відсутність підписів
відповідачів на вищевказаних актах, а
також на інвентаризаційному опису від
04.05.2009 року не може бути підставою для
визнання наданих документів
неналежними доказами.

На підставі наданих матеріалів по
справі було проведено судову
бухгалтерську експертизу, за
висновками якої від 29.03.2013 року
встановлено суму недостачі товарів на
загальну суму 35586,68 гривень. З
урахуванням заборгованості по
зарплаті реалізаторів, виведена
недостача окремо за кожним
реалізатором: за ОСОБА_4 - 16932,49 гривень,
за ОСОБА_5 - 16707,70 гривень.

Суд не може прийняти доводи
представника відповідача ОСОБА_6, щодо
того, що не можна враховувати висновки
інвентаризації від 28.11.2008 року, участь в
якою приймала ОСОБА_5, оскільки остання
була прийнята на роботу за трудовим
договором лише 02.12.2008 року.

Відповідно до ч.4 ст.24 КЗпП України
трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Оскільки ОСОБА_5 повинна була
прийняти товар, вона фактично була
прийнята на роботу 28.11.2008 року під час
проведення інвентаризації залишків
товару.

За ст.24-1 КЗпП України у разі
укладення трудового договору між
працівником і фізичною особою фізична
особа або за нотаріальним дорученням
уповноважена нею особа повинна у
тижневий строк з моменту фактичного
допущення працівника до роботи
зареєструвати укладений у письмовій
формі трудовий договір у державній
службі зайнятості за місцем свого
проживання у порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення.

Трудовий договір між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 було укладено 02.12.2008 року, тобто
в установлений законом термін.

Згідно ст.. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

Відповідно до п.5 ст.134 КЗпП працівник
несе матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної
недостачею.

За нормою ст. 135-3 КЗпП України,
розмір заподіяної підприємству,
установі, організації шкоди
визначається за фактичними втратами,
на підставі даних бухгалтерського
обліку, виходячи з балансової вартості
(собівартості) матеріальних цінностей
за вирахуванням зносу згідно з
установленими нормами. Розмір
підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної
з вини кількох працівників,
визначається для кожного з них з
урахуванням ступеня вини, виду і межі
матеріальної відповідальності.

Відповідно до ст..138 КЗпП України
для покладення на працівника
матеріальної відповідальності за
шкоду власник або уповноважений ним
орган повинен довести наявність умов,
передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Суд вважає, що наданими
матеріалами, а також висновком судової
бухгалтерської експертизи доведено
факт порушення відповідачами трудових
обов'язків, покладених на них трудовим
договором, в наслідок чого утворилася
недостача товарів на загальну суму
35586,68 гривень.

Відповідачами не надано будь-яких
доказів того, що встановлена недостача
утворилася не з їх вини.

Таким чином, з ОСОБА_4 в рахунок
відшкодування шкоди підлягає
стягненню на користь позивача 16932, 85
гривень, а зі ОСОБА_5 - 16707,70 гривень.

Також, згідно ст.88 ЦПК України, з
відповідачів підлягає стягненню
судові витрати, понесені позивачкою
при подачі позову (421,17 гривень), а також
витрати по проведенню експертизи (1300
гривень), тобто по 878,83 гривень з
кожного.

Керуючись ст.ст.24, 24-1, 130, 131, 134, 135-3,
136, 138 КЗпП України, ст.ст.10, 57, 58, 60, 212-215
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної
шкоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
в рахунок відшкодування шкоди
16932(шістнадцять тисяч дев'ятсот
тридцять дві) гривні 49 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди
16707(шістнадцять тисяч сімсот сім)
гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 878(вісімсот
сімдесят вісім) гривень 83 копійки.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 878
(вісімсот сімдесят вісім) гривень 83
копійки.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Амвросіївський районний суд
протягом десяти днів після його
проголошення.

СуддяО.О. Смольняков