АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1330/2014
Головуючий в І інстанції: Крапівіна О.П.
Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 22 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової
О.В.,

Орловської Н.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Генічеського
районного суду Херсонської області від
05 березня 2014 року у справі за позовом
комунального підприємства "Генічеське
виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" до ОСОБА_2 про стягнення
коштів в рахунок притягнення до повної
матеріальної відповідальності у
повному розмірі шкоди, заподіяної
підприємству, -

В С Т А Н О В И Л А:

16 серпня 2013 року комунальне
підприємство "Генічеське виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" (далі - КП "Генічеське
ВУВКГ") звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення коштів в рахунок
притягнення до повної матеріальної
відповідальності у повному розмірі
шкоди, заподіяної підприємству.
Просила стягнути 61003грн.39коп.

В обґрунтування позову вказало, що
відповідачка працювала у відповідача
на посаді головного бухгалтера. В
порушення своїх посадових обов'язків
щодо правильності нарахування
заробітної плати та додаткових витрат,
в порушення п.1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996
(далі - Закон №996), п.1.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 (далі - Положення №88),
п.15 "Умов матеріального забезпечення
керівника" контракту від 13.12.2011 року
№16/2011 (термін дії до 20.12.2016 року) та п.1
постанови КМУ №859 від 19.05.1999 року "Про
умови і розміри оплати праці
керівників…" колишньому керівнику
підприємства ОСОБА_3 нараховувався
оклад в розмірі, вищому, ніж
передбачено контрактом (4608,00грн.
замість 3000,00грн.). За період часу з 01.07.2011
року по 01.01.2013 року йому зайво
нараховано та виплачено зарплати на
суму 21286,70грн. та зайво сплачено єдиного
соціального внеску в сумі 8061,30грн.,
всього в сумі 29348,00грн. Також, в період з
01.07.2011 року по 01.04.2013 року працівникам
підприємства незаконно нараховувалась
та виплачувалась надбавка за
розширення зони обслуговування, яка
згідно з п.5.2. Колективної угоди
"Доплати та надбавки до тарифних ставок
та посадових окладів" виплачується за
умови неповної чисельності
працівників, а саме: комірнику ОСОБА_4
(штатним розкладом затверджена 1
одиниця, вакансії відсутні); сторожам
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (штатним
розкладом затверджено 2 одиниці,
вакансії відсутні); контролеру по воді
ОСОБА_8 (штатним розкладом затверджено 3
одиниці, вакансії відсутні). Отже, в
порушення Закону №996 та Положення №88
зайво нараховано та виплачено надбавки
за розширення зони обслуговування на
загальну суму 22960,29грн. та зайво
сплачено єдиного соціального внеску в
сумі 8695,10грн., всього в сумі 31655,39грн.

У своєму доповненні до позову від 17.09.2013
року позивач послався на те, що
відповідачка, порушуючи положення п.1
ст.3, ст.4, п.п.1, 5 ст.9 Закону №996, провела
списання коштів на витрати всупереч
законодавству без отримання товарів,
робіт та послуг, а саме сплачено ФОП
"Кошман" за один сейф 1020грн., але даний
сейф не обліковується, документи щодо
його отримання до ревізії не надано.

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 05 березня 2014
року позов задоволено частково. З
відповідачки на користь позивача
стягнуто заподіяні збитки в розмірі
середньомісячної заробітної плати
3917,00грн. В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і постановити
нове про відмову в позові, посилаючись
на неповне з'ясування обставин справи і
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, вказала, що суд в порушення
ст.ст.10, 11, ч.2 ст.31 ЦПК України вийшов за
межі заявлених позовних вимог,
оскільки позов було заявлено про
відшкодування шкоди у повному розмірі,
а суд самовільно, без наявності заяви
позивача про зміну підстав позову,
вирішив стягнути шкоду в розмірі
прямої дійсної шкоди, але не більше
середньомісячного заробітку. Також
зазначила, що поза увагою суду
залишилось те, що вона не визнає факту
заподіяння шкоди підприємству. За
Статутом зарплата виплачується
відповідно до штатного розкладу, у
формуванні якого головний бухгалтер
участі не приймає, а цим питанням
займається економіст підприємства,
його керівник, а затверджується
розклад міським головою і є
обов'язковим до виконання. Вона як
головний бухгалтер не має права
обмежувати розмір окладу керівника, що
визначений у штатному розкладі,
оскільки це погоджено з засновником і
вона не є стороною трудового договору з
керівником. Також відносно виплат
працівникам за розширення зони
обслуговування вказала, що вона
виконувала накази керівника
підприємства, в яких зазначався розмір
цих нарахувань та вказівка до їх
виконання, ці накази не визнані
незаконними та не скасовані. Крім того,
зазначила, що в рішенні суду відсутнє
посилання на норму матеріального
закону, на підставі якого вона має
нести відповідальність. Відносно
відсутності на підприємстві сейфу
вартістю 1020грн., то заявник вказала, що
суд не звернув увагу на те, що, як
пояснив свідок ОСОБА_9, сейф
знаходиться на підприємстві, а вона не
має ніякого відношення до того, що
документ на сейф не надано до ревізії.

При апеляційному розгляді справи
ОСОБА_2 погодилася з рішенням суду в
частині визнання необґрунтованості
вимог позивача про покладення на неї
матеріальної відповідальності за
незаконне нарахування та виплату
працівникам підприємства надбавок за
розширення зони обслуговування. Тобто,
вказала, що в цій частині рішення суду
нею не оскаржується.

Таким чином, судове рішення не
оскаржується в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
коштів в рахунок притягнення до повної
матеріальної відповідальності у
повному розмірі шкоди, заподіяної
підприємству за незаконне нарахування
та виплату працівникам підприємства
надбавок за розширення зони
обслуговування. Крім того, воно не
оскаржується в частині відмови у
стягненні коштів через відсутність
сейфу вартістю 1020грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки згідно зі ст.20 Закону України
"Про оплату праці" оплата праці за
контрактом між керівником
підприємства та засновником
визначається за угодою сторін, то
посилання відповідачки на
затверджений штатним розкладом інший
розмір зарплати колишнього начальника
підприємства ОСОБА_9 є безпідставними.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки до нього
суд дійшов, не з'ясувавши належним
чином обставини справи та порушивши
норми матеріального і процесуального
права, що згідно з п.п.1 та 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до Статуту КП "Генічеське
ВУВКГ": підприємство є юридичною особою
(п.4.1.); воно здійснює свою діяльність
відповідно до чинного законодавства та
Статуту (п.4.2.); Засновником
підприємства є Генічеська міська рада,
яка затверджує штатний розклад
підприємства (п.5.1.); вищим органом
управління підприємством є Засновник,
який за контрактом призначає директора
підприємства, який безпосередньо
здійснює поточне управління
підприємством (п.8.1.); підприємство
визначає систему оплати праці
працівників згідно штатного розкладу,
затвердженого Засновником (п.10.1.)
(а.с.35-38).

На вказаному підприємстві між трудовим
колективом та адміністрацією укладено
колективний договір, схвалений на
зборах трудового колективу протоколом
№2 від 03.09.2009 року. Він передбачає режим
роботи, тривалість робочого часу та
часу відпочинку, нормування та оплату
праці працівників (а.с.55-71).

Згідно з додатком 4.1 до колективного
договору встановлено перелік посад з
ненормованим робочим днем. До такої
категорії посад відноситься посада
начальника (а.с.66).

За додатком 5.1 до колективного договору
встановлено перелік виробничих
показників, на які проводяться виплати
додаткової зарплати. Зокрема,
начальнику встановлено надбавка в 30%
на оклад, доплату і премію за виконання
виробничих показників, згідно з
контрактом з міськвиконкомом (а.с.66 зв.).

13 грудня 2011 року між Генічеською
міською радою в особі міського голови
Пінаєва О.В. та гр-ном ОСОБА_9 укладено
контракт з керівником підприємства, за
яким ОСОБА_9 призначається на посаду
начальника КП "Генічеське ВУВКГ" на
термін з 21.12.2011 року по 20.12.2016 року
(а.с.133-135).

За п.15 цього Контракту посадовий оклад
керівнику встановлено в розмірі 3000грн.
При цьому в п.п. б), в) та г) Контракту, де
мова йде про премії, доплати і надбавки
за інтенсивність праці та особливий
характер роботи, в конкретних графах
стоїть прочерк.

Згідно з п.16 Контракту передбачено, що
керівнику можуть виплачуватися
винагорода за підсумками роботи за рік,
винагорода за вислугу років відповідно
до діючого на підприємстві положення,
винагорода за виконання особливо
важливих завдань, якщо такі завдання
оформлялися за додатковою угодою до
контракту, в розмірах, визначених
додатковими угодами.

Наказом від 20.04.2011 року №44 ОСОБА_2 було
призначено головним бухгалтером КП
"Генічеське ВУВКГ" з 20.04.2011 року (а.с.17).

Наказом від 09.01.2013 року №10 ОСОБА_2 було
звільнено з вказаної посади з 09.01.2013
року за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП
України (а.с.18).

Відповідно до посадової інструкції
головного бухгалтера вказаного
підприємства до функціональних
обов'язків головного бухгалтера
належить: здійснення організації
бухгалтерського обліку
господарсько-фінансової діяльності;
забезпечення розрахунків по
заробітній платі, правильне
нарахування і перерахування податків і
зборів (а.с.13-14).

Згідно з актом №43-27/10 від 03.06.2013 року
ревізії фінансово-господарської
діяльності підприємства за період з
01.07.2011 року по 01.04.2013 року: встановлено
порушення законодавства (п.1 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року №996 (далі - Закон №996), п.1.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 (далі - Положення №88),
п.15 "Умов матеріального забезпечення
керівника" контракту від 13.12.2011 року
№16/2011 (термін дії до 20.12.2016 року) та п.1
постанови КМУ №859 від 19.05.1999 року "Про
умови і розміри оплати праці
керівників…"), в результаті чого
колишньому керівнику підприємства
ОСОБА_3 нараховувався оклад в розмірі,
вищому, ніж передбачено контрактом
(4608,00грн. замість 3000,00грн.). За період
часу з 01.07.2011 року по 01.01.2013 року йому
зайво нараховано та виплачено зарплати
на суму 21286,70грн. та зайво сплачено
єдиного соціального внеску в сумі
8061,30грн., чим завдано підприємству
матеріальної шкоди в розмірі 29348,00грн.
Порушення допущено колишнім головним
бухгалтером ОСОБА_2 (а.с.105-116).

При цьому, у вказаному акті
зазначається, що штатні розписи
затверджені керівниками підприємства
та затверджені міським головою
м.Генічеська.

Відповідно до розрахунку за період
часу з 01.07.2011 року по 01.01.2013 року
колишньому начальнику підприємства
ОСОБА_3 зайво нараховано та виплачено
зарплати на суму 21286,70грн. та зайво
сплачено єдиного соціального внеску в
сумі 8061,30грн., всього в сумі 29348,00грн.
(а.с.79 зв).

За штатним розписом підприємства,
затвердженим міським головою та
начальником підприємства, введеним з
01.09.2011 року, місячна заробітна плата
начальника встановлена в розмірі
4608,00грн. (960х1,2х4=4608,00) (а.с.150 зв.).

Статтею 134 КЗпП України передбачені
випадки повної матеріальної
відповідальності.

За ст.132 вказаного Кодексу: за шкоду,
заподіяну підприємству при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку (ч.1); матеріальна
відповідальність понад середній
місячний заробіток допускається лише у
випадках, зазначених у законодавстві
(ч.2).

Статтею 133 вказаного Кодексу
передбачені випадки обмеженої
матеріальної відповідальності
працівників у розмірі, не більше свого
середнього місячного заробітку,
зокрема, працівників (за зіпсуття або
знищення через недбалість матеріалів
тощо), а також керівників підприємств
та їх заступників, керівників
структурних підрозділів та їх
заступників (якщо шкоду заподіяно
зайвими грошовими виплатами тощо).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідачка не може нести повну
матеріальну відповідальність.

Однак, поклавши на неї матеріальну
відповідальність у межах середнього
місячного заробітку, суд не звернув
увагу на відсутність доказів порушення
відповідачкою норм діючого
законодавства, в результаті чого за
період часу з 01.07.2011 року по 01.01.2013 року
колишньому керівнику підприємства
ОСОБА_3 було зайво нараховано та
виплачено зарплату та зайво сплачено
єдиний соціальний внесок.

При цьому колегія суддів враховує те,
що за Статутом (п.10.1.) зарплата
виплачується відповідно до штатного
розкладу, у формуванні якого головний
бухгалтер участі не приймає. Штатний
розклад затверджується міським
головою і є обов'язковим до виконання.
Відповідачка ж, як головний бухгалтер,
не вправі обмежувати розмір заробітної
плати керівника, що визначений у
штатному розкладі, оскільки це
погоджено з засновником.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ж не надав суду належних
доказів заподіяння відповідачкою з її
вини шкоди підпримству.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув, на порушення вимог
ст.ст.213-215 ЦПК України належно не
перевірив доводів відповідачки, в
рішення не зазначив конкретних
обставин і фактів, що спростовують такі
доводи і які доведені належними
доказами, і частково задовольнив позов.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судове рішення в частині
стягнення з відповідачки на користь
позивача заподіяних збитків в розмірі
середньомісячної заробітної плати
3917,00грн. підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у позові в цій частині. В іншій частині
рішення суду в апеляційному порядку не
переглядалось як таке, що не
оскаржувалось.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином з позивача на користь
відповідачки необхідно стягнути
судові витрати у розмірі 121грн.80коп. (50%
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми в 3917грн., тобто 50% з 0,2
розміру мінімальної зарплати).

Керуючись ст.ст.10, 303, 307, 309 ЦПК України,
ст.ст.132-134 КЗпП України, Статутом КП
"Генічеське ВУВКГ", колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 05 березня 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_2 на
користь комунального підприємства
"Генічеське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" заподіяних збитків в
розмірі середньомісячної заробітної
плати 3917,00грн. - скасувати, постановити
нове рішення, яким в позові в цій
частині відмовити.

Це ж рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення з
ОСОБА_2 на користь комунального
підприємства "Генічеське виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" коштів в рахунок
притягнення до повної матеріальної
відповідальності у повному розмірі
шкоди, заподіяної підприємству за
незаконне нарахування та виплату
працівникам підприємства надбавок за
розширення зони обслуговування, а
також в частині відмови у стягненні
коштів через відсутність сейфу
вартістю 1020грн. - в апеляційному
порядку не переглядалось як таке, що не
оскаржувалось.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Стягнути з комунального
підприємства "Генічеське виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" на користь ОСОБА_2 судові
витрати у розмірі 121грн.80коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і на нього може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: