Номер провадження 22-ц/775/848/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Маширо О.П.

суддів Баркова
В.М., Зайцевої С.А.

при секретарі
Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляції ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 05 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія» про захист прав споживача та
стягнення шкоди,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернувся позивач
ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на
рішення суду, яким йому було відмовлено
у задоволенні його вимог.

Суд першої інстанції виходив з того, що
позивач з 1987 року постійно проживає та
зареєстрований у АДРЕСА_1, який
знаходиться на балансі відповідача.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні
його вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що ДП «ДВЕК» є
державним, а не комунальним
підприємством, гуртожиток перебуває у
повному господарському віданні
підприємства, тому на визначення
тарифів по оплаті комунальних послуг
для мешканців гуртожитку не
поширюється дія п.38 Примірного
положення про гуртожитки та рішення
Донецької міської ради від 10 листопада
2006 року «Про затвердження тарифів на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкової території».

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення його позовних
вимог, оскільки він вважає, що рішення
суду є незаконним, таким, що не
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права.

Так, суд першої інстанції не прийняв до
уваги, що постановою Вищого
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року були скасовані постанови
Донецького окружного суду від 14 липня
2010 року та Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07 жовтня 2010
року, на які посилався суд першої
інстанції у своєму рішенні в
обґрунтування своїх висновків.

Крім того, у своїй позовній заяві він
зробив конкретний розрахунок надмірно
сплачених платежів за певний період, на
що суд першої інстанції також не
звернув уваги.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
рішення суду скасувати та відмовити
позивачеві у задоволенні його вимог, з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 з 11 березня 1987 року
зареєстрований та постійно проживає за
адресою: АДРЕСА_1 площею 12 кв. метрів,
регулярно вносить плату за
користування гуртожитком (а.с.7, 8).

Обгрунтовуючи свої вимоги щодо незгоди
з розміром такої плати, позивач
посилався на те, що відповідач як
власник гуртожитку з період з грудня 2006
року по 01 травня 2011 року незаконно
кілька разів підвищував розмір плати
за гуртожиток, через що він переплатив
за цей період 8 831 грн. 53 коп., а з
урахуванням 3% річних та інфляції сума
переплати становить 11 664 грн. 34 коп.

Суд першої інстанції у своєму рішенні
виходив з того, що гуртожиток перебуває
на балансі державного підприємства,
знаходиться у повному його віданні.
Оскільки рішення Донецької міської
ради від 10 листопада 2006 року «Про
затвердження тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкової території» стосується
тільки комунальних та громадських
приміщень, тарифи, встановлені цим
рішенням, не є обов»язковими для
державного підприємства «Донецька
вугільна енергетична компанія». При
цьому, суд посилався на постанови
Донецького окружного суду від 14 липня
2010 року та Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07 жовтня 2010
року, якими цей факт був встановлений.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки вказані судові рішення були
скасовані постановою Вищого
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року, тому не можуть бути використані
як докази у даній справі (а.с.31-33).

Більш того, вказаною постановою Вищого
адміністративного суду було
встановлено, що ДП «ДТЕК» не наділене
правом встановлення вільних тарифів на
проживання у гуртожитку, що такі тарифи
мають встановлюватись у відповідності
до вимог «Порядку формування тарифів
на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій»,
узгоджуватись з вимогами «Примірного
положення про гуртожитки» та
враховувати рішення місцевих органів
влади у питаннях формування тарифів по
оплаті комунальних та інших послуг.

Саме через порушення відповідачем
порядку встановлення тарифів на
проживання у гуртожитку Державною
інспекцією з контролю за цінами в
Донецькій області 25 червня 2007 року був
виданий Припис щодо усунення виявлених
порушень законодавства про порядок
встановлення та застосування цін
(тарифів) і до підприємства були
застосовані штрафні санкції (а.с. 27, 28), а
наказом по підприємству від 12 травня 2011
року № 98 були встановлені економічно
обґрунтовані тарифи з урахуванням
рішення Донецької міської ради від 25
лютого 2011 року (а.с.35).

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що посилання позивача на
неправомірність дій державного
підприємства «Донецька вугільна
енергетична компанія» при
встановленні тарифів по оплаті за
гуртожиток є доведеним, а відтак -
обґрунтованим.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що
не підлягають задоволенню вимоги
позивача щодо стягнення надмірно
сплачених сум за користування
гуртожитком та моральної шкоди,
оскільки доказів в цій частині своїх
вимог він не надав до суду, тобто
позивач не надав повного розрахунку
цієї переплати за весь спірний період.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 при
проведенні розрахунку переплати
посилався на граничний, тобто
рекомендований, а не фактично
встановлений розмір тарифу, тому
надані ним розрахунки є можливими, а не
фактичними, через що їх не можна
вважати належними та допустимими
доказами у даній справі.

Крім того, встановлений відповідачем
розмір оплати за проживання у
гуртожитку був прийнятий позивачем,
оскільки той регулярно оплачував
нараховані йому суми, про що свідчать
надані Бакшинським відповідні
квитанції (а.с.12-24), накази відповідача
про підвищення тарифів він не оскаржив
у встановленому законом порядку.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Апеляційний суд вважає, що позивач не
надав належних доказів у відповідності
до вимог закону на підтвердження своїх
вимог щодо відшкодування надмірно
сплачених сум по оплаті за гуртожиток,
тому у задоволенні позовних вимог
Бакшинському слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України,
апеляційний суд

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 05 грудня 2013 року
скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог
про захист прав споживача та стягнення
шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: