Провадження № 2/201/214/2014р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014р.
Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді - Ткаченко
Н.В.

при секретарі - Кім Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального закладу «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни» (третя особа -
начальник Комунального закладу
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» Дудник
Сергій Петрович) про визнання
незаконним наказу № 151 від 09.08.2013р., його
скасування та стягнення моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 05.11.2013р. звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська із позовом
Комунального закладу «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни» (третя особа -
начальник Комунального закладу
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» Дудник С.П.)
про визнання незаконним наказу № 151
від 09.08.2013р., його скасування та
стягнення моральної шкоди.

В позовній заяві та під час
судового розгляду як позивач, так і
його представник - ОСОБА_3 (діє на
підставі доручення від 04.01.2007р. - а.с. №
89 т. № 2), який приймав участь у судовому
розгляді, починаючи з
11.03.2014р., в обґрунтування позовних
вимог посилалися на те, що ОСОБА_1 з
29.06.1998р. згідно наказу № 25 від
03.07.1998р. був прийнятий на посаду
лікаря-хірурга в хірургічне відділення
КЗ «Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни», наказом №
27 від 13.07.1998р. з 14.07.1998р. він був
призначений в.о.
завідуючого хірургічного відділення
госпіталю, наказом № 32 від 14.08.1998р. був
переведений на посаду завідуючого
цього ж відділення госпіталю. Наказом
відповідача № 151 від 09.08.2013р. позивачу
оголошена догана. З цим наказом позивач
не згоден, як по суті, так із
процедурних питань. Детальніше позивач
и його представник посилалися на те, що
наказ № 151 від 09.08.2013р. не є мотивованим
відповідно до яких-небудь конкретних
обставин та його трудових обов'язків,
крім того, порушено порядок оголошення
йому догани, а саме не було отримано
згоди Первинної профспілкової
організації працівників бюджетної
сфери та само зайнятих осіб
„Професійний захист", засновником та
членом керівного органу якої він є з
02.12.2012р. Винесення такого наказу
вважає наслідком упередженого та
необ'єктивного ставлення до нього
керівника. На підставі ст. 237-1 КЗпП
України просив стягнути з відповідача
моральну шкоду у розмірі 5000 грн., яка
йому завдана винесенням незаконного
наказу про догану, необхідністю
оскарження цього наказу в суді,
системністю дисциплінарних стягнень
щодо нього, переважна більшість яких
були скасовані у судовому порядку.

Представник відповідача КЗ «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни» та третя особа -
Дудник С.П. (наказ про призначення
директором від 25.04.1989р. - а.с. № 158 т. № 1)
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав в
повному обсязі, посилаючись на
наступне. Підставою винесення позивачу
догани наказом № 151 від 09.08.2013р., стала
відмова останнього здати залік по
знанням положень наказу МОЗ № 236 від
04.04.2012р., що с свою чергу стало
невиконанням рішення Медичної ради
госпіталя від 12.07.2013р. та 17.07.2013р.
Медична рада, створена у лікарняному
закладі наказом № 44 від 30.03.2010р., в свою
чергу мала всі підставі вимагати від
керівника хірургічного відділлення
знань важливого наказу МОЗ № 236 від
04.04.2012р., оскільки рішенням суду був
залишений без змін наказ № 137 від
30.11.2012р. про оголошення догани ОСОБА_1 за
порушення саме цього наказу МОЗ № 236
від 04.04.2012р. Крім того, Дудник С.П.,
невизнаючи позов, посилався на те, що
позивач з 2006р. не є членом
профспілкової організації госпіталю, а
ту первинную профспілкову організацію
працівників бюджетної сфери та само
зайнятих осіб „Професійний захист",
засновником та членом якої є ОСОБА_1,
він вважає не легитимною, оскільки
вона не зареєстрована управлінням
юстиції.

Суд, вислухав сторони, представників
сторін, дослідивши матеріали цивільної
справи, допитавши свідків, та позивача
в якості свідка, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимоги нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Частиною 1 ст. 140 КЗпП України
передбачено, що трудова дисципліна на
підприємствах, в установах,
організаціях забезпечується
створенням необхідних організаційних
та економічних умов для нормальної
високопродуктивної роботи, свідомим
ставленням до праці, методами
переконання, виховання, а також
заохочення за сумлінну працю.

Згідно ст.ст. 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України
керівником установи за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано дисциплінарне
стягнення, вид якого визначається з
урахуванням ступеню тяжкості
вчиненого проступку і заподіяної
шкоди, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Згідно ст. 150 КЗпП України
дисциплінарне стягнення може бути
оскаржене працівником у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Як роз,яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 06.11.1992р. № 9
«Про практику розгляду судами
трудових спорів» судам необхідно
з,ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила та
порядок застосування дисціплинарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувались вже за цей проступок
дисциплінарні стягнення, чи
враховувались …. обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 147-1 КЗпП
Укураїни дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняти на роботу даного
працівника. Тобто, виключною
компетенцією власника або
уповноваженого ним органу є видача
наказів, визначення підстав, мотивів,
обгрунтування та виду дисциплінарного
стягнення. В свою чергу, до компетенції
суду належить перевірка додержання
передбачених законом підстав та
порядку застосування до працівників
дисциплінарних стягненнь, тобто
законність наказу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.06.1998р.
згідно наказу № 25 від 03.07.1998р. був
прийнятий на посаду лікаря-хірурга в
хірургічне відділення КЗ «Обласний
госпіталь для інвалідів Великої
Вітчизняної війни» (далі - госпіталь),
наказом № 27 від 13.07.1998р. з 14.07.1998р. він
був призначений в.о. завідуючого
хірургічного відділення госпіталю,
наказом № 32 від 14.08.1998р. був переведений
на посаду завідуючого цього ж
відділення госпіталю (а.с. № 61, 62-66 т. №
1).

Судом також встановлено, що наказом по
госпіталю № 151 від 09.08.2013р. ОСОБА_1
оголошено догану за відмову
підпорядкуватись керівництву
госпіталю, порушення ст. 139 КЗпП
України, невиконання рішень Медичної
Ради від 12.07.2013р. та 17.07.2013р., невиконання
ч. 1 п. 2 Посадової інструкції
завідуючого хірургічним відділенням
обласного госпіталю для інвалідів
Великої Вітчизняної війни, ч.4. ч.5.1., 5.3.,
частини 7 абз.1 посадової інструкції, а
також невиконання Правил внутрішнього
трудового розпорядку госпіталю в
розділі 3, п.3.1.а, 3.1.б, 3.1.д, 3.1.к, злісне не
підпорядкування керівництву
госпіталю, а також у зв,язку із
звернення членів Медичної ради до
начальника госпіталю від 12.07.2013р. (а.с. №
9, 19-20 т. № 1).

Так, наказом начальника госпіталю № 44
від 30.03.2010р. створено Медичну раду у
складі 8-ми осіб (а.с. № 27
т. № 1).

Наказом МОЗ України № 163 від 24.02.2010р.
затверджено Примірне положення про
Медичну раду закладу охорони здоровья
(а.с. № 28-30 т. № 1). Пунктом 5.10.
передбачено, що рішення Медичної ради
мають рекомендаційний характер, а у
разі потреби впроваджуються наказами
ЗОЗ.

Рішенням Медичної ради від 12.07.2013р.
вирішили прийняти залік у ОСОБА_1 по
знанням наказу МОЗ України № 236 від
04.04.2012р. Від підпису під рішенням
Медичної ради позивач відмовився, між
тим з його змістом був ознайомлений
(а.с. № 22-23 т. № 1).

Рішення Медичної ради від 17.07.2013р.
ОСОБА_1 запропонували здати цей залік
та він від цього відмовився. Від
підпису і під цим рішенням Медичної
ради позивач відмовився, між тим також
з його змістом був ознайомлений (а.с. №
24-26 т. № 1).

Листом членів Медичної ради госпіталю
на і,мя керівника госпиталю Дудника
С.П. було повідомлено про рішення
прийняти залік у ОСОБА_1 відносно його
знань наказу МОЗ України № 236 від
04.04.2012р. У тексті цього
документу є посилання, що таке рішення
було продиктовано певними порушеннями
з боку ОСОБА_1, що призвели до
винесення йому раніше догани № 137 від
30.11.2012р. В цьому ж листі керівнику
госпталю було запропоновано у випадку
відмови ОСОБА_1 здати такий залік -
оголосити йому догану (а.с. № 31 т. № 1).

Ці обставини підтвердили в суді
допатані 20.12.2013р. в якості свідків члени
Медичної ради госпиталя -
ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
(а.с. № 201, 203, 205, 207, 209, т. № 1).

Аналіз правомірності рішень Медичної
ради від 12.07.2013р. та 17.07.2013р., та в
подальшому наказу керівника медичного
закладу №» 151 від 09.08.2013р. неможливо без
аналізу притягнення до
дисциплиінарної відповівдальності
позивача згідно наказу № 137 від 30.11.2012р.

Так, наказ по госпіталю № 137 від 30.11.2012р.
про оголошення догани завідуючому
хірургічним відділенням ОСОБА_1 було
винесено саме за грубе порушення з
боку позивача наказу МОЗ України
№ 236 від 04.04.2012р. (а.с. № 17 т. № 1).

В межах розгляду цивільної справи №
412/16050/12 (провадження № 2/201/145/13) з боку
позивача оскаржувалось 2 накази: наказ
про оголошення догани № 137 від 30.11.2012р.
та наказ про оголошення догани № 143 від
10.12.2012р. (а.с. № 137-141 т. № 1).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20.02.2013р.
оголошення догани ОСОБА_1 наказом № 137
від 30.11.2012р. за грубе порушення з боку
позивача наказу МОЗ України № 236 від
04.04.2012р. було визнано законним. Ухвалою
апелляційного суду Дніпропетровської
області від 24.04.2013р. рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська в
оскаржуванній частині було залишено
без змін (а.с. № 137-141, 142-143 т. № 1).

Отже, станом на 12.07.2013р., 17.07.2013р. (день
засідання Медичної Ради, коли вирішили
прийняти залік по знанням наказу МОЗ
України № 236 від 04.04.2012р., день
засідання, коли ОСОБА_1 запропонували
здати залік та він від цього
відмовився) та 09.08.2013р. (коли наказом по
госпіталю № 151 завідуючому
хірургічним відділенням ОСОБА_1 було
оголошено догану за відмову виконати
рішення Медичної Ради від 12.07.2013р. та
17.07.2013р.), було підтверджено судовим
рішенням порушення з боку ОСОБА_1 п.9.5.,
9.6. розділу IX наказу МОЗ України № 236
від 04.04.2012р. (а.с. № 17-18 т. № 2), а виходить
підстави вимагати у завідуючого
хірургічним відділенням ОСОБА_1 за
боку Медичної ради госпіталю здати
залік по знанням цього наказу МОЗ № 236
від 04.04.2012р. були.

Були підстави і для застосування
керівником закладу Дудник С.П. до
позивача догани згідно наказу
№ 151 від 09.08.2013р. (а.с. № 9, 19-20 т. № 1).

По-перше, знань чинного законодавства
про охорону здоров,я та нормативні
(директивні) докумети від завідуючого
хірургічним відділенням вимагають п.п.
5.1. та 5.3. Посадової інструкції ОСОБА_1
(а.с. № 38-39 т. № 1), а також п 3.1.
Правил внутрішнього трудового
розпорядку (а.с. № 34-37 т. № 1).

По-друге, у керівника госпиталя було
право вжити дисциплінарне стягнення у
виді догани по відношенню до ОСОБА_1, як
з огляду на невиконання останнім
вищезазначених пунктів Посадової
інструкціх та правил внутрішнього
трудового розпорядку, так і з огляду на
свої повноваження начальника
госпіталя, передбачені п.п. 1.7.,3.3.,3.10.,3.13.
Посадової інструкції керівника
медичного закладу (а.с. № 32-33 т.№ 1).

Слід зазначити, що ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України від
13.11.2013р. ухвала апелляційного суду
Дніпропетровської області від 24.04.2013р.
(а.с. № 142-143т. № 1) була скасована та
справу повернуто на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції (а.с. № 179-181
т.№ 2).

25.03.2014р. апеляційний суд
Дніпропетровської області своїм
рішенням апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнив частково, рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20.02.2013р. змінив в
частині обгрунтування задоволення
позову щодо визнання незаконним та
скасування наказу № 143 від 10.12.2012р. В
іншій оскаржуваній частині рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20.02.2013р. було
залишено без змін (а.с. № 137-141, 142-143 т. № 1,
а.с. № 112-119 т. № 2).

Отже, як станом на 12.07.2013р., на 09.08.2013р.,
так станом і на сьогодняшній день
наказ № № 137 від 30.11.2012р. про оголошення
догани завідуючому хірургічним
відділенням ОСОБА_1 було винесено саме
за грубе порушення з боку позивача
наказу МОЗ України № 236 від 04.04.2012р.,
тому і законні підставі вимагати від
завідуючого хірургічним відділенням
ОСОБА_1 довести свій рівень знань
положень наказу МОЗ № 236 від 04.04.2012р.
були.

Між тим, догана за наказом № 151 від
09.08.2013р. оголошена ОСОБА_1 з порушенням
встановлених КЗпП України правил щодо
отримання згоди профспілкової
оргоанізації, членом якої є ОСОБА_1 з
02.12.2012р., та без врахування гарантій для
позивача, передбачених ст. 252 КЗпП
України, тому є незаконною та підлягає
скасуванню рішенням суду з наступних
підстав.

Згідно з частиною 2 ст. 252 КЗпП України
зміна умов трудового договору, оплати
праці, притягнення до дисціплінарної
відповідальності працівників, які є
членами виборних профспілкових
органів, допускається лише за
попередньою згодою виборного
профспілкового органу, членами якого
вони є.

В матеріалах цивільної справи наявна
нотаріально посвідчена заява
засновників первинної профспілкової
організації працівників бюджетної
сфери та самозайнятих осіб
«Професійний захист» від 02.12.2012р. про
затвердження Статуту профспілкової
організації та обрання ОСОБА_10,ОСОБА_1,
ОСОБА_3 членами виборного органу
профспілки, мається і сам статут цієї
організації (а.с. № 67-75, 76, т. № 1, № 117-118
т. № 2).

Конвенція про свободу асоціації та
захист права на організацію № 87 від
09.07.1948р., яка набула чиності 04.07.1950р.,
визначено, що робітники та роботодавці,
без якої б то не було різниці мають
право створювати на свій вибір
організації без попереднього на те
дозволу, а також право вступати в такі
організації з єдиною умовою підлягати
статутам цих останніх.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності» та Рішення
Конституційного Суду України від
18.10.2000р.№ 11-рп/2000 профспілки, їх
об,єднання легалізуються шляхом
повідомлення на відповідність
заявленому статуту.

Така правова позиція також викладена в
постанові Верховного Суду України від
21.03.2012р. № 6-4цс12, яка в силу ст.360-7 ЦПК
України є обов,язковою для судів.

Таке повідомлення на відповідність
заявленому статуту відбулося листом,
направленим 09.12.2012р. та отриманим
госпиталем 10.12.2012р. (а.с. № 2-8,77, 78-79, 180зв.
т. № 1, а.с. № 117-118 т. № 2).

Отже, не заслуговують на повагу
заперечення представника відповідача
та третьої особи Дудника С.П., що

первинна профспілкова організація
працівників бюджетної сфери та
самозайнятих осіб «Професійний
захист», не набула статусу
юридичної особи, оскільки не пройшла
державної реєстрації (а.с. № 122 т. № 2),
членом профспілкової організації
госпіталю ОСОБА_1 не є, тому наказ про
оголошення йому догани можливо було
виносити і без згоди ППОПБСтаСО
«Професійний захист» (а.с. № 15-16, 46 т. №
1).

З вищенаведених висновків, суд не
може зробити висновок про
відповідність наказу № 151 від 09.08.2013р.
положенням 2 ст. 252 КЗпП України, отже
він є не незаконним та підлягає
скасуванню.

Що стосується вимог ОСОБА_1 в частині
стягнення завданної йому моральної
шкоди, то суд вважає, що цю частину
позовних вимог слід задовольнити
частково.

При вирішенні цієї частини позовних
вимог позивача, суд враховує, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що застосуванням
дисциплінарного стягнення у вигляді
оголошення догани в наказі
№ 151 від 09.08.2013р. з порушенням гарантій
для ОСОБА_1, передбачених ч. 2 ст. 252 КЗпП
України, відповідач спричинив моральну
шкоду позивачеві, оскільки з метою
відновлення порушеного права позивач
вимушений був звертатись до суду з
даним позовом, що потребувало від нього
додаткового часу та, як наслідок,
призвело до втрати нормальних життєвих
зв'язків і необхідності вживання
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Крім того, судом врахований і той факт,
що на протязі останніх років, рішеннями
судів вже декілька разів було
встановлено порушення норм КЗпП
України при притягненні позивача до
дисциплиінарної відповідальності, як у
вигляді доган, так і звільнення з
роботи.

При визначені розміру моральної шкоди,
яка підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача, суд враховує
характер та ступінь моральних
страждань позивача, характер
немайнових втрат, які поніс позивач та,
системність порушень норм КЗпП України
при притягненні позивача до
дисциплиінарної відповідальності, суд
оцінює моральну шкоду, спричинену
позивачу неправомірними діями
відповідача в розмірі 1000 гривень.

Обговорюючи питання про судові
витрати, з огляду на те, що позивач за
законом був звільнений від сплати
судових витрат по сплаті судового
збору при подачу позову, та його вимоги
в частині визнання незаконним наказу
та його скасуванння задоволені
повністю, а в частині стягнення
моральної шкоди -з частково, згідно ст.
88 ЦПК України, суд вважає, що рішенням
суду з відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 487грн.20коп. (243грн. 60коп.х2=
4878грн.20коп.).

На підставі викладеного, керуючись,
ст.ст. 139, 140, 147, 147-1, 148, 149, 150, 231, 232, 233, 237-1,
252 КЗпП України, п. 24 постанови Пленуму
ВСУ від 06.11.1992р. за № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
п. 3 постанови Пленуму ВСУ №
14 від 18.12.2009р. „Про судове рішення у
цивільній справі", ст. ст. 3, 8, 10, 11, 60, 88,
212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального
закладу «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної війни»
(третя особа - начальник Комунального
закладу «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної війни»
Дудник Сергій Петрович) про визнання
незаконним наказу № 151 від 09.08.2013р.,
його скасування та стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
№ 151 від 09.08.2013р. по Комунальному
закладу «Обласний госпіталь для
інвалідів Великої Вітчизняної війни»
про оголошення догани ОСОБА_1.

Стягнути з Комунального закладу
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000
грн. (одну тисячу грн.).

В задоволені іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Комунального закладу
«Обласний госпіталь для інвалідів
Великої Вітчизняної війни» на користь
держави судові витрати в розмірі
487грн.20коп. (чотириста вісімдесят сім
грн. 20коп.).

Рішення суду може бути оскаржене
в апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя:

Ткаченко Н.В.