У Х В А Л а

17 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова
В.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Мостової Г.І.,

Олійник А.С.,
Савченко В.О.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_3
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
захист честі, гідності та ділової
репутації; спростування недостовірної
інформації та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом, в якому
просила визнати недостовірною та
такою, що принижує її честь та гідність,
а також порушує її право на
недоторканність ділової репутації
інформацію, поширену ОСОБА_3 у інтерв'ю
журналісту інтернет-видання
«Українська правда. Життя», що входить
до складу інтернет-холдингу
«Українська правда», яке було
розміщено ІНФОРМАЦІЯ_1 року за
інтернет-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у статті
під заголовком «ОСОБА_3: Мене люблять і
бізнесмени і музейники», стягнути
моральну шкоду у розмірі 20 000 грн та
судові витрати. В обґрунтування своїх
позовних вимог зазначала, що поширена
відповідачем інформація є негативною,
образливою, принизливою та такою, що не
відповідає дійсності, ганьбить її
честь, гідність та ділову репутацію.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 9
жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково.

Визнано відомості поширені та
розповсюджені ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 року за інтернет-адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2 у статті під назвою
«ОСОБА_3: Мене люблять і бізнесмени і
музейники», а саме: «Саме ОСОБА_4 і
впроваджувала ці схеми. Ви не мене
питайте і не питайте її. Я вам приведу
екскурсоводів, ви у них спитайте. Ця
людина заробляла на заповіднику гроші
через свого друга - компанію ОСОБА_8
(«Мостовенко і Партнери»). Це юридична
компанія і людина, яка її очолює, є
одногрупником ОСОБА_4. Вона привела
його до мене і каже: «Тут трудові спори
є, ось за них такі гроші…» Я кажу: «У нас
є юрвідділ і ми безкоштовно це робимо».
I ми зберегли тоді для заповідника 100
тисяч. Я людям перекрила фінансовий
кисень…», такими, що є недостовірними.
Зобов'язано ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 спростувати поширену
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в статті під назвою
«ОСОБА_3: Мене люблять і бізнесмени і
музейники» за інтернет адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2 недостовірну інформацію,
стосовно ОСОБА_4, а саме: ОСОБА_5 не
пізніше одного місяця з дня набрання
рішенням суду законної сили за рахунок
ОСОБА_3, зобов'язана розмістити на
головній сторінці інтернет-видання
«Українська правда. Життя»:
http://life.pravda.com.ua під заголовком
«Спростування» текст наступного
змісту: «Відомості, поширені та
розповсюджені ОСОБА_3 у інтерв'ю під
заголовком «ОСОБА_3: Мене люблять і
бізнесмени і музейники», яке було
надруковано на головній сторінці сайту
«Українська правда. Життя» ІНФОРМАЦІЯ_1
року, стосовно ОСОБА_4, а саме: ««…Саме
ОСОБА_4 і впроваджувала ці схеми. Ви не
мене питайте і не питайте її. Я вам
приведу екскурсоводів, ви у них
спитайте. Ця людина заробляла на
заповіднику гроші через свого друга -
компанію ОСОБА_8 («Мостовенко і
Партнери»). Це юридична компанія і
людина, яка її очолює, є одногрупником
ОСОБА_4. Вона привела його до мене і
каже: «Тут трудові спори є, ось за них
такі гроші…» я кажу: «У нас є юрвідділ і
ми безкоштовно це робимо». І ми
зберегли тоді для заповідника 100 тисяч.
Я людям перекрила фінансовий
кисень…», є недостовірними». Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних
кримінальних справ від 27 листопада 2013
року рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 23 квітня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 9 жовтня 2013 року залишено без
змін.

27 лютого 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ звернулася ОСОБА_3 в особі
представника із заявою про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 листопада
2013 року з підстав неоднакового
застосування судами положень
ст. 277 ЦК України, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник
наводить рішення апеляційного суду
Запорізької області від 23 січня 2013 року
та ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 червня 2013
року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 «Про судову практику
застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України»,
під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Правові висновки, викладені в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 червня 2013 року, ґрунтуються
на відмінних обставинах у порівнянні
зі справою, рішення у якій заявник
просить переглянути. Доводи заявника
та зміст наданої для порівняння ухвали
не дають підстав для висновку про
неоднаковість застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, а фактично зводяться до
переоцінки доказів у справі та
незгодою із висновком суду щодо їх
оцінки.

Посилання заявника на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 23 січня 2013 року також не
обґрунтовує підстави неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції положень ст. 277 ЦК України,
оскільки вказане судове рішення
ухвалено не судом касаційної
інстанції.

З урахуванням наведеного, у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про захист честі,
гідності та ділової репутації;
спростування недостовірної інформації
та відшкодування моральної шкоди за
заявою представника ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.П. Дербенцева

Г.І. Мостова

А.С. Олійник

В.О. Савченко