АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/825/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м.Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: П»єнти І.В.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Терлич А.В.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/825/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 13 лютого
2014 року по цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2 за участі
третьої особи без самостійних вимог -
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет застави, заслухавши
доповідача, пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія ,

В С Т А Н О В И
Л А :

рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 13 лютого 2014 року позовні
вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи»
задоволені.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 774-0701 від 25.06.2007 року, яка станом на
31.03.2013 року становить 168 330,34 гривень і
складається із заборгованості: за
кредитом в сумі 157 442,83 гривень, за
відсотками в сумі 10 887,51 гривень,
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме: на однокімнатну квартиру
АДРЕСА_3, шляхом проведення прилюдних
торгів в межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України

______________________________________________________________________
Головуюча в першій інстанції - Логінова
С.М. Справа № 22-ц/792/825/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія №19, 27

«Про виконавче провадження», за
початковою ціною, встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб»єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна в
межах процедури виконавчого
провадження.

Стягнуто з ОСОБА_2 (номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» судовий збір в сумі 1683,30
гривень.

В апеляційній скарзі на рішення
суду першої інстанції від 13 лютого 2014
року ОСОБА_2 посилається на неповне
з»ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення судом норм
процесуального права - ст. 61 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», ст.ст. 5, 6, 14 Закону України
«Про захист персональних даних», ст.ст.
516, ч. 2; 517, ч.2; 628, 629, 613, ч.ч. 1, 2, 4; 1082 ЦК
України, ст.ст. 12, 33, 35, 40, Закону України
«Про іпотеку», ст.ст. 42, ч. 1, 60 ЦПК
України.

Зокрема, апелянт зазначає, що
участь у справі приймав представник
позивача, який не мав відповідних
повноважень на представництво, але
вчиняв процесуальні дії. В матеріалах
справи відсутня довіреність на
представництво, нотаріально
посвідчена посадовою особою
організації, в якій представник працює.
Представник позивача ОСОБА_5 не працює
в ТзОВ «Кредитні ініціативи», його
повноваження не підтверджені
оригіналом довіреності, а лише копією.
Це ж стосується і іншого представника
позивача ОСОБА_6

Порушує норми цивільного
законодавства і укладений між ТзОВ
«Кредитні ініціативи» та ПАТ «Альфа
Банк» договір про обслуговування
платежів та участь працівників ПАТ
«Альфа Банк» в якості представників
позивача, так як цим порушено
банківську таємницю.

В процесі розгляду справи
позивачем суду не надано оригінали
документів, які б підтверджували б
відступлення права вимоги від ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» до ТзОВ
«Кредитні ініціативи» за договором від
17.12.2012 року. Копії документів як
додатки за кредитним договором подані
не в повному обсязі: відсутні всі
додатки до договору відступлення прав
вимоги, реєстр боржників до даного
договору, акт приймання-передачі
даного іпотечного договору від 25.12.2009
року, до договору про внесення змін №
138-091 до договору про іпотечний борг №
774-0701.

При вирішенні спору судом першої
інстанції не враховано, що договір про
відступлення права вимоги укладений
без відома боржника за кредитним
договором ОСОБА_3, який намагався
виконувати зобов»язання за кредитним
договором, але у нього не приймали
платежі у відділенні ПАТ
«Промінвестбанк» через заблокування
рахунку. Останній платіж боржник вніс
25.10.2012 року в сумі 1 000 доларів США і
більше вносити платежі не міг. Відсутня
вина боржника за прострочення
виконання зобов»язань, тому він не
повинен нести відповідальності за
прострочення кредитора.

ПАТ «Кредитні ініціативи» є
фінансовою установою, але не являється
банком, а тому вимоги вносити платежі
на рахунок іншої установи були
незаконні, а про переуступку права
вимоги ні боржник, ні майновий
поручитель не знали і про це їх банк не
повідомляв.

Не відповіли на жодне звернення з
цього приводу і працівника «Альфа
Банку».

Судом не враховано, що ще в 2008 році
боржник ОСОБА_3 повідомив кредитора про
зміну адреси проживання і засоби
зв»язку і що кореспонденцію йому слід
направляти за адресою АДРЕСА_1. Однак,
будь-яких повідомлень на нову адресу
він не отримував, про що свідчить
відсутність відповідних розписок. А
тому він мав право не виконувати своїх
зобов»язань за кредитним договором.

Не внесено зміни і до реєстру
заборон на відчуження заставленого
нерухомого майна, де досі
заставодержателем рахується ПАТ
«Промінвестбанк».

Судом не ураховано, що 25 грудня 2009
року між ОСОБА_3 та ПАТ
«Промінвестбанк» було укладено
договір про внесення змін до договору
про іпотечний борг, відповідно до яких
у разі невиконання своїх зобов»язань
за кредитним договором ОСОБА_3 здійснює
відчуження квартири АДРЕСА_2, житловий
масив «Дивокрай».

Позивачем до позову не додано
графіка погашення заборгованості за
кредитним договором. Розрахунок позову
зроблений за попереднім графіком, який
є недійсним. Не відповідають дійсності
твердження працівників «Альфа Банку»
про те, що останній платіж здійснювався
ОСОБА_3 в березні 2012 року.

Апелянт вважає, що у позивача на
зазначених підставах не виникло права
на звернення стягнення на предмет
іпотеки, тому просить скасувати
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 13 лютого 2014 року, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, ч.ч. 1 та 3
ст. 38, ч. 1 ст. 42, ч.ч. 1 та 2 ст. 64, ст.ст. 60, 213,
308, ч. 3 ст. 309 ЦПК України суд вирішує
цивільний спір на засадах змагальності
та диспозитивності, в межах та на
підставах заявленого позову та на
підставі наданих сторонами належних і
допустимих доказів.

Кожна сторона зобов"язана
доказами довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Юридичних осіб в судовому процесі
представляють їхні органи, що діють в
межах наданих їм статутом повноважень,
або їх представники за довіреністю.

Процесуальний закон не обмежує
юридичну особу як учасника судового
процесу надати довіреність на право
представництва її інтересів як
працівникові юридичної особи, так і
адвокату або іншій сторонній особі.

Письмовими доказами у цивільній
справі є будь-які документи або витяги
з них, що містять відомості про
обставини, які мають значення для
справи.

Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе судове рішення з
одних лише формальних міркувань.

Порушення судом норм
процесуального права під час вирішення
цивільного спору може бути підставою
для скасування судового рішення лише у
разі, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 16, 509, 524, 525-526,
533, 536, 546; ст.ст. 572, 574, ч.ч.1 та 2; ст. 575, ч. 1;
ст. 577, ч.ч. 1, 2, 3; 590, 591, 610-611, 614, 617, 1046, 1048-1049,
1054 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду у визначений
Законом спосіб за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Позивач сам обирає
спосіб захисту порушеного права.

За договором кредиту банк надає
позичальникові грошові кошти у розмірі
та на умовах, встановлених кредитним
договором, а позичальник
зобов"язується повернути таку ж суму
грошових коштів (суму позики) та
сплатити обумовлені проценти за
користування ним.

Зобов"язання повинні грунтуватись
на засадах добросовісності та
розумності.

Зобов"язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту, або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов"язань не допускається.

Зобов"язання має бути виражене у
грошовій одиниці України -гривні.

Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов"язання в іноземній
валюті.

Грошове зобов"язання має бути
виконане у гривнях.

Якщо у зобов"язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а
також платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов"язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 5
Декрету КМ України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю", ст.ст. 2, 47, 49 Закону України
„Про банки і банківську діяльність", п.
2.3 Положення про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій, затвердженого
Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001
року та зареєстрованого у Мінюсті
України 21 серпня 2001 року за № 7305921 банки
на підставі банківської ліцензії та
письмового дозволу Національного
Банку України вправі надавати
громадянам України кредити в іноземній
валюті.

За користування чужими коштами
позичальником сплачуються проценти,
розмір яких встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства.

Видами забезпечення виконання
зобов"язань є неустойка (штраф, пеня),
порука, застава.

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов"язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Одним із видів застави є іпотека
(застава нерухомого майна).

Якщо предметом застави є нерухоме
майно, а також в інших випадках,
встановлених законом, договір застави
підлягає нотаріальному посвідченню.

Застава нерухомого майна підлягає
державній реєстрації у випадках і в
порядку, встановлених законом.

У разі порушення зобов"язань
настають правові наслідки, передбачені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди, звернення стягнення
на предмет застави.

Боржник та його майновий
поручитель несуть таку
відповідальність за наявності вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відсутність вини доводить особа,
яка порушила зобов"язання.

Особа, яка порушила зобов"язання,
звільняється від відповідальності за
його порушення, якщо вона доведе, що це
порушення сталось внаслідок випадку чи
непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов"язків
контрагентом боржника, відсутність у
боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.ст. 11, 12, 33, 38, 39
Закону України „Про іпотеку" № 898-ІУ
від 05.06.2003 року майновий поручитель
несе відповідальність перед

іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання

виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета

іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним

зобов'язанням.

У разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має
право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Якщо рішення суду або договір
про задоволення вимог

іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)

передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір. У разі
невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими
особами за

відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку
з дня отримання такого

повідомлення особа, яка має
зареєстровані права чи вимоги на
предмет іпотеки, вправі письмово
повідомити іпотекодержателя про свій
намір купити предмет іпотеки. З
дня отримання іпотекодержателем
цього повідомлення вказана особа
набуває переважне право на придбання
предмета іпотеки у іпотекодержателя.

Якщо особи, які мають
зареєстровані права чи вимоги на
предмет іпотеки, не висловили
наміру його придбати,
іпотекодержатель вправі продати
предмет іпотеки будь-якій іншій особі
на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета
іпотеки та укладення договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що
передбачає право іпотекодержателя на
продаж

предмета іпотеки, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця.

Іпотекодержатель, який
реалізував предмет іпотеки, надсилає

іпотекодавцю, боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, та іншим
іпотекодержателям звіт про розподіл
коштів від продажу предмета іпотеки.

Залишок коштів після такого
розподілення повертається
іпотекодавцю.

Іпотекодавець і боржник, якщо
він є відмінним від іпотекодавця,
мають право виконати основне
зобов'язання протягом тридцятиденного
строку, вказаного в частині першій
цієї статті, згідно з умовами та з
наслідками, встановленими статтею 42
цього Закону.

Договір купівлі-продажу
предмета іпотеки, укладений
відповідно до цих вимог , є правовою
підставою для реєстрації права
власності покупця на нерухоме майно,
що було предметом іпотеки.

Іпотечне майно може бути
реалізоване і за рішенням суду. У разі
задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки у рішенні суду, в тому числі,
зазначаються:

загальний розмір вимог та всі
його складові, що підлягають

сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки;

спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення

прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої

статтею 38 цього Закону;

початкова ціна предмета іпотеки
для його подальшої реалізації.

Ці вимоги повинні зазначатись
позивачем у поданій до суду позовній
заяві та обгрунтовуватись і
підтверджуватись належними і
допустимими доказами.

Суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення
на предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він
є відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Відповідно до ст.ст. 512, 514, 516, 517, 518,
1077, 1078, 1082 кредитор у зобов»язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов»язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Заміна кредитора у зобов»язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Первісний кредитор у зобов»язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують їх права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати
свого обов»язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов»язанні.

Боржник має право висувати проти
вимоги нового кредитора у зобов»язанні
заперечення, які він мав проти
первісного кредитора на момент
одержання письмового повідомлення про
заміну кредитора.

За договором факторингу фактор
передає або зобов»язується передати
грошові кошти в розпорядження клієнта
за плату, а клієнт відступає або
зобов»язується відступити факторові
своє право грошової вимоги до третьої
особи.

Клієнт може відступити факторові
свою грошову вимогу до боржника з метою
забезпечення виконання зобов»язання
клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу
може бути право грошової вимоги, строк
платежу якої вже настав, а також право
вимоги, яке виникне в майбутньому.

Боржник зобов»язаний здійснити
платіж факторові за умови, що він
одержав від клієнта або фактора
письмове повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
факторові і в цьому повідомленні
визначена грошова вимога,яка підлягає
виконанню, а також названий фактор,
якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від
фактора надання йому в розумний строк
доказів того, що відступлення права
вимоги факторові справді мало місце.

Якщо фактор не виконає цього
обов»язку, боржник має право здійснити
платіж самому клієнтові на виконання
свого обов»язку перед ним.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 25 червня 2007 року між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
774-0701, в який сторони в послідуючому
вносили зміни.

За цим договором банк надав, а
ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 33 000
доларів США строком з 25 червня 2007 року
по 20 червня 2017 року зі сплатою
відсотків за користування коштами в
розмірі 10,5% річних, а у випадку
невиконання позичальником зобов»язань
- 24% річних.

Пунктом 5.3.2 Договору банку надано
право у випадку порушення
позичальником графіка погашення
кредиту вимагати повного повернення
кредиту, відсотків, неустойки та
збитків незалежно від настання
кінцевого строку виконання
зобов»язань.

Договором про внесення змін до
основного кредитного договору від 25
грудня 2009 року № 138-0901 сторонами
обумовлено право банку у випадку
укладення договорів на отримання
послуг щодо повернення позичальником
заборгованості за кредитом передавати
третім особам інформацію, яка містить
банківську таємницю.

На забезпечення виконання
позичальником зобов»язань за
кредитним договором між банком та
матір»ю позичальника ОСОБА_2 25 червня
2007 року укладено договір іпотеки №
775-0704, за яким ОСОБА_2 передала банку в
заставу належну їй на праві приватної
власності однокімнатну квартиру
АДРЕСА_3 загальною площею 27,40 кв. метрів
заставною вартістю 190 000 гривень.

17 грудня 2012 року між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
(первісним кредитором) та ТОВ «Кредитні
ініціативи» (новий кредитор) укладено
договір про передачу права вимоги за
кредитними договорами від первісного
до нового кредитора, в тому числі і по
кредитному договору ОСОБА_3 та про
переуступку прав за договорами
забезпечення виконання зобов»язань за
кредитними договорами, в тому числі і
за іпотечним договором ОСОБА_2

Станом на 2012 рік боржник ОСОБА_3
допустив невиконання зобов»язань по
кредитному договору. Станом на 31
березня 2013 року заборгованість склала
19 697, 59 доларів США за тілом кредиту та 1
362,13 доларів США за відсотками.

Тому ТОВ «Кредитні ініціативи» 03
липня 2013 року за № 131 направило ОСОБА_3
та ОСОБА_2 за їх зазначеною у договорах
адресою та за зареєстрованим у
встановленому порядку місцем
проживання письмову
вимогу-повідомлення про усунення
порушень та виконання зобов»язань за
кредитним та іпотечним
договорами,звільнення предмету
іпотеки.

Ця вимога позичальником та його
майновим поручителем не виконана.

Тому суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
права позивача (нового кредитора) у
зобов»язаннях за кредитним договором
та іпотечним договором порушені і вони
підлягають відновленню.

Доводи апеляційної скарги
апелянта цих висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими
доказами: копіями кредитного та
іпотечного договорів, змін до них,
заяви-анкети позичальника на отримання
коштів, розрахунком заборгованості,
реєстром відправлення рекомендованої
кореспонденції, письмовим
повідомленням відповідачів (а.с.5-19),
договору про переуступку права вимоги,
акту приймання-передачі кредитних та
іпотечних договорів до договору про
переуступку права вимоги, витягом з
реєстру позичальників та поручителів,
графіком погашення кредиту, копіями
квитанцій про часткову сплату
кредитної заборгованості, розрахунком
заборгованості (а.с. 26-42, 73-107, 151-161, 163-164),
іншими доказами.

Апеляційним судом в судовому
засіданні 16 квітня 2014 року також
досліджувались і надані позивачем
оригінали договорів та інших
документів, які були витребувані судом
першої інстанції. Копії цих письмових
доказів у справі відповідають
оригіналам.

Тому судова колегія дійшла
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
дослідив докази, які їх підтверджують,
ухвалив законне та обгрунтоване судове
рішення, підстави до скасування якого в
межах доводів апеляційної скарги
апелянта відсутні.

Апеляційний суд не може взяти до
уваги доводи апеляційної скарги
апелянта щодо допущених процесуальних
порушень, відсутності повноважень у
представників позивача, так як ці
доводи не ґрунтуються на вимогах
процесуального закону та
спростовуються дослідженими
довіреностями представників та іншими
письмовими доказами.

Додатком до кредитного договору
підтверджується право банку на
переуступку права вимоги з урахуванням
розкриття банківської таємниці щодо
позичальника, на що останній дав згоду.
Крім того, ці обставини не впливають на
обґрунтованість вирішення спору в
частині виконання кредитних та
іпотечних зобов»язань.

Не підтверджується будь-якими
доказами твердження апелянта в тому, що
боржник за кредитним договором у
встановленому порядку повідомив
кредитора про зміну свого місця
проживання і що саме ця зміна призвела
до невиконання зобов»язань боржника
перед новим кредитором через
неповідомлення його про зміну
кредитора у зобов»язанні. У цьому
випадку позичальник ОСОБА_3
зобов»язаний був виконувати умови
кредитного договору відносно
первинного кредитора. При цьому ні
відповідачем, ні третьою особою суду не
надано доказів відмови первинного
кредитора чи його представників у
прийнятті виконання зобов»язань перед
банком.

Не ґрунтуються на належних і
допустимих доказах доводи апелянта про
те, що позивачем не надано доказів щодо
переуступки права вимоги за кредитним
та іпотечним договорами, а тому боржник
не допустив прострочення виконання
своїх зобов»язань.

Відповідачем ОСОБА_3 надано суду
засвідчені його ж підписом ксерокопії
його звернень до ПАТ «Промінвестбанк»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 63-72).

Ці ксерокопії документів в
розумінні ст.ст. 64, 138 ЦПК України не є
допустимими доказами і не можуть бути
покладені в обґрунтування судового
рішення.

Крім того, справа розглядається
судами з дослідженням допустимих
доказів з 25 липня 2013 року, однак і за цей
строк відповідачем та третьою особою
не вжито будь-яких заходів до
позасудового урегулювання спору, хоч
ні розміру заборгованості за кредитним
договором, ні самих договорів кредиту,
іпотеки та доповнень до них відповідач
та третя особа не оспорювали і не
оспорюють у встановленому законом
порядку.

Суд таку поведінку відповідача та
третьої особи розцінює як
недобросовісну, направлену на
затягування вирішення спірних
правовідносин.

Не ґрунтуються на нормах права та
досліджених доказах й інші доводи
апеляційної скарги апелянта.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

У Х В А
Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 13 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук