22-ц/775/529/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Литвиненко
Категорія № 46
24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - Орган опіки та піклування
Іллічівської районної адміністрації
Маріупольської міської ради
Донецької області, про визначення
місця проживання дитини, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 04
У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом, в обґрунтування
якого вказав, що із відповідачкою
ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому
шлюбі з 2010 по 2013 рік, мають від шлюбу
дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. На
даний час син проживає з позивачем,
оскільки він вважає, що морально-етичні
принципи відповідачки можуть
негативно впливати на виховання сина.
Вказав, що відповідачка тривалий час не
приймає участі у житті сина, не
цікавиться його здоров'ям. Позивач
бажає, щоб син постійно проживав з ним
на законних підставах, оскільки в
даний час має стабільний дохід, за
місцем проживання характеризується
позитивно, живе в благоустроєному
будинку, який належить його батькам, і в
якому утворені для дитини усі
необхідні умови. Просить суд
задовольнити його позовні вимоги та
визначити місце проживання сина ОСОБА_4
разом з ним за адресою АДРЕСА_2.
Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
04 березня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач
ОСОБА_1, в апеляційній скарзі просить
скасувати рішення суду, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі. В
скарзі посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
необґрунтованість судового рішення,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають істотне значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача ОСОБА_1 і його
представника ОСОБА_6, які просили
апеляційну скаргу задовольнити,
заперечення відповідачки ОСОБА_2, яка
просила скаргу відхилити, пояснення
представника третьої особи ОСОБА_7,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції зазначив, що для
забезпечення якнайкращого зростання,
розвитку та виховання малолітнього
ОСОБА_4 неможливо визначити місце його
проживання саме разом із батьком,
оскільки він не створив сприятливі
умови для належного психологічного
розвитку сина, так і достатню
матеріальну складову його зростання.
Крім того, суд врахував вік дитини,
якому в трирічному віці необхідна
материнські любов, турбота та ласка, а
також з метою уникнення психологічного
стресу, який може відчути дитина в
цьому віці без матері. Тому суд не
погодився із висновком комісії органу
опіки та піклування щодо доцільності
визначення місця проживання
малолітньої дитини із батьком.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що сторони
знаходились у зареєстрованому шлюбі в
період з 18 червня 2010 року по 11 червня 2013
року, та мають спільну дитину - сина
ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с.9-11).

З довідки з місця проживання позивача
вбачається, що ОСОБА_4 проживає разом
із батьком та бабусею за адресою
АДРЕСА_2, відвідує дошкільний
навчальний заклад №140. (а.с.8, 12). Данний
факт також підтверджено відповідним
актом, складеним 21 серпня 2013 року
сусідами позивача та посвідченим
головою КСН. (а.с.7) .

Згідно з актом обстеження умов
проживання позивача ОСОБА_1
спеціалістами служби у справах дітей
Іллічівської районної адміністрації
проведено обстеження умов проживання
за адресою: АДРЕСА_2, за результатом
якого встановлено, що в будинку
створені необхідні умови для
проживання дитини, обладнана дитяча
кімната, стосунки в сім'ї доброзичливі.
В будинку проживають позивач, його мати
та малолітній син позивача. Загальний
дохід сім'ї, зі слів, складає 6000 грн.
(а.с.22, 49).

Згідно з актом обстеження умов
проживання відповідачки ОСОБА_2,
спеціалістами служби у справах дітей
Іллічівської районної адміністрації
проведено обстеження умов проживання
за адресою: АДРЕСА_1, за результатом
якого встановлено, що квартира
знаходиться у задовільному стані,
мається вся електропобутова техніка,
для дитини є диван і шафа, у квартирі
створені необхідні умови для
проживання дитини. Зі слів ОСОБА_2
стосунки в сім'ї доброзичливі, її
цивільний чоловік ОСОБА_8 бажає, щоб
дитина жила разом із ними.
Характеризується позитивно дільничним
інспектором. (а.с.23, 28)

Відповідно до характеристики з місця
проживання позивач ОСОБА_1 за місцем
проживання зарекомендував себе
позитивно, дільничним інспектором
позивач характеризується задовільно.
(а.с.5)

Довідкою Іллічівського відділення
Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів
Донецької області від 27.09.2013р. ОСОБА_1
перебуває на обліку як суб'єкт
підприємницької діяльності. Його дохід
від підприємницької діяльності на 2
півріччя 2012р. склав 9000,00 грн. (а.с.25)

Наказом №182-к ТОВ «АТБ-Маркет» ОСОБА_2
прийнято на роботу у підрозділ магазин
Продукти 273 на посаду продавця на
умовах строкового трудового договору з
окладом 1330,00 грн. на місяць з 7-30 год. до
19-30 год. через чотири дні. (а.с.30, 59) Даний
факт також підтверджено трудовою
книжкою відповідачки (а.с.37)

Судом також встановлено, і
відповідачка не заперечує, що ОСОБА_2
знаходиться у фактичних шлюбних
відносинах із чоловіком ОСОБА_8, який
працює на ПАТ «ММК ім.Ілліча» та за
період з жовтня 2012 року по вересень 2013
року отримав дохід у розмірі 46596,84 грн.
(а.с.55) та орендує квартиру АДРЕСА_1 з
серпня 2013 року. (а.с.29)

Згідно з висновком Іллічівської
райадміністрації Маріупольської
міської ради від 11.10.2013 р., з
урахуванням рішення комісії з питань
захисту дитини вважається можливим
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з
батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.19-21)

За результатами психологічного
обстеження малолітнього ОСОБА_4 на
предмет взаємовідносин з батьком
встановлено, що дитина має високу
тривожність, явної переваги комусь із
батьків не показала, швидко підпадає
під вплив батька чи матері та не може
відображати свою власну точку зору.
Таким чином, доцільним є проживання
дитини у того з батьків, хто зможе у
повній мірі організувати необхідні
умови для її повноцінного розвитку.
(а.с.35)

Під час розгляду справи апеляційним
судом представник Іллічівської
райадміністрації Маріупольської
міської ради пояснила, що до висновку
про доцільність проживання дитини з
батьком комісія дійшла, враховуючи
ситуацію, яка склалася на час
вирішення цього питання в жовтні 2013
року. На даний час представник третьої
особи не наполягає на такому висновку.

З відповіді Іллічівського РВ ММУ ГУМВС
України в Донецькій області
вбачається, що до родини позивача
ОСОБА_4, за адресою проживання,
регулярно надходили виклики чергової
групи міліції в період з березня по
жовтень 2013 року (понад 7 разів), останній
виклик був 18.10.2013р. за повідомленням
ОСОБА_1 про те, що його матір за місцем
проживання вчинила сварку.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про
охорону дитинства» виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які її замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважити гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу
України (далі СК України) батько і мати
мають рівні права та обов'язки по
відношенню до дитини. Розірвання шлюбу
між батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їх прав по
відношенню до дитини.

Відповідно до ч.ч.2,3 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитини має
право на проживання в сім»ї разом з
батьками або в сім»ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч.1 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Як встановлено статтею 4 «Конвенції про
контакт з дітьми» №ETS №192,
ратифікованої Україною 20.09.2006 року,
дитина та її батьки мають право
встановлювати й підтримувати
регулярний контакт один з одним. Такий
контакт може бути обмежений або
заборонений лише тоді, коли це
необхідно а найвищих інтересах дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права
дитини зазначено, що дитині для повного
та гармонійного розвитку необхідно
зростати в сімейному оточенні. Згідно
зі ст. 9 Конвенції Держави - сторони
дбають про те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч
їхньому бажанню, за винятком випадків,
коли компетентні органи за судовим
рішенням визначають відповідно до
застосовного закону і процедур, що таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини (Рішення Європейського суду з
прав людини від 18.1.22008 року у справі
«Савіни проти України»).

Принцип 6 Декларації прав дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, наголошує: дитина
для повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові
розуміння. Вона повинна, коли це
можливо, зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків і у
всякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості, малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли
маються виключні обставини, бути
розлученою зі своєю матір'ю.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
пояснювала, що налужно доглядала та
виховувала дитину до того дня, як
позивач самовільно, без домовленості з
нею, забрав сина з дитячого закладу та
відмовився повернути його матері. На
даний час вона має постійну роботу з
стабільним заробітком, житло, де
створені всі умови для проживання
дитини, бажає виховувати малолітнього
ОСОБА_4.

В апеляційному суді позивач ОСОБА_1
пояснював, що постійно проживає в
будинку матері разом з нею, іншого
житла не має. В будинку матері дитина
має окрему кімнату із усіма умовами для
розвитку та зростання. Він є
підприємцем, має заробіток, і його
режим роботи дозволяє доглядати за
дитиною. Пояснив суду, що до органів
міліції його матір скаржилася на його
поведінку, а він - на матір, у зв'язку із
давньою сварою, на даний час позивач
примирився із матір'ю, має з нею добрі
відносини.

Згідно з загальними засадами
регулювання сімейних відносин,
передбачених в ст. 7 Сімейного кодексу
України, жінка та чоловік мають рівні
права і обов'язки у сімейних
відносинах, а регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції в
достатньому обсязі встановив
обставини справи за позовними вимогами
ОСОБА_1, відповідні їм правовідносини,
поясненням сторін та наданим доказам
дав належну оцінку. Суд правильно
застосував матеріальний закон і
вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, і дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визначення
місця проживання малолітньої дитини
місця проживання позивача.

Доводи апеляційної скарги позивач про
те, що суд необґрунтовано не прийняв до
уваги висновок Іллічівської
райадміністрації Маріупольської
міської ради від 11.10.2013 р. про можливе
місце проживання дитини, неспроможні,
оскільки спростовуються поясненнями
представника третьої особи в
апеляційному суді, суперечать
обставинам, встановленим судом.

Також неможливо прийняти доводи скарги
про невідповідність обставинам справи
висновків суду першої інстанції про те,
що малолітній дитині краще проживати з
матір'ю, оскільки вони нічим не
підтверджуються, суперечать
матеріалам цивільної справи, з яких
вбачається, що відповідачкою також
створені всі належні умови для гідного
виховання та розвитку сина, а сукупний
дохід її родини вищий, ніж у позивача.

Ніяких нових обставин чи доказів, які
не були предметом розгляду судом
першої інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення
суду, позивачем та його представником
не надано і в суді апеляційної
інстанції.

Порушень норм процесуального права,
які б могли призвести до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Таким чином, переглядаючи
справу в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів не
вбачає апеляційних підстав для
скасування чи зміни рішення суду, у
зв'язку з чим рішення суду підлягає
залишенню без зміни, а апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
04 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :