Справа № 267/2051/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м. Макіївка

Гірницький районний суд м. Макіївки
Донецької області у складі:

головуючого - судді
Коцюбинської Ю.Д.

при секретарі
Мирошниченко О.Л.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Коровякової
Катерини Олександрівни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Макіївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Макіївського ВУВКГ комунального
підприємства «Компанія Вода Донбасу»
про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду 9 квітня 2014
року із позовом, яким вимагала визнати
дії комунального підприємства
«Компанія Вода Донбасу» Макіївського
ПУВКХ неправомірними, скасувати
незаконну заборгованість по
водопостачанню по нормам споживання
за період з 1 липня 2012 року по 22 березня
2014 року.

В обґрунтування позову зазначила, що в
неї в квартирі встановлено два приладу
обліку води - у кухні та у санвузлі.
Строк повірки лічильника у кухні
закінчився 25 червня 2012 року.
Постачальник послуг відмовив позивачу
у знятті пломб з водомеру, тому позивач
була позбавлена можливості своєчасно
надати прилад для чергової повірки.
Лише у березні 2014 року позивач
самостійно зняла пломби та надала
прилади на повірку. Повіркою
встановлено, що обидва лічильника
знаходяться у технічно справному
стані, строк експлуатації продовжено
на 4 роки.

Але, постачальник води з 1 липня 2012 року
по 22 березня 2014 року здійснював
нарахування плати за воду згідно норм
споживання, з урахуванням кількості
мешканців у квартирі, не враховуючи
показання лічильників, що призвело до
нарахування заборгованості у розмірі
5823,18 грн.

Позивач вважає, що оскільки повірка
встановила, що прилади обліку технічно
справні - дії постачальника по
неврахуванню показників лічильника є
протиправними.

21 травня 2014 року позивач уточнила
позовні вимоги, вимагаючи визнати
неправомірними дії відповідача по
нарахуванню плати за постачання води
та водовідведення позивачу та членам
її родини, усього 5 чоловік, за період с 1
липня 2012 року по 22 березня 2014 року по
загальним нормам споживання у розмірі
6004,64 грн.

В судовому засіданні позивач вимоги
підтримала з підстав викладених вище.

Представник позивача проти
задоволення позову заперечувала,
надавши суду письмові заперечення (арк.
с. 44-46).

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Макіївське ВУВКГ є структурним
підрозділом КП «Компанія «Вода
Донбасу», не має статусу юридичної
особи та не є правонаступником КП
«Макіївський міськводоканал».
Макіївське ВУВКГ є виробником послуг
водопостачання та водовідведення в м.
Макіївка з 1 липня 2012 року на підставі
рішення Макіївської міської ради «Про
безоплатну передачу об'єктів
водопровідно-каналізаційного
господарства КП «Макіївський
міськводоканал» у спільну власність
територіальних громад сіл, селищ, міст
яка перебуває в управлінні Донецької
обласної ради» від 30 березня 2012 року №
21/34 та рішення Донецької обласної ради
«Про прийняття об'єктів з комунальної
власності міста у комунальну власність
обласної ради».

З 1 липня 2012 року при передачі
абонентської бази споживачів з КП
«Макіївський міськводоканал» до
Макіївське ВУВКГ було встановлено, що
лічильник холодної води, встановлений
в квартирі позивача не пройшов чергову
державну повірку. На підставі чого
нарахування вартості послуг позивачу
відбувалось за встановленими
нормативами споживання (стаття 32
Закону України «Про питну воду та питне
водопостачання», пункту 21 Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення та
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінета Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630).

Відповідно до пункту 2 статті 11 Закону
України «Про метрологію та
метрологічну діяльність» засоби
вимірювальної техніки, на які
поширюється державний метрологічний
нагляд, дозволяється застосовувати,
випускати з виробництва, ремонту та у
продаж і видавати напрокат лише за
умови, якщо вони пройшли повірку або
державну метрологічну атестацію.

Відповідно до пункту 2 статті 28
вищевказаного Закону засоби
вимірювальної техніки, що перебувають
в експлуатації, підлягають періодичній
повірці через міжповірочні інтервали,
порядок встановлення яких
визначається нормативно-правовим
актом центрального органа виконавчої
влади у сфері метрології. Підприємства,
організації та фізичні особи
зобов'язані своєчасно (з урахуванням
установлених міжповірочних
інтервалів) подавати засоби
вимірювальної техніки на повірку.

Тобто, Закон України «Про метрологію та
метрологічну діяльність» дозволяє
використовувати засоби обліку тільки
за наявності відповідного посвідчення
про проходження ними метрологічної
атестації чи повірки.

Міжповірочний інтервал кожного
приладу обліку води вказаний у
паспорті водолічильника і не перевищує
4 роки. Міжповірочний інтервал
встановлюється науково- технічною
комісією Держстандарту України і
публікується у збірнику «Прилади
обчислювальної техніки, внесені до
Державного реєстру».

За несвоєчасне звернення споживача до
водоканалу з питання повірки приладу
обліку води будь-якої відповідальності
споживача чинним законодавством
України не передбачено . Після того, як
закінчився міжповірочний інтервал,
споживач переводиться на середню норму
водоспоживання за останні 3 місяці.
Після закінчення місяця прострочення
терміну повірки приладу обліку води
споживач автоматично перекладається
на нормативне водоспоживання згідно до
п. 15 «Правил надання послуг
централізованого опалення , постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення».

Статтею 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що водопостачальне
підприємство є виробником послуг,
виконавцем послуг є суб'єкт
господарювання, який безпосередньо
виконує роботи з експлуатації,
обслуговування, поточного ремонту
внутрішньобудинкових систем
водопостачання та водовідведення.

В судовому засіданні позивач пояснила,
що несвоєчасно подала лічильники на
перевірку, оскільки відповідач не
направляв контролерів для зняття пломб
з приладу та не надав розпорядження для
проведення повірки. Позивач вказала, що
без такого розпорядження прилад не
приймається установою для проведення
повірки.

В свою чергу представник відповідача
зазначила, що позивачу неодноразово
вказували на те, що вона має право
самостійно демонтувати прилад для
проведення перевірки. Доказом цього,
зокрема, є листи, долучені позивачем до
позову (арк. с. 8, 10, 13, 16).

Також відомості щодо того, що споживач,
у якого станом на 1 липня 2012 року
закінчився термін повірки приладу
обліку питної води самостійно, без
звернення в водоканал, знімає і здає
прилад обліку води на повірку
опубліковано у засобах масової
інформації, зокрема у газетах «Вечірня
Макіївка» (арк. с. 51) та «Макіївський
робочій» (арк. с. 52).

Більш того, доводи позивача про
неможливість проведення повірки без
розпорядження спростовується
фактичними обставинами справи,
оскільки після того, як позивач
самостійно демонтувала прилад повірка
була проведена та лічильники введені в
експлуатацію (арк. с. 31, 32).

Посилання позивача на Правила надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, згідно яких справляння
плати за нормативами споживання за
наявності квартирних засобів обліку
без урахування їх показань не
допускається суд вважає
необґрунтованими, оскільки Законом
України «Про метрологію та
метрологічну діяльність», як юридичним
актом вищою сили, дозволено
використовувати засоби обліку тільки
за наявності відповідного посвідчення
про проходження ними метрологічної
атестації чи повірки.

З урахуванням наведеного суд вважає що
відсутні підстави для визнання
незаконними дій відповідача щодо
нарахування плати за водопостачання по
нормам споживання без урахування
показань засобів обліку.

На підставі Закону України «Про
метрологію та метрологічну
діяльність», «Правил надання послуг
централізованого опалення , постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення», Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст.ст.
213-215, 224- 226, 244 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Макіївського
ВУВКГ комунального підприємства
«Компанія Вода Донбасу» про визнання
дій неправомірними залишити без
задоволення.

Вступна та резолютивна частини рішення
проголошені в присутності сторін 21
травня 2014 року.

Повний текст рішення складено 22 травня
2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя