АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/795/7098/2014
Головуючий у 1 - й інстанції:
Доповідач - Ратнікова В.М.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
при секретарі - Калініній Я.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського
районного суду міста Києва від 17 січня
2014 року про відмову в ухваленні
додаткового рішення в цивільній справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
треті особи: Головне управління
юстиції в місті Києві, державний
нотаріус 15-ї Київської державної
нотаріальної контори Храпийчук Т.В.,
державний нотаріус 15-ї Київської
державної нотаріальної контори
Щербенко О.В. про визнання недійсними
договорів дарування Ѕ частини квартири
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Деснянського районного суду
міста Києва від 17 січня 2014 року
відповідачу ОСОБА_3 відмовлено в
ухваленні додаткового рішенні у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
треті особи: Головне управління
юстиції в місті Києві, державний
нотаріус 15-ї Київської державної
нотаріальної контори Храпийчук Т.В.,
державний нотаріус 15-ї Київської
державної нотаріальної контори
Щербенко О.В. про визнання недійсними
договорів дарування Ѕ частини квартири
Не погоджуючись з такою ухвалою суду,
відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з
апеляційною скаргою, просила ухвалу
Деснянського районного суду міста
Києва від 17 січня 2014 року скасувати та
постановити додаткове рішення.
Зазначає, що ухвала суду 1-ї інстанції
про відмову в задоволенні заяви про
ухвалення додаткового рішення є
незаконною і необґрунтованою,
постановлена з порушенням норм
процесуального права. Зазначає, що
висновки суду 1-ї інстанції про
відсутність у апелянта права на
стягнення судових витрат, понесених на
оплату правової допомоги, не
відповідають вимогам ст.ст. 88, 214 ЦПК
України та обставинам справи.
В судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, представник Головного
управління юстиції в місті Києві,
державний нотаріус 15-ї Київської
державної нотаріальної контори
Храпийчук Т.В., державний нотаріус 15-ї
Київської державної нотаріальної
контори Щербенко О.В. не з'явилися, про
день та час слухання справи судом
повідомлені у встановленому законом
порядку, 15-та Київська державна
нотаріальна контора надала листа про
розгляд справи у відсутності її
представника, решта учасників причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія суддів вважає можливим
слухати справу в їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.
Судом встановлено, що рішенням
Деснянського районного суду міста
Києва від 10 вересня 2012 року ОСОБА_4
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи:
Головне управління юстиції в місті
Києві, державний нотаріус 15-ї Київської
державної нотаріальної контори
Храпийчук Т.В., державний нотаріус 15-ї
Київської державної нотаріальної
контори Щербенко О.В. про визнання
недійсними договорів дарування Ѕ
частини квартири АДРЕСА_1.
В апеляційному порядку дане рішення
суду стронами не оскаржувалось.
24 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
Деснянського районного суду міста
Києва з заявою про ухвалення
додаткового рішення щодо стягнення з
позивача ОСОБА_4 на її користь судових
витрат, понесених на оплату правової
допомоги в розмірі 9000 грн., так як при
ухваленні рішення суд не вирішив
питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні заяви
про ухвалення додаткового рішення про
стягнення з ОСОБА_4 на її користь
судових витрат понесених на оплату
правової допомоги в розмірі 9000 грн., суд
1-ї інстанції виходив з того, що ОСОБА_3
під час розгляду справи взагалі не
ставилося питання про стягнення з
позивача на її користь судових витрат
на оплату вартості правової допомоги,
не надались відповідні докази, а тому
судом 1-ї інстанції дане питання не
досліджувалось, а тому підстав для
ухвалення додаткового рішення в цій
Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
Частинами 1 ,3 статті 79 ЦПК України
встановлено, що судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи. До
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи, належать: витрати на правову
допомогу; витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду; витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.
У відповідності до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК
України, суд, що ухвалив рішення, може
за заявою осіб, що беруть участь у
справі, чи з власної ініціативи
ухвалити додаткове рішення, якщо судом
не вирішено питання про судові
Згідно вимог ч.2 ст.220 ЦПК України, заяву
про ухвалення додаткового рішення
може бути подано до закінчення строку
на виконання рішення.
З матеріалів справи та зі змісту
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 10 вересня 2012 року,
вбачається, що відмовляючи ОСОБА_4 в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, треті особи: Головне управління
юстиції в місті Києві, державний
нотаріус 15-ї Київської державної
нотаріальної контори Храпийчук Т.В.,
державний нотаріус 15-ї Київської
державної нотаріальної контори
Щербенко О.В. про визнання недійсними
договорів дарування Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1, судом 1-ї інстанції було
вирішено всі питання встановлені ст.214
ЦПК України.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд 1-ї
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що правових підстав
для задоволення заяви ОСОБА_3 про
ухвалення додаткового рішення про
стягнення з ОСОБА_4 на її користь
судових витрат понесених на оплату
правової допомоги в розмірі 9000 грн.
немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
висновки суду 1-ї інстанції про
відсутність у апелянта права на
стягнення судових витрат, понесених на
оплату правової допомоги, не
відповідають, зокрема, вимогам ст.ст.88,
214 ЦПК України та обставинам справи,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на таке.

З системного аналізу норм ЦПК України
вбачається, що додаткове рішення про
розподіл судових витрат, зокрема про
стягнення витрат понесених сторонами
на оплату вартості правової допомоги,
ухвалюється якщо для такого стягнення
були підстави на час ухвалення рішення
за результатом розгляду справи по суті,
однак суд не вирішив дане питання.

Так, на час ухвалення Деснянським
районним судом міста Києва рішення від
10 вересня 2012 року в матеріалах справи
були відсутні документи, які
підтверджують витрати понесені ОСОБА_3
на оплату вартості правової допомоги і
питання про відшкодування таких витрат
відповідачем та/або її представником
перед судом першої інстанції не
ставилося. А тому у суду 1-ї інстанції
були відсутні правові підстави для
вирішення питання про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судових
витрат понесених останньою на оплату
правової допомоги в розмірі 9000 грн.

Питання про відшкодування судових
витрат поставлено відповідачкою лише у
грудні 2013 року в заяві про ухвалення
додаткового рішення, до якої
відповідачем долучені копії
документів на підтвердження витрат по
оплаті правової допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ухвала суду є невмотивованою,
постановлена з порушенням норм
процесуального права, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки
ухвала Деснянського районного суду
міста Києва від 17 січня 2014 року
постановлена з дотриманням вимог ЦПК
України.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду також не
спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що ухвала суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
постановлена з дотриманням норм
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст.220, 303, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду
міста Києва від 17 січня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: