Справа № 486/726/13-ц
Провадження № 2/486/316/2014
14 березня 2014 року Южноукраїнський
міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого Франчук О.
при секретарі Філіпповій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про
звернення стягнення, -
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк»
звернулося до Южноукраїнського
міського суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру, яка належить на праві
власності в рівних частках, по 1/3 (одній
третій) кожному ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором та виселення
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та проживають із ним зі
Заочним рішення Южноукраїнського
міського суду від 18.10.2013 року позов
задоволено частково.
Ухвалою Южноукраїнського міського
суду від 03.12.2013 року заяву третьої особи
ОСОБА_4. про перегляд заочного рішення
повернено заявникові, у зв'язку з не
усуненням недоліків у встановлений
22 січня 2014 року ухвалою апеляційного
суду Миколаївської області апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задоволено та скасовано
ухвалу Южноукраїнського міського суду
від 03.12.2013 року, а цивільну справу разом
із заявою про перегляд заочного
рішення направлено в суд першої
інстанції для вирішення питання про її
прийняття.

Так, ухвалою Южноукраїнського міського
суду від 04.03.2014 року скасовано заочне
рішення Южноукраїнського міського
суду від 18.10.2013 року та справу
призначено на новий розгляд.

Як вбачається з позовної заяви, 02.11.2007
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(Правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_4 був укладений
договір про іпотечний кредит №
NKUCGI, відповідно до якого остання
отримала кредит у розмірі 100 000,00 грн.
(сто тисяч гривень 00 копійок) зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 02.11.2017 року.

В забезпечення виконання зазначеного
кредитного договору 02 листопада 2007
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
було укладено договір іпотеки.
Предметом договору іпотеки є квартира,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 33,30 кв.м., житловою
площею 17,10 кв.м.

Станом на 31.01.2013 року третя особа ОСОБА_4
має заборгованість за кредитним
договором 378 006,23 грн., з яких: 96356,31 грн. -
заборгованість за кредитом; 123053,12 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 124232,60 грн. пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 34364,20 грн.
штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив
суд в рахунок погашення вказаної
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки: однокімнатну
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки Банком з укладанням
від імені відповідача договору купівлі
- продажу будь - яким способом з іншою
особою - покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
"ПриватБанк" всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки. Також просив виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
вказаній квартирі зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України.

В судове засідання представник
позивача не з'явився. Про дату та час
розгляду справи був повідомлений
належним чином та своєчасно. Надав до
суду заяву, в якій просив розглядати
справу без його участі. Позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та не
заперечував проти винесення заочного
рішення по справі (а.с.173).

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, причину неявки суду не
повідомили. Про дату та час розгляду
справи були повідомлені належним чином
та своєчасно (а.с.165,167,168).

Третя особа у судове засідання не
з'явилася. Про дату та час розгляду
справи була повідомлена належним чином
та своєчасно. Надала на адресу суду
заяву, в якій просила розгляд справи
провести без її участі. Позовні вимоги
визнала у повному обсязі (а.с.174).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення.

За таких обставин, враховуючи думку
представника позивача, який не
заперечував проти ухвалення заочного
рішення, суд вважає можливим ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про те, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 листопада 2007
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та третьою
особою ОСОБА_4 було укладено договір
про іпотечний кредит № NKUCGI,
відповідно до умов якого ОСОБА_4
отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит
розміром 100000,00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 02 листопада 2017
року (а.с.15-20).

В забезпечення виконання зобов'язань
третьої особи за даним кредитними
договором був укладений договір
іпотеки № NKUCGI від 02.11.2007 р. між
позивачем та відповідачами ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, предметом якого є
квартира, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 33,30 кв.м.,
жилою площею 17,10 кв.м., заставна
вартість предмета іпотеки визначена
сторонами в сумі 140 000,00 (сто сорок тисяч
гривень 00 копійок) гривень, на строк дії
цього договору предмет іпотеки
залишається у володінні ОСОБА_1 (а.
с.23-29).

Згідно розрахунку заборгованості по
договору про іпотечний кредит №
NKUCGI від 02 листопада 2007 року ОСОБА_4
було прострочено погашення кредиту та
нарахованих відсотків, в звязку з чим
станом на 31 січня 2013 року загальна
заборгованість по кредиту складає 378
006,23 грн. (а.с.6-9), з яких: 96356,31 грн. -
заборгованість за кредитом; 123053,12 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 124232,60 грн. пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 34364,20 грн.
штраф (процентна складова) (а.с.6-9).

Судом встановлено, що 30 квітня 2009 року
за рішенням загальних зборів
акціонерів ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило
найменування банку на ПАТ КБ
«ПриватБанк», внаслідок чого останній
є Правонаступником всіх прав та
обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.42).

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України
наслідками порушення боржником
зобов'язання щодо повернення чергової
частини суми кредиту є право
позикодавця вимагати повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054
Цивільного Кодексу України наслідками
порушення відповідачем зобов`язань
щодо повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

Згідно ст. 35 Закону України Про іпотеку
у разі порушення основного
зобов'язання та умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов`язань у не менше ніж
тридцяти- денний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до
Закону.

Письмова вимога позивача, направлена
ОСОБА_4 про дострокове виконання
грошових зобов'язань за кредитним
договором від 02.11.2007 р. залишилася
невиконаною (а.с.10-11).

Листи повідомлення про наявність боргу
було надіслано банком ОСОБА_4 від 27.04.2012
р. (а.с.13).

Однак, вимоги позивача про погашення
заборгованості залишилися не
виконаними відповідачем.

Згідно ст. 12 Закону України Про іпотеку
у разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержавтель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

В силу ст. 33 Закону України Про іпотеку
у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно ст. 39 Закону України Про
іпотеку у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішення суду
зазначається в тому числі і спосіб
реалізації предмета іпотеки.

Оскільки, ОСОБА_4 порушила умови
кредитного договору стосовно
своєчасного погашення кредиту, вимоги
Банку про звернення стягнення в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором на предмет іпотеки
однокімнатну квартиру, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
33,30 кв.м., жилою площею 17,10 кв.м., що
належить на праві власності ОСОБА_1, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з проведенням дій щодо
коригування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
"ПриватБанк" всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки та підлягають повному
задоволенню.

Щодо позовних вимог про виселення
відповідачів та членів його сім'ї з
вказаної квартири, суд їх вважає
такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.43 своєї Постанови від 30
березня 2012 року Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин, при розгляді
позову іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і порядку,
передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.109 ЖК України
передбачається, що звернення стягнення
на передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення всі громадяни, що мешкають у
ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора або нового власника цього
жилого приміщення добровільно
звільнити його протягом одного місяця
з дня отримання цієї вимоги. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Статтею 39 Закону України Про іпотеку
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців.

Разом з тим у ч. 1 ст. 40 цього ж Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону
законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, процедура проведення виселення
мешканців житлового будинку чи
житлового приміщення передбачає
можливість їх виселення в судовому
порядку як під час задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, так і в подальшому, але з
дотриманням обов'язкової процедури
письмового попередження про
звільнення житлового приміщення
протягом одного місяця.

Недотримання вищезазначеної процедури
є підставою для відмови в позові про
виселення мешканців житлового
приміщення, що є предметом іпотеки, і на
яке звертається стягнення.

Таким чином, примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнять житловий
будинок або житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника,
або в інший погоджений сторонами строк.

Матеріали цивільної справи не містять
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували факт отримання
іпотекодержателем письмової вимоги на
ім'я відповідачів про добровільне
звільнення ними житлового приміщення.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що банком не
було дотримано вимог наведених
правових норм щодо порядку виселення
мешканців квартири, що є предметом
іпотеки, а тому вимога щодо їх
виселення є передчасною.

Крім того, як вбачається з позовної
заяви вимоги позивача щодо виселення
та зняття з реєстрації у викладеній ним
редакції не є конкретизованими (не
зазначені особи, які підлягають
виселенню, не зазначено орган, який
повинен провести зняття з реєстрації
та не залучено його до участі в справі),
а отже таке рішення в подальшому
неможливо буде виконати.

У зв'язку з частковим задоволенням
позову, згідно до ст. 88 ЦПК України,
стягненню з ОСОБА_4, на користь позивача
належать витрати по сплаті судового
збору в сумі 2490,69 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 33, 39, 40 Закону
України "Про іпотеку", ст.ст. 212-215, 218,
224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог: ОСОБА_4 про звернення стягнення
задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості
звернути стягнення на предмет іпотеки
(забезпечувального обтяження) за
кредитним договором № NKUCGI від
02.11.2007 року укладеного між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк "ПриватБанк" (р/р 3111, , МФО № 305299) і ОСОБА_4 (ІПН
НОМЕР_1), а саме на однокімнатну
квартиру, загальною площею 33,30 кв.м.
житловою площею 17,10 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
належать на праві власності, в рівних
частках, по 1/3 (одній третій) кожному:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності виданого
органом приватизації житла ВО ЮУ АЕС 13
жовтня 1994 року згідно з розпорядженням
№ 3189, право власності зареєстровано в
КП Бюро технічної інвентаризації міста
Южноукраїнська Миколаївської області
в книзі №1, під записом №19, та в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно 30.10.2007 року під
реєстраційним № 20833343 для задоволення
вимог Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" в розмірі 378 006,23 грн.
(триста сімдесят вісім тисяч шість
гривень 23 копійки), з яких: 96356,31 грн. -
заборгованість за кредитом; 123053,12 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 124232,60 грн. пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 34364,20 грн.
штраф (процентна складова), шляхом його
продажу, з початковою ціною на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності, не нижче 126250 грн. 00 коп., та
укладення договору купівлі-продажу
іпотекодержателем від імені ОСОБА_1
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
"ПриватБанк" всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» (рах. № 0001, , МФО № 305299) судовий збір в
розмірі 2490,69 гривень (дві тисячі
чотириста дев'яносто гривень 69
копійок), сплачений позивачем при
зверненні до суду.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Южноукраїнський міський
суд Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
О. Д. Франчук