Ухвала

іменем україни

14 травня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Державної служби
інтелектуальної власності України,
третя особа - ОСОБА_4, про визнання
недійсними свідоцтв на знаки для
товарів та послуг; за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, Державної служби
інтелектуальної власності України,
ОСОБА_4 про заборону використання
словесного та комбінованого знаку для
товарів і послуг,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_3, Державної служби
інтелектуальної власності України,
третя особа - ОСОБА_4, про визнання
недійсними свідоцтв на знаки для
товарів та послуг.

ОСОБА_3 заявив зустрічний позов до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, Державної служби
інтелектуальної власності України,
ОСОБА_4 про заборону використання
словесного та комбінованого знаку для
товарів і послуг.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 14
листопада 2012 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2
задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво України №
НОМЕР_1 на знаки для товарів та послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1», зареєстроване
Державним департаментом
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України 26
жовтня 2009 року на ім'я ОСОБА_3

Визнано недійсним свідоцтво України №
НОМЕР_2 на знаки для товарів та послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1», зареєстроване
Державним департаментом
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України 25
травня 2009 року на ім'я ОСОБА_3

У решті позову ОСОБА_1, ОСОБА_2
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 12 лютого 2014 року зазначене
судове рішення скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Заборонено ОСОБА_4 використовувати
словесний та комбінований знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», крім,
як у частині використання
комбінованого знаку для товарів і
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом №
НОМЕР_2 виключно для товарів за кл. 32:
пиво; імбирне пиво; солодове пиво та
послуг за кл. 43: послуги барів; їдальні;
кафе; ресторани, на словесний знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
свідоцтвом № НОМЕР_1 виключно для
товарів за кл. 32: пиво; імбирне пиво;
солодове пиво та послуг за кл. 43:
послуги барів; їдальні; кафе; ресторани.

У решті позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачі, уклавши 22 травня 2006
року з ОСОБА_5 договір на розробку назви
та логотипа/герба свого підприємства і
отримавши 30 травня 2006 року відповідно
до акта передавання-приймання від
виконавця оригінали творів, отримали
від автора всі майнові права
інтелектуальної власності на твір у
повному обсязі, що підтверджується
авторським договором від 30 травня 2006
року.

Оскільки ОСОБА_3 без їхньої згоди
отримав свідоцтво України № НОМЕР_2 від
25 травня 2009 року на комбінований знак
для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», а
також свідоцтво № НОМЕР_1 на знаки для
товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 26
жовтня 2009 року, зареєстровані
Державним департаментом
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України,
він порушив право інтелектуальної
власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, тому на
підставі ст. 19 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товари та
послуг» зазначені свідоцтва визнав
недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про заборону використання
словесного та комбінованого знаку для
товарів послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», суд
першої інстанції виходив із того, що
заявки на отримання свідоцтв були
подані ОСОБА_3 із порушенням прав інших
осіб, тому їх було визнано судом
недійсними.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, зазначав
наступне.

ЦК України встановлено, що кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання (ст. 15).

ЦПК України установлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів (ст. 3).

Відповідно до ст. 26 ЦПК України у
справах позовного провадження особами,
які беруть участь у справі, є сторони,
треті особи, представники сторін та
третіх осіб.

Сторонами в цивільному процесі є
позивач та відповідач (ч. 1 ст. 30 ЦПК
України).

Позовом є матеріально-правова вимога
позивача до відповідача, пред'явлена з
метою судового захисту невизнаного,
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу в
порядку, передбаченому процесуальним
законодавством.

Правовими наслідками задоволення
судом позову є зобов'язання
відповідача як особи, до якої позивачем
пред'являється матеріально-правова
вимога, вжити заходів до вчинення дій,
утримання від вчинення дій та усунення
обставин, що призвели до порушення,
невизнання чи оспорювання права або
охоронюваного законом інтересу шляхом,
зазначеним у резолютивній частині
судового рішення.

Згідно зі ст. 35 ЦПК України треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору, можуть вступити у
справу на стороні позивача або
відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін.

Відповідно до ст. 440 ЦК України майнові
права на твір належать його авторові,
якщо інше не встановлено договором чи
законом.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» автор
(чи інша особа, яка має авторське право)
може передати свої майнові права,
зазначені у статті 15 цього Закону,
будь-якій іншій особі повністю чи
частково. Передача майнових прав
автора (чи іншої особи, яка має
авторське право) оформляється
авторським договором.

У матеріалах справи міститься
авторський договір про передання
(відчуження) майнових прав
інтелектуальної власності на твір від
01 жовтня 2007 року, відповідно до якого
автори ОСОБА_1, ОСОБА_2, передали
(здійснили відчуження) фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4 усі майнові
права на твір в повному обсязі.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув та помилково дійшов
висновку, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 належить
твір у вигляді зображення (герба).

Згідно з виписками №№ 1299, 1300 від 14
липня 2011 року з Державного реєстру
свідоцтв України на знаки для товарів і
послуг датою подання заявки на знак
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України №
НОМЕР_1 є 28 грудня 2007 року, а датою
подання заявки на знак «ІНФОРМАЦІЯ_1,
зобр» за свідоцтвом України № НОМЕР_2 є
08 січня 2008 року.

Таким чином, судом першої інстанції не
враховано ту обставину, що авторські
майнові права на твір були відчужені
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на підставі авторського
договору від 01 жовтня 2007 року, тобто до
дати подання заявок за оскаржуваними
свідоцтвами України.

Оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2 передали
належні їм авторські права, у них
відсутнє порушене, невизнане або
оспорюване право, за захистом якого
вони звернулись до суду.

У зв'язку з вищезазначеним, у
задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 апеляційний суд також відмовив,
оскільки вони не є належними
відповідачами.

Що стосується вимог ОСОБА_3 до
Державної служби інтелектуальної
власності України, ОСОБА_4 про заборону
використання словесного та
комбінованого знаку для товарів і
послуг, апеляційний суд правильно
задовольнив їх частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 12 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель