Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1975/14
Головуючий у 1 інстанції: Ломейко В.В.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.

Судді Кримська О.М.

Дашковська А.В.,

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою фермерського
господарства «Годлевський Віктор
Сергійович» на рішення Чернігівського
районного суду Запорізької області від
14 березня 2014 року у справі за позовом
фермерського господарства
«Годлевський Віктор Сергійович» до
ОСОБА_3, третя особа - Токмацький
районний відділ Державного агентства
України із земельних ресурсів, про
зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні орендованою земельною
ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ФГ "Годлевський В.С."
звернулося до суду з вказаним позовом
посилаючись на те, що 15 жовтня 2007 року
сторони уклали договір оренди
земельної ділянки, який зареєстрований
у Токмацькому центрі ЗРФ ДП «Державний
земельний кадастр» за номером 63.

При передачі земельної ділянки було
складено акт визначення меж земельної
ділянки в натурі ( на місцевості), в
якому були вказані межові знаки в
кількості 2 шт. Однак, в ході державної
реєстрації було виявлено, що в межах
переданої в оренду земельної ділянки
площею 6,35 га знаходиться менша
земельна ділянка площею 0,30 га, яка
відповідачу не належить.

Ця земельна ділянка межовими знаками
на місцевості не визначена, у зв'язку з
чим використання орендованої
земельної ділянки є значно утрудненим.
Виходячи зі змісту ст. 106 Земельного
кодексу України встановлення межових
знаків є обов'язком власників
земельних ділянок.

За таких обставин позивач просив суд
усунути перешкоди у користуванні
зазначеною земельною ділянкою з боку
відповідача ОСОБА_3, зобов'язавши
останню замовити у землевпорядній
організації відновлення межових
знаків між її земельною ділянкою та
земельною ділянкою, яка знаходиться в
середині її земельної ділянки.

Рішенням Чернігівського районного
суду Запорізької області від 14 березня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ФГ
"Годлевський В.С." подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 6,35 га,
розташованої на території
Чернігівської селищної ради
Чернігівського району Запорізької
області. Земельна ділянка передана у
власність для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
підставі держаного акту про право
власності на землю серії ІІ-ЗП № 008552
(а.с.19).

15 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 і ФГ
«Годлевський B.C.» було укладено договір
оренди вказаної земельної ділянки
№63 з терміном дії 10 років з 25.11.2009
року до 25.11.2019 року (а.с.14-16).

З матеріалів справи вбачається, що в 2007
році ДП «Запорізький інститут
землеустрою» на замовлення ФГ
«Годлевський В.С.» виконало роботи з
розробки «Технічної документації зі
складання державних актів на право
власності на земельну ділянку». При
розробці технічної документації було
встановлено наявність на земельній
ділянці, що передавалась у власність
відповідачу курганного могильника,
який складається з одного кургану
(а.с.20-21).

Відповідно до договору оренди від
15.10.2007 року, належна на праві власності
ОСОБА_3 земельна ділянка була передана
у користування орендарю за актом
прийому-передачі, який підписаний
сторонами з зазначеними межовими
знаками на ній (а.с.18).

Сторонами за договором також було
підписано Акт визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості), де
було зазначено, що при визначенні меж
земельної ділянки сторони договору
ніяких претензій при встановленні меж
землекористування не заявляють (а.с.17).

Отже, позивачу ще на стадії розробки
технічної документації, підписання
договору було відомо про наявність
кургану на території земельної ділянки
ОСОБА_3

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.
Захист же цивільних прав це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту,
передбаченого законом, належить особі,
яка звернулася за захистом свого права
(ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України
позивачеві належить й право визначення
предмета і підстав позову.

Вибираючи спосіб захисту свого права
позивач не врахував що зобов'язати
фізичну особу замовити у
землевпорядній організації (без
зазначення навіть в якій) відновлення
межових знаків не є способом захисту
цивільного права відповідно до закону.

Окрім цього, статтею 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, установленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Проте, звертаючись до суду позивач не
надав доказів порушення його права
користування земельною ділянкою діями
відповідача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона сама зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, з дотриманням
вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК України, належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав всі вимоги цивільного
судочинства і вирішив справу згідно з
законом, дослідивши питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права до цих
правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують його законність, підстав
для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу фермерського
господарства «Годлевський Віктор
Сергійович» відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Запорізької області від 14 березня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: