Єдиний унікальний номер 254/5562/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1712/2014
Головуючий в I інстанції Богун О.О.
суддя доповідач Безрученко Ю.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Краснощокової
Н.С.

суддів Безрученко Ю.О.,
Могутової Н.Г.

при секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 11 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2013 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги обґрунтував тим, що
відповідно до укладеного договору від
27 грудня 2005 року відповідач в ПАТ КБ
«ПриватБанк» отримав кредит у розмірі 8
109,60 грн. Відповідач взяв на себе
зобов'язання сплачувати проценти за
користування кредитом у розмірі 25,08%
річних шляхом щомісячних платежів та
здійснювати повернення кредиту
щомісячними платежами. Кінцевий строк
погашення кредиту - 27 грудня 2007 року.
Відповідач умови договору не виконує,
внаслідок чого станом на 03 червня 2013
року утворилась заборгованість в сумі
67 790,28 грн., з яких 5 010,34 грн. -
заборгованість за кредитом, 22 186,10 грн. -
заборгованість по відсотках за
користування кредитом, 36 889,54 грн. - пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина), 3 204,30 грн. - штраф 3 204,30 грн. -
штраф (процентна складова). Позивач
просив суд стягнути з відповідача на
його користь заборгованість в розмірі
67 790,28 грн. та вирішити питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 11 грудня 2013 року
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 37 196,44
грн., судові витрати з оплати судового
збору в розмірі 371,96 грн. В задоволенні
решти позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі. В
обґрунтування скарги зазначає, що
ухвалюючи рішення суд взяв до уваги
Умови надання кредиту фізичним особам
в іншій редакції, ніж підписувала
відповідачка. Судом не застосовано
строк позовної давності, заяву про
застосування якого було подано
відповідачкою до ухвалення рішення по
справі. Крім того, відповідачка не мала
можливості своєчасно отримати копію
повного тексту оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної
скарги та просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином
листом і телефонограмою №1920,
зареєстрованою у відповідному порядку
від 19 березня 2014 року (а.с.85), клопотань
про перенесення розгляду справи та
інших клопотань до апеляційного суду
не надходило, що не перешкоджає
розгляду справи відповідно до ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідача, сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що 27
грудня 2005 року сторони уклали
кредитний договір №DNH4KS86720041, який
складається з заяви позичальника, Умов
надання кредиту фізичним особам та
Тарифів. На підставі цього договору
відповідчка отримала кредит у розмірі 8
109,60 грн. на споживчі цілі зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08% річних з терміном
кінцевого погашення не пізніше 27
грудня 2007 року, згідно умов договору.
ОСОБА_1 порушила умови кредитного
договору, внаслідок чого виникла
заборгованість, яку необхідно стягнути
з відповідачки на користь банку. До
вимог про стягнення розміру пені судом
застосовано положення ч. 3 ст. 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки, що значно перевищує розмір
збитків.

З таким висновком суду в оскаржуваній
його частині не можна погодитися.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній його частині зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно заяви позичальника (а.с.6) та Умов
надання кредиту фізичним особам
(а.с.7-16), 27 грудня 2005 року відповідач
ОСОБА_1 уклала з позивачем ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитний договір
№DNH4KS86720041, який складається з заяви
позичальника, Умов надання кредиту
фізичним особам та Тарифів, на підставі
якого отримала кредит у розмірі 8 109,60
грн. на споживчі цілі зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08% річних з терміном
кінцевого погашення не пізніше 27
грудня 2007 року, згідно умов договору.
Погашення кредиту та відсотків має
здійснюватися щомісячно в період
сплати, за який приймається період з 21
по 28 число кожного місяця. Позивач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав належним чином, перерахувавши
відповідачу кошти в розмірі 8 109,60 грн.

Зазначені умови викладені у заяві
позичальника при отриманні кредиту, а
не у кредитному договорі, однак вказана
заява містить ознаки такого договору,
відповідач був ознайомлений з усіма
суттєвими умовами договору, про що
свідчить його підпис (а.с.6).

Відповідачка ОСОБА_1 не виконала свої
зобов'язання належним чином, внаслідок
чого відповідачем були порушені умови
договору про надання кредиту, у зв'язку
з чим станом на 03 червня 2013 року
прострочена заборгованість становила
67 790,28 грн., з яких 5 010,34 грн. -
заборгованість за кредитом, 22 186,10 грн. -
заборгованість по відсотках за
користування кредитом, 36 889,54 грн. - пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина), 3 204,30 грн. - штраф 3 204,30 грн. -
штраф (процентна складова) (а.с.5).

Вся інформація, яку банк має повідомити
позичальнику міститься у змісті
кредитного договору є вичерпною.
Підписавши договір ОСОБА_1 погодилась з
умовами надання кредиту.

Таким чином, волевиявлення ОСОБА_1 було
направлено на отримання грошей. ОСОБА_1
підтвердила свою згоду з умовами
кредитного договору і зобов'язалась їх
виконувати, засвідчивши це своїм
підписом (а.с.6).

Тим самим, ОСОБА_1 вчинила правочин у
письмовий формі, з умовами якого була
ознайомлена.

В матеріалах справи містяться різні
Умови, а саме затверджені в 2009 році (а.с.
7-16) та Умови, які були дійсні на момент
укладання кредитного договору, саме на
час підписання заяви ОСОБА_1 (а.с. 37), які
надані позивачем в обґрунтування
позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що актами цивільного
законодавства України надано право
сторонам договору самим обирати спосіб
та порядок врегулювання спірних питань
щодо виконання умов договору, зокрема
тривалість позовної давності.

В заяві позичальника, завіреній
особистим підписом відповідача
зазначено, що ОСОБА_1 згодна, що ця заява
разом із запропонованими Приват Банком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам, Тарифами складає між
нею та Банком кредитно-заставний
договір (а.с.6).

Таким чином, підписуючи заяву
позичальника від 27 грудня 2005 року,
ОСОБА_1 була ознайомлена з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам і Тарифами, які були надані їй у
письмовій формі, у тому числі й з
положеннями передбаченими в заяві
позичальника, якими передбачено, що
Банк надає позичальнику строковий
кредит в сумі 8 109,60 грн. на строк 24
місяці по 27 грудня 2007 року включно
(а.с.6).

Отже, в заяві вказано кінцевий термін
повернення коштів, позичених ОСОБА_1 27
грудня 2007 року (а.с.6).

Відповідно до пункту 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
які були дійсні на момент укладання
кредитного договору термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за Даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років (а.с.37-44).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Тому слід вважати, що 27 грудня 2007 року у
позивача виникло право вимагати
повернення кредиту згідно умов
кредитного договору.

Банк звернувся з позовом до суду лише 01
липня 2013 року, тобто після спливу
п'ятирічного строку позовної давності,
передбаченої п. 5.5 зазначених Умов
(а.с.2).

Встановивши такі обставини,
апеляційний суд дійшов висновку про те,
що позивач звернувся до суду з вимогою
про захист свого цивільного права поза
межами позовної давності.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до положень статті 257,
частини 1 ст. 259 ЦК України та частини 3
статті 267 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки, позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін та позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, що було зроблено
ще в суді першої інстанції
відповідачкою ОСОБА_1, що підтверджено
відповідною заявою в матеріалах справи
від 14 жовтня 2013 року (а.с.31).

Отже, суд першої інстанції у порушення
ст. ст. 212-214 ЦПК України не звернув уваги
на зазначені Умови договору та
зазначені вище положення закону, та
дійшов помилкового висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Виходячи з наведеного, з урахуванням
вимог ст. 309 ЦПК України, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
помилково встановлені обставини
справи, доказам, що надані сторонами,
дана неналежна оцінка, внаслідок чого
спір вирішено у порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства. Рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову із
застосуванням строку позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, Апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 11 грудня 2013 року
скасувати.

Відмовити в позові Публічного
акціонерного товариства Комерційного
Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Суддя: