У Х В А Л А

26 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько
А.О, Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2
квітня 2014 року в справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що 19 травня 2006 року згідно з
кредитним договором ОСОБА_4 надано
кредит у розмірі 5 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом 36 % річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Взяті на себе зобов'язання
відповідач не виконала, у зв'язку з чим
станом на 31 липня 2013 року виникла
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 25 108 грн 38 коп., яку позивач
просив стягнути ОСОБА_4

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 27 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 30 січня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 14 663 грн 78 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 квітня 2014 року
касаційну скаргу відмовлено у
відкритті касаційного провадження у
справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 30 січня 2014 року з підстав,
передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У травні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_4 про
перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм закону, а саме ст. ст. 256-261, 266, 267 ЦК
України.

На підтвердження викладених у заяві
доводів заявником додано ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2014 року та від 31 січня
2014 року, що постановлені за результатом
розгляду, на її думку, аналогічних
справ.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

При постановленні ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 квітня 2014 року, суд виходив
із того, що оскаржуване рішення
апеляційного суду, який виходив із
того, що дія кредитного договору на час
подання банком позовної заяви не
закінчилася, у зв'язку з чим
заборгованість за кредитним договором
підлягає стягненню в межах строку
позовної давності, є обґрунтованим.

Зі змісту судових рішень, на які
заявник посилається як на підставу
перегляду судового рішення, вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, яке полягає в тому, що
в одному випадку (судове рішення, яке є
предметом перегляду) суд погодився з
тим, що сторони, укладаючи зазначений
договір, досягли згоди, що по
закінченню строку його дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не поступило
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а відтак продовжується
строк дії кредитного договору, а в
іншому випадку (судові рішення як
приклад неоднакового застосування
права) суди виходили із того, що у разі
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що наведені у заяві
доводи вказують на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, що
згідно вимог ст. 355 ЦПК України є
підставою для перегляду судових
рішень.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що вказана справа підлягає
допуску до провадження.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором до провадження Верховного
Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська

В.А. Черненко