інстанції: Кихтюк Р.М. Провадження №
22-ц/773/195/14 Категорія: 30 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Здрилюк О.І., Стрільчука В.А.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача УМВС України
у Волинській області Забожчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Волинській
області (далі - УМВС України у
Волинській області), дочірнього
підприємства «Волинський облавтодор»
відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» (далі -
ДП «Волинський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України») про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої дорожньо-транспортною
пригодою за апеляційною скаргою
відповідача Управління Міністерства
внутрішніх справ України у Волинській
області на рішення Луцького
міськрайонного суду від 17 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 17 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з УМВС України у
Волинській області на користь ОСОБА_5
20024 грн. 21 коп. завданої майнової шкоди,
1000 грн. у відшкодування моральної
шкоди, 2000 грн. витрат на правову
допомогу, 800 грн. за проведення
експертної оцінки та 344,10 грн. судового
збору, а всього - 24168 грн. 31 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до
дочірнього підприємства «Волинський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» про відшкодування
матеріальних збитків та моральної
шкоди, завданих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач УМВС
України у Волинській області просить
скасувати це рішення і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на неповноту
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та порушення судом норм
матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
26.12.2012 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем
марки «Фольксваген-Пасат», р.н. 03 0003,
рухаючись по автодорозі сполученням
Луцьк - Володимир-Волинський - Устилуг в
с. Забороль Луцького району не
справився з керуванням транспортного
засобу через ожеледицю і його занесло
на смугу зустрічного руху, де відбулося
зіткнення з автомобілем «ЗАЗ 110557», р.н.
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, що
належить на праві приватної власності
позивачу ОСОБА_5 (а. с. 8).

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди (далі - ДТП) автомобіль «ЗАЗ
110557» отримав механічні ушкодження, які
зафіксовані в довідці № 226 від 17.04.2013
року, виданої стаціонарним постом № 1
роти ДПС ДАІ УМВС України у Волинській
області.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на правовій основі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, тощо) володіє транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною собою, 2) за
наявності вини лише особи, якій було
завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується, 3) за наявності вини
осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

Умовами для покладення на особу
обов`язку відшкодувати шкоду є:
протиправна поведінка (дія або
бездіяльність) особи; шкода як наслідок
такої протиправної поведінки;
причинно-наслідковий зв`язок між
протиправною поведінкою і шкодою; вина
особи, яка заподіяла шкоду.

Постановою слідчого прокуратури
Луцького району від 18.04.2013 року,
розпочате за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1
КК України, за фактом порушення Правил
безпеки дорожнього руху, що спричинили
потерпілому середньої тяжкості
тілесне ушкодження кримінальне
провадження, що внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань
№0000004 від 26.12.2012 року, закрито у
зв'язку з відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення (а. с. 26-27).

Також в ході судового розгляду
встановлено, що жоден з водіїв, а саме:
ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_6, які були
учасниками дорожньо-транспортної
пригоди, до адміністративної
відповідальності за порушення Правил
дорожнього руху не притягувались.

Разом з тим, в ході кримінального
провадження, розпочатого за фактом
дорожньо-транспортної пригоди, було
проведено судову автотехнічну
експертизу за результатами якої
складено висновок № 7118 від 28.02.2013 року з
якого вбачається, що зіткнення
транспортних засобів відбулося на
смузі руху автомобіля «ЗАЗ Таврія»,
відповідно водій автомобіля марки
«Фольксваген-Пассат» ОСОБА_6 не мав
переваги для руху, а створив небезпеку
для руху водію ОСОБА_7. При цьому
останній не мав технічної можливості
уникнути зіткнення з автомобілем марки
«Фольксваген-Пассат» (а. с. 77-81
кримінального провадження № 000004).
Разом з тим, експертом зауважено, що
водій автомобіля «Фольксваген -
Пассат» ОСОБА_6 у ситуації, що
розглядається повинен був діяти у
відповідності до вимог п.2.3. і п.12.1
Правил дорожнього руху, а саме: бути
уважним, стежити за дорожньою
обстановкою, відповідно реагувати на
її зміну та вибирати такі прийому
керування та безпечну швидкість, щоб
постійно контролювати рух автомобіля
та безпечно керувати ним.

Дані про дотримання ОСОБА_6 вимог
зазначених пунктів Правил дорожнього
руху відсутні.

Разом з тим, без будь-якого на те
обґрунтування та правової
необхідності слідчим прокуратури
Луцького району, в провадженні якого
знаходились матеріали досудового
розслідування за ч. 1 ст. 286 КК України,
було призначено додаткову
автотехнічну експертизу. Відповідно до
висновку № 7358 додаткової
судовотехнічної експертизи від 10.04.2013
ОСОБА_6 не мав технічної можливості
уникнути наїзду на нерівності
дорожнього покриття. Також експертом
вказано про те, що в діях ОСОБА_6 не
вбачається невідповідності вимогам
Правил Дорожнього руху України.

На підставі вищенаведеної додаткової
експертизи слідчим констатовано про
відсутність факту порушення правил
безпеки руху, а відтак необхідність
закриття кримінального провадження за
відсутності в діях складу
кримінального провадження,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому поза увагою слідчого
залишились покази свідків ОСОБА_9-
майстра дорожньо-ремонтного пункту № 6
(а. с. 99-101 кримінального провадження №
000004) та ОСОБА_10- начальника
дорожньо-ремонтного пункту № 6, (108-109
кримінального провадження № 000004),
які вказували, що ділянку дороги в с.
Забороль Луцького району, напередодні
дорожньо-транспортної пригоди, а саме
близько 00 годин 25.12.2012 року обробляли
пісчано-соляною сумішшю. Вранці 26.12. 2012
року дану ділянку дороги не було
потреби обробляти, оскільки дорожнє
покриття було у нормальному стані.
Даним показам свідків слідчий не надав
жодної оцінки.

Також в кримінальному провадженні не
надано оцінки та не встановлено
об'єктивних даних, щодо швидкості з
якою рухався транспортний засіб
«Фольксваген-Пассат» під керуванням
ОСОБА_6, яка у дорожній ситуації, що
склалась мала визначальне значення.

Також в ході кримінального провадження
залишилась поза увагою та обставина, що
пасажир «ЗАЗ 110557» ОСОБА_11 в результаті
ДТП отримав тілесні ушкодження, що
віднесені до середнього ступеню
важкості.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Невизнаючи позовних вимог представник
відповідача УМВС України у Волинській
області вказував на те, що водій
автомобіля «Фольксваген-Пассат»
ОСОБА_6 через погодні умови не мав
можливості уникнути зіткнення з
автомобілем «ЗАЗ Таврія» , тобто
сталася невідворотна за даних умов
подія.

Поняття непереборної сили
розкривається у ч. 1 ст. 263 ЦК України,
відповідно до якої непереборною силою
визнається надзвичайна або
невідворотна за даних умов подія.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу,
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Всупереч вищенаведеним нормам,
відповідач не надав жодних доказів на
підтвердження доводів викладених в
апеляційній скарзі про наявність
правових підстав вважати, що
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої був пошкоджений
автомобіль ОСОБА_5 сталася внаслідок
непереборної сили, а тому ці
заперечення не можуть бути прийняті до
уваги.

З врахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що саме в
причинному зв'язку з вчиненням
дорожньо-транспортної пригоди, а
відповідно пошкодженням автомобіля
ОСОБА_3 стали винні водія транспортного
засобу «Фольксваген-Пассат» ОСОБА_6 ,
які виразились у недотриманні ним п. 2.3
і п. 12.1 Правил дорожнього руху. При
цьому встановивши, що транспортний
засіб «Фольксваген-Пассат» належить
автотранспортному господарству УМВС
України у Волинській області підставно
поклав обов'язок по відшкодуванню
шкоди на відповідача - УМВС України у
Волинській області.

Розмір шкоди визначений судом першої
інстанції з врахуванням звіту про
оцінку автомобіля від 09.07.2013 року та
жодною із сторін не заперечувався, та
не спростовувався.

Обґрунтовано судом першої інстанції
вирішено вимогу щодо стягнення
моральної шкоди.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове
рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного суд першої
інстанції у повній мірі забезпечив
права ОСОБА_5 гарантовані йому
Конституцією України, з врахуванням
норм права які регулюють дані
правовідносини.

Висновки суду ґрунтуються на повно і
всебічно з'ясованих обставинах справи,
перевірених належними доказами, на які
є покликання в рішенні суду і яким суд
дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на законність ухваленого ним
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача -
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Волинській області
відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду від 17 грудня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: