Головуючий суду 1 інстанції - Антонов
Доповідач - Ступіна Я.Ю.
Справа № 430/1569/13-ц
Провадження № 22ц/782/721/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого Ступіної Я. Ю.,

суддів: Темнікової В. І., Гаврилюка В.І.,

при секретарі Булгаковій М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Станично-Луганського районного суду
Луганської області від 26 грудня 2013 p. у
цивільній справі за позовом ПАТ
"Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
26.12.2013 p. позов задоволено частково:
стягнуто з відповідачки на користь
позивача 15 750,75 грн. заборгованості за
кредитним договором №АВDYRX01200006 від
06.12.2007 року та у відшкодування судових
витрат - 229,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка,
посилаючись на те, що судом неправильно
застосована позовна давність, без
врахування правової позиції,
висловленої ВСУ у справі № 6-116 цс13 від
06.11.2013 року, просила скасувати рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання апелянт не
з'явилася, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи, оскільки про час і місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином.

Представник позивача Сокуренко Є.С.
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, просив її відхилити, а рішення
суду - залишити без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як встановлено судом і як вбачається з
матеріалів справи, 27.12.2007 р. між
сторонами укладено кредитний договір
№ABCMRX01550014, за яким відповідачка
отримала від позивача кредит у сумі 3
324,00 грн. зі сплатою 12 % річних на суму
залишку заборгованості, з кінцевим
терміном повернення 27.12.2009 р. включно.

Договір складається із заяви
Позичальника, Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам „Розстрочка"
та Тарифів, відповідно до якого
погашення заборгованості, яка
складається із заборгованості за
кредитним договором, відсотків,
винагороди, комісій та інших видів,
передбачених Умовами, повинно було
здійснюватися щомісячно по 196,62 грн. у
період з 1 по 5 число кожного місяця; при
порушені Позичальником зобов'язань із
погашення кредиту, передбачено
обв'язок Позичальника сплатити Банку
пеню, розмір якої зазначений у п.5.1 Умов
- 0,5 % від суми прострочення платежу, але
не менше 1 грн., за кожний день
прострочки.

Згідно п. 5.3 Умов при порушені
Позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, Позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн.
+ 5% від ціни позову.

Згідно п. 5.5 Умов позовна давність по
вимогам Банку про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

В порушення своїх обов'язків
відповідачка не виконувала умови
договору, не сплачувала щомісячний
платіж, внаслідок чого виникла
заборгованість за кредитним договором
станом на 06.10.2008 р. на загальну суму 5 026,46
грн., яка складається з: боргу за тілом
кредиту - 3 324,00 грн., боргу за відсотками
- 269,33 грн., боргу за комісією - 359,01 грн. та
пені - 1 074,12 грн., яка стягнута з
відповідачки на користь позивача
судовим наказом Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
20.10.2008 p.

04.02.2009 р. державним виконавцем ВДВС
Станично-Луганського районного
управління юстиції Луганської області
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання цього судового
наказу, яке по теперішній час не
виконане.

05.07.2013 р. позивач звернувся в суд з
позовом про стягнення з відповідачки
заборгованості за цим кредитним
договором, який згодом уточнив в
частині визначення розміру
заборгованості з врахуванням
наявності судового наказу, зазначив, що
сума заборгованості станом на 05.06.2013 р.
складається із: заборгованості по
процентам за користування кредитом -
108,31 грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом - 199,45 грн., пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 34 216,77 грн., а
також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина) + 1 726,22 грн. (процентна
складова), а всього 36 750,75 грн.

Відповідачка заперечень проти такого
розрахунку суду не надавала.

Встановивши наведені обставини, а
також те, що кінцевий строк повернення
кредиту 27.12.2009 р., а позивач з позовом
звернувся до суду 05.07.2013 р., тобто в
межах 5 років позовної давності
встановленої за домовленістю сторін,
то на підставі ст.ст. 256, 259, 261 ч. 5, 266 ЦК
України, суд дійшов правильного
висновку, що позивач не пропустив
позовну давність.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки про те, що судом
неправильно застосована позовна
давність, без врахування правової
позиції, висловленої ВСУ у справі № 6-116
цс13 від 06.11.2013 року, є необґрунтованими,
оскільки така позиція висловлена у
справі про стягнення заборгованості за
кредитним договором щомісячними
платежами згідно графіку погашення
кредиту, а оскаржене рішення ухвалене у
справі за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка виникла вже після постановлення
судом судового наказу, яким була
достроково стягнута вся сума
заборгованості за тілом кредиту, після
чого у відповідачки вже не було
обов'язку щодо щомісячного погашення
кредиту згідно графіку. Щодо стягнутої
судом заборгованості по процентам за
користування кредитом - 108,31 грн., яка
виникла станом на 30.03.2013 р., та
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 199,45 грн., яка
виникла станом на 02.03.2013 р., то ці вимоги
заявлені позивачем в межах позовної
давності.

Таким чином суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для скасування чи зміни
рішення суду.

Хоча суд помилково в резолютивній
частині оскарженого рішення зазначив
про стягнення з відповідачки
заборгованості за кредитним договором
№АВDYRX01200006 від 06.12.2007 року, оскільки в
мотивувальній частині суд правильно
встановив, що між сторонами укладено
кредитний договір № АВCMRX01550014 від 27.12.2007
року, але згідно ч.2 ст. 308 ЦПК ця помилка
не є підставою для зміни правильного по
суті рішення, а є підставою для
виправлення помилки згідно ст. 219 ЦПК.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 308, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
26 грудня 2013 p. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її проголошення безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної
скарги.

Головуючий:

Cудді: