Провадження № 2- 2124/14
В справі № 760/2831/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді -
Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Подолян
О.С.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства »УкрСиббанк»,
3-і особи: Національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, Державна
інспекція України з питань захисту
прав споживачів в особі Інспекції з
питань захисту прав споживачів у м.
Києві про зобов»язання вчинити дії,
суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом
і просить зобов»язати відповідача
погодити з нею в письмовій формі строк
дії та порядок припинення Кредитного
договору № 0/2 від 15.07.2007 року, а
також включити до Кредитного договору
строк його дії та порядок припинення.

Посилається в позові на те, що 15.02.2007
року між АКІБ «Укрсиббанк» та нею був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0/2.

Договір був підписаний з визначенням
його змісту на основі стандартної
форми, що пропонується банком для
будь-яких клієнтів-фізичних осіб
(договір приєднання).

Відповідно до умов договору кредит був
наданий для її особистих потреб,
безпосередньо не пов»язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов»язків найманого
працівника, а саме: на поточні потреби.

Кредитний договір не містить низки
істотних умов, визначених
законодавством України для договорів
даного виду, та умов, які є істотними,
договір має нечіткі та двозначні умови,
що не дає можливості визначити, про що
домовились сторони та як виконувати
договір, що є порушенням прав її, як
споживача,та п.1 ч.1 ст. 1 Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг".

Договір, по якому сторони не дійшли
згоди щодо його істотних умов, не може
вважатися укладеним.

Неукладений договір не створює
договірних зобов»язань для сторін
договору, а тому вона має право не
виконувати не існуючі зобов»язання.

При укладенні договору сторони мали
наміри встановити кредитні відносини з
обсягом прав та обов»язків, а тому мали
укласти консенсуальний кредитний
договір, який вважається укладеним з
моменту досягнення згоди між сторонами
за всіма істотними умовами.

Їх наміри щодо укладання кредитного
договору за договором споживчого
кредитування не привели до юридичного
факту укладання такого договору із-за
неузгодженості сторонами умов
договору, обов»язкових для договорів
даного виду.

Закон України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» та Закон України
«Про захист прав споживачів»
передбачають особливий порядок
укладання кредитних договорів, які
підпадають під їх дію, а саме: письмове
оприлюднення істотних умов
майбутнього договору до його
підписання(оферта) та особливі
обов»язкові умови в змісті договору,
які є істотними відповідно до ст.638 ЦК
України.

Необхідними істотними умовами для
договорів споживчого кредитування є,
згідно ч.4 ст. 11 Закону « Про захист прав
споживачів», сума кредиту; детальний
розпис загальної вартості кредиту для
споживача; дата видачі кредиту або,
якщо кредит видаватиметься частинами,
дати і суми надання таких частин
кредиту та інші умови надання кредиту;
право дострокового повернення кредиту;
річна відсоткова ставка за кредитом,
інші умови, визначенні законодавством.

Відповідності до ст.6 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
договір, якщо інше не передбачено
законом, повинен містити, зокрема:
строк дії договору, порядок зміни і
припинення дії договору.

В порушення вимог закону в п.7.6
Кредитного договору строк дії договору
визначено до повного погашення
позичальником заборгованості, що не
можна вважати істотною домовленістю
щодо строку дії договору.

Крім того, договір не містить істотної
умови щодо порядку і припинення
договору, тобто, сторони не досягли
істотної домовленості щодо порядку
припинення договору .

Виходячи з цього, просить задовольнити
позов.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував.

Посилається на те, що відповідно до
умов Кредитного договору позивачці був
наданий кредит у формі поновлювальної
кредитної лінії в національній валюті
в сумі ліміту поновлювальної кредитної
лінії в розмірі 1231,29 гр., які позивачка
зобов»язалася прийняти, належним чином
використовувати та повернути наданий
кредит у повному обсязі та сплатити за
користування кредитом проценти у
розмірі 17, 50% річних.

Не дивлячись на те, що строк дії
кредитного договору встановлений в
договорі з дня його укладення і до
повного погашення суми кредиту,
процентів, комісій, пені у разі її
нарахування, останнім днем повернення
коштів є, відповідно до Графіку
погашення кредиту, який є невід»ємною
частиною договору, 15.12.2016 року, а тому
вважає, що такий строк договором
встановлений.

П. 9.13 Кредитного договору позивачка
підтвердила, що всі умови Кредитного
договору їй зрозумілі і вона вважає їх
справедливими по відношенню до себе.

Крім того, при підписанні договору
позивачка підтвердила, що нею отримано
інформаційний лист про роз»яснення п. 2
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів».

За отриманням грошових коштів за даним
Кредитним договором на передбачених
ним умовах позивачка до банку не
зверталася та грошових коштів не
отримувала. Про свою незгоду з умовами
укладеного Кредитного договору до
звернення до суду не заявляла і до
банку з пропозицією про внесення змін
до нього не зверталася.

Вважає, що звернення позивачки до суду
викликано тим, що вона має прострочену
заборгованість перед банком за
основним Кредитним договором, т.я. спір
з цього приводу між ними є предметом
розгляду суду.

Зазначає, що при укладенні
оспорюваного договору банком були
дотримані всі передбачені чинним
законодавством України вимоги, а
спосіб захисту, обраний позивачкою,
виходячи з предмету спору, не
відповідає вимогам ст.16 ЦК України.

Окрім заперечень по суті позовних
вимог, представник відповідача подав
до суду заяву про застосування строків
позовної давності і просить у позові
відмовити.

Представники 3-х осіб направили до суду
свої пояснення і просять розглядати
справу в їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд не
знаходить підстав для задоволення
вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що 15.02.2007 року між
позивачкою та АКІБ»УкрСиббанк»,
правонаступником якого є
ПАТ»УкрСиббанк», був укладений
Договір про надання споживчого кредиту
№ 0/2.

Згідно з п.7.1 Договору кредит був
наданий позивачці для виконання
зобов»язань за договором страхування
щодо сплати на користь Страхової
компанії страхових платежів та
виконання зобов»язань її, як
позичальника, за договором
банківського рахунку щодо оплати
комісійної винагороди банку за
здійснення ним договірного списання
коштів з поточного рахунку
позичальника на користь страхової
компанії згідно тарифу банку.

/ а.с. 3 - 7 /

Відповідно до ст.ст. 626 та 627 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з врахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Укладаючи договір, сторони дійшли
згоди щодо укладання договору на
зазначених у ньому умовах, а відтак, з
власної ініціативи визначили для
себе правила подальшої поведінки при
його виконанні.

В той же час, згідно зі ст.628 ЦК України
зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов"язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

З точки зору закону істотними умовами
кредитного договору є предмет, ціна,
строк його дії, а також інші умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї зі сторін
має бути досягнуто згоди.

З п.9.5 Кредитного договору вбачається,
що при його укладенні сторони
домовилися, що строк його дії
встановлюється з дня його укладення і
до повного погашення суми кредиту та
інших платежів, а також він припиняє
свою дію в разі його дострокового
виконання в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов»язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина
перша статті 252 ЦК України).

Виходячи з цього, суд вважає, що п.9.5
Кредитного договору щодо строку його
дії суперечить вимогам закону.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Відповідно до п.9.4 договору зміни до
Кредитного договору оформляюються
шляхом підписання сторонами
відповідних додаткових угод до нього,
крім випадків, коли цим договором
прямо передбачено, що зміни його умов
не потребують укладення будь-яких
додаткових угод.

Іншого порядку внесення змін до
Кредитного договору ним не
передбачено.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 ЦК особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд, нездійснення особою
своїх цивільних прав не є підставою для
їх припинення, крім випадків,
встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.13, ч.ч.1,2 ст.14 ЦК
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

Цивільні обов»язки виконуються у
межах, встановлених договором або
актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов»язковим для
неї.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив і цього не
спростовувала позивачка, за внесенням
змін до Кредитного договору в порядку,
визначеному умовами договору,
позивачка до банку не зверталася.

Крім того, представник відповідача
зазначив і цього також не
спростовувала позивачка, що з моменту
укладення Кредитного договору
позивачка жодного разу не зверталася
за отриманням грошових коштів, а її
звернення до суду викликано зверненням
банку до суду з позовом про стягнення з
неї заборгованості за основним
Кредитним договором.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України.

За змістом ст.16 ЦК України захист
цивільних прав - це передбаченні
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення і особа,
права якої порушено, може скористатися
не будь-яким,а конкретним способом
захисту свого права.

Під способом захисту суб»єктивних
цивільних прав слід розуміти
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника ( особу,яка порушила ці
права).

Виходячи з цього, досягнутої сторонами
при укладенні Кредитного договору
домовленості щодо порядку внесення
змін до його умов,а також визначених
ст.651 ЦК України підстав та порядку
зміни або розірвання договору за
рішенням суду, суд приходить до
висновку, що обраний позивачкою спосіб
захисту цивільних прав суперечить
визначеним ч.2 ст.16 ЦК України способам
захисту, а тому правові підстави для
задоволення її вимог відсутні.

Керуючись ст.ст.6,11-16, 251-252,626-628, 651 ЦК
України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства »УкрСиббанк»
про зобов»язання вчинити дії
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя