У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Максимчук З.М., Оніпко О.В.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
Маломидська» на рішення Рівненського
міського суду від 13 січня 2014 року в
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Західенергоресурс» до товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Маломидська» та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 13 січня 2014 року позов задоволено:
стягнуто в солідарному порядку з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
Маломидська» (далі - ТзОВ «Агрофірма
Маломидська») та ОСОБА_2 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТзОВ
«Західенергоресурс») заборгованість у
розмірі 500 грн., заборгованість у
розмірі 24 014 грн. 50 коп., три відсотки
річних у розмірі 679 грн. 36 коп. та
судовий збір у розмірі 248 грн. 49 коп. і 2
грн. 51 коп.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник ТзОВ
«Агрофірма Маломидська» покликався на
його незаконність та
необгрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказував, що стягнута судом
заборгованість у розмірі 24 514 грн. 50 коп.
є завищеною, оскільки відповідно до
акту звірки, направленого в січні 2014
року позивачем на адресу ТзОВ
«Агрофірма Маломидська», сума
заборгованості за договором № 90-001600
від 11.09.2012 року станом на 31.12.2012 року
становила 21 779 грн. 90 коп.

Доводив, що договір поруки з ОСОБА_2 був
укладений без попередньої згоди
боржника - ТзОВ «Агрофірма
Маломидська», що підтверджується
відсутністю на ньому печатки та
підпису уповноваженого представника
товариства, що суперечить вимогам
законодавства і не створює для
боржника жодних правових наслідків.

Вважав, що даний спір підлягає розгляду
в порядку господарського судочинства,
а залучивши до правовідносин двох
юридичних осіб фізичну особу, позивач
мав на меті перевести господарський
спір в цивільно-правову площину.

Просив рішення Рівненського міського
суду від 13 січня 2014 року скасувати та
закрити провадження у справі.

Представник ТзОВ «Агрофірма
Маломидська» та відповідач ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку,
завчасно були повідомлені про час і
місце розгляду справи, однак до суду не
з'явилися і причин неявки суду не
повідомили, а тому колегія суддів
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за їх відсутності.

Представник ТзОВ «Західенергоресурс»
ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу
відхилити, а рішення місцевого суду
залишити без змін.

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №569/20454/13-ц
Головуючий в суді І інст. -
Сидорук Є.І.

Провадження № 22-ц /787/948/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи в
солідарному порядку з ТзОВ «Агрофірма
Маломидська» та поручителя ОСОБА_2 на
користь ТзОВ «Західенергоресурс»
заборгованість за поставлені
нафтопродукти, суд першої інстанції
виходив з того, що сторони перебували в
договірних відносинах, за якими
позивач поставив відповідачу
нафтопродукти, а відповідач їх оплатив
не в повному обсязі.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 11
вересня 2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Західенергоресурс» та товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Маломидська» було укладено договір
купівлі-продажу нафтопродуктів №
90-001600.

За умовами п. 1.1., п. 1.2., 2.2 цього договору
сторони домовилися про довгострокову
співпрацю щодо купівлі-продажу
нафтопродуктів та інших товарів в
залежності від потреб покупця.
Продавець передає покупцю у власність
нафтопродукти і інші товари, а покупець
зобов'язується розрахуватися у строк 10
календарних днів з дати поставки
товару та отримати товари на умовах
викликаних в розділі 2 договору.

09 листопада 2012 року ТзОВ
«Західенергоресурс» поставило, а ТзОВ
«Агрофірма Маломидська» прийняло
дизельне пальне підвищеної якості на
загальну суму 26845,65 грн., що
підтверджується копією видаткової
накладної № 12000270 від 09 листопада 2012
року та податковою накладною № 7/0010 від
09 листопада 2012 року.

Відповідно до умов договору та в
строки, передбачені в ньому покупець за
поставлений товар не розрахувався, а
лише 26 грудня 2012 року ТзОВ «Агрофірма
Маломидська» здійснила часткову
оплату в розмірі 2331,15 грн.

Посилаючись на вимоги ст.526 та 530 ЦК
України, місцевий суд дійшов вірного
висновку, що взяте зобов'язання
покупцем за договором має ним
виконуватись належним чином, в повному
обсязі та в установлений строк.

Оскільки з метою забезпечення
належного виконання договору
купівлі-продажу нафтопродуктів між
ТзОВ «Західенергоресурс» та ОСОБА_2
було укладено договір поруки, то
дотримуючись норм ст. 554 ЦК України та п.
1.1., 2.2., 3.1 договору поруки, місцевий суд
дійшов вірного висновку щодо
солідарної відповідальності з
відповідачем поручителя в межах суми
поруки 500,00 грн., а також збитків та
штрафних санкцій за основним
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплати суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку сума заборгованості за
прострочення виконання зобов'язання в
розмірі 3 % річних склала 679,36 грн..

Відповідач не заперечує факту
отримання нафтопродуктів, однак не
згідний з сумою заборгованості та
стверджує, що вона становить не 24 514 грн.
50 коп., як заявив позивач, а згідно акту
звірки, направленого в січні 2014 року
позивачем на адресу ТзОВ «Агрофірма
Маломидська», сума заборгованості за
договором № 90-001600 від 11.09.2012 року станом
на 31.12.2012 року складає 21 779 грн. 90 коп..

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Вказану обставину відповідач не довів,
а акт, на який посилається апелянт, не
підписаний посадовою особою позивача
(а.с.31).

В акті звірки взаєморозрахунків, який
підписаний посадовою особою позивача,
зазначена сума 24 514 грн. 50 коп.(а.с.39).

Отже, місцевий суд обґрунтовано
задовольнив позов в повному обсязі.

Що стосується твердження апелянта про
штучну зміну юрисдикції спору, шляхом
залучення без їх відома фізичної особи
до господарського спору в якості
поручителя та заявлення до нього
позову, то таке твердження не доведене
позивачем.

Діюче на даний час цивільне
законодавство не місить прямої
заборони укладення договору поруки без
згоди особи, за яку поручаються.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і доводи апеляційної скарги
висновків, наведених у ньому, не
спростовують, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Маломидська»- відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
13 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: