Номер провадження 22-ц/775/1694/2014
12 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді: Біляєвої О.М.,
суддів: Папоян В.В., Мальованого Ю.М.,
при секретарі: Саєнко В.В.,
розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м.Донецька на рішення
Київського районного суду міста
Донецька від 16 січня 2014 року по справі
за позовною заявою ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м.Донецька про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
професійного захворювання, -
Рішенням Київського районного
суду міста Донецька від 16 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань у Київському
районі м. Донецька про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок професійного
захворювання задоволено частково в
сумі 9 000 грн. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду
відповідач, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань у Київському
районі м. Донецька подало апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову через порушення
норм матеріального і процесуального
права. В обґрунтування скарги апелянт
зазначив, що обов'язок відшкодування
моральної шкоди в даному випадку
покладено на підприємство. Крім того,
зазначає, що позивачем не доведений
факт заподіяння йому моральної шкоди,
її характер, причинний зв'язок між
травмою та моральною шкодою, яка
настала, відсутні медичні дані про
перенесені позивачем стресові,
депресивні й інші негативні прояви в
стані здоров'я. Також зазначив, що
позивачу призначена та виплачена
одноразова допомога, регулярно
виплачуються щомісячні страхові
виплати та фінансуються витрати на
медичну та соціальну допомогу.

Сторони були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, однак позивач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, що у
відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника відповідача Русіна В.С.,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга Відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Київському районі м. Донецька не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач працював на
підприємствах вугільної промисловості
з повним робочим днем під землею з 02
вересня 1958 року, де при виконанні
трудових обов'язків, отримав
професійне захворювання а саме:
антракосілікатоз, інтерстиціальна
форма 1/1 с/с, легенева недостатність
першого-другого ступеня (а. с. 6, 15-16).

Відповідно до висновку МСЕК,
позивачу було встановлено ступінь
втрати професійної працездатності 30 %
безстроково та визнано інвалідом
третьої групи, протипоказано важкий
фізичний труд у зв'язку із
профзахворюванням (а. с. 3-4).

У відповідності до підпункту "е"
пункту 1 частини 1 статті 21 та частини 3
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року,
Фонд соціального страхування виплачує
грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Частина 1 ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" від 14 жовтня 1992 року в
редакції від 21 листопада 2002 року
передбачає, що "відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до абзацу 2 пункту 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року
в редакції від 24.10. 2003 року і Рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року страхова виплата за моральну
шкоду провадиться потерпілому Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань незалежно від втрати ним
професійної працездатності.

Встановлюючи розмір моральної
шкоди, що підлягає стягненню з ВВДФСС
НВВПЗ в Київському районі м. Донецька,
суд першої інстанції врахував наслідки
професійних захворювань, характер
негативних наслідків, обмеження
життєдіяльності, порушення та зміну
звичайного укладу життя і особистих
зв'язків, і обґрунтовано прийшов до
висновку про задоволення позову про
стягнення моральної шкоди в межах,
передбачених частиною 3 статті 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", яка
діяла на час прийняття рішення МСЕК про
встановлення ступеню втрати
працездатності.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи. Доказами, на
підставі яких суд встановив наявність
факту заподіяння позивачу моральної
шкоди, є акт дослідження хронічного
професійного захворювання (а.с. 6),
довідки МСЕК про результати визначення
ступеня втрати професійної
працездатності (а.с. 3,4). Враховуючи
викладене, висновки суду першої
інстанції про заподіяння позивачу
моральної шкоди в зв'язку із
ушкодженням його здоров'я та наявності
у позивача права на відшкодування
моральної шкоди внаслідок отриманого
професійного захворювання
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи і не
спростовують висновків суду.

Рішення суду постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування не встановлено.

З урахуванням наведеного
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Згідно зі ст. 308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу та залишає рішення
без змін.

Керуючись статтею 303, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька - відхилити.

Рішення Київського районного
суду міста Донецька від 16 січня 2014 року
- залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.