Справа № 522/5689/13-ц
Провадження № 2/522/3744/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третьої особи Другої одеської
державної нотаріальної контори про
встановлення факту проживання однією
сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання
недійсним заповіту, визнання права
власності в порядку спадкування,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом, у якому просить встановити
факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з
ОСОБА_5 як жінка та чоловік у період з 15
липня 1986 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 без
реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1;
визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і
ОСОБА_5, набутого 04 січня 1994 року;
визнати недійсним (нікчемним) заповіт
від ІНФОРМАЦІЯ_1; скасувати свідоцтво
про право спадщину за заповітом від 27
квітня 2004 року, виданого Другою
одеською державної нотаріальною
конторою; виділити ОСОБА_1 із спільної
сумісної власності подружжя 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею
право власності на зазначену частку;
визнати право ОСОБА_1 на спадкування за
законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1
після померлого її чоловіка ОСОБА_5;
визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримала в повному обсязі та просила
його задовольнити.

Представник ОСОБА_2 позов не визнала,
просила в його задоволені відмовити в
повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 позов не визнав,
просив в його задоволенні відмовити в
повному обсязі.

Третя особа - Друга одеська державна
нотаріальна контора про час та місце
судового засідання була сповіщена
належним чином, до суду не з'явилась.

Ухвалою суду від 15 квітня 2014 року
провадження по справі в частині
позовних вимог про скасування
свідоцтва про право спадщину за
заповітом від 27 квітня 2004 року,
виданого Другою одеською державної
нотаріальною конторою, було закрите.

Відповідачем ОСОБА_2 був поданий
зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_4, у
якому просить зобов'язати ОСОБА_1,
ОСОБА_6 відшкодувати кошти у сумі 64652,30
грн., стягнути моральну шкоду у розмірі
120550,00 грн., завдані пошкодженням
квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2 зустрічний позов підтримала в
повному обсязі та просила його
задовольнити.

ОСОБА_1 зустрічний позов не визнала,
просила в його задоволені відмовити в
повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 зустрічний позов не
визнала, просила в його задоволені
відмовити в повному обсязі.

Суд, вивчив матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, їх
представників, показання свідків,
вважає первісний та зустрічний позови
необґрунтованим, не доведеними та
таким, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про
укладання шлюбу від 05 жовтня 1984 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений
шлюб, зареєстрований Відділом РАГС
Жовтневого РВК м. Одеси (актовий запис
№ 601).

Відповідно до свідоцтва про
розірвання шлюбу від 20 жовтня 1994 року
шлюб між ОСОБА_1 був розірваний 15 липня
1986 року Відділом РАГС виконавчого
комітету Київської районної ради
народних депутатів м. Одеси, про що був
внесений відповідний актовий запис №
599 в книзі реєстрації актів про
розірвання шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 04 січня 1994 року,
виданого управлінням ЖКГ Виконкому ОМР
народних депутатів, ОСОБА_5 набув право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 27 квітня
2004 року, ОСОБА_7 набув право власності
на квартиру АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_5

Свої позовні вимоги ОСОБА_1
обґрунтовує тим, що перебувала у шлюбі
з померлим ОСОБА_5 до 20 жовтня 1994 року, а
після розірвання шлюбу проживала з ним
однією сім`єю до 18 липня 2002 року, у
результаті чого вважає набуту квартиру
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю з
ОСОБА_5, а також вважає себе спадкоємцем
за законом першої черги після його
смерті.

Однак, викладені в первісному
позові обставини не відповідають
матеріалам справи, а правова позиція
протиречить законодавству України, яка
діяло на момент спірним правовідносин.
Відповідно до ст. 44 Кодексу
про шлюб та сім`ю України, який діяв на
момент виникнення правовідносин, шлюб
вважається припиненим з моменту
реєстрації розлучення в органах
реєстрації актів громадянського стану.

Актовий запис № 599 про розірвання
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був внесений
до книги реєстрації актів про
розірвання шлюбу 15 липня 1986 року, що
свідчить про те, що шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 був розірваний 15 липня 1986 року, а
не 20 жовтня 1994 року.

В період з 15 липня 1986 року по 18
липня 2002 року, тобто в період який
ОСОБА_1 просить встановити факт
проживання однією сім`єю з ОСОБА_5,
спірні правовідносини регулювались
Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Кодекс про шлюб та сім`ю України
не містив жодної норми, яка б
регулювали проживання однією сім`єю
без реєстрації шлюбу, та надавала
особам, які перебувають у
незареєстрованому шлюбу, права осіб у
яких шлюб є зареєстрованим.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім`ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю.

Відповідно до положень ст. 22
Кодексу про шлюб та сім`ю України
вбачається спільною сумісною
власністю є майно нажите подружжям за
час шлюбу.

Враховуючи те, що квартира
АДРЕСА_1 набута ОСОБА_5, коли вже шлюб з
ОСОБА_1 був розірваний, вона є особовою
приватною власністю ОСОБА_5

Відповідно до п. 11 Пленуму ВСУ № 5
від 31.03.1995р. «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» встановлення
судом факту перебування у фактичних
шлюбних відносинах може мати місце,
якщо такі відносини виникли до 8 липня
1944 року і тривали до смерті (пропажі
без вісті на фронті) одного з подружжя,
внаслідок чого шлюб не може бути
зареєстровано в органах реєстрації
актів громадського стану. В інших
випадках заяви про встановлення факту
перебування у фактичних шлюбних
відносинах судовому розгляду не
підлягають.

На момент відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
діяв Цивільного кодексу Української
РСР.

Відповідно до ст. 529 Цивільного
кодексу Української РСР при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти,
дружина і батьки померлого.

Враховуючи те, що на момент смерті
ОСОБА_5, ОСОБА_1 не була зареєстрованою
дружиною померлого, відповідно до
вимог ст. 529 ЦК УРСР, вона не є
спадкоємцем першої черги.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 на
момент складання заповіту, а саме 18
липня 2002 року, не була спадкоємицею
ОСОБА_5, квартира АДРЕСА_1 не належала їй
на праві спільної сумісної власності,
оскаржений нею заповіт від 18 липня
2002року, її прав та інтересів не порушує.

У зв'язку з викладеними, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги про
встановлення факту проживання однією
сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період з 15
липня 1986 року по 18 липня 2002 року; вимоги
про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5;
визнання недійсним (нікчемним) заповіт
від 18 липня 2002 року; виділення їй із
спільної сумісної власності подружжя
1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати
за нею право власності на зазначену
частку; визнання права ОСОБА_1 на
спадкування за законом на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 після померлого її
чоловіка ОСОБА_5; визнання право
власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
є безпідставними, не ґрунтуються на
вимогах законодавства України, яке
діяло під час виникнення спірних
правовідносин, та не підлягають
задоволенню.

Свої позовні вимоги за зустрічним
позов ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що
ОСОБА_1, ОСОБА_4 шляхом взлому захопили
квартиру за адресою АДРЕСА_1., на
підставі рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 17 серпня 2010
року їх було виселено у примусовому
порядку з зазначеної квартири, своїми
діями вони завдали матеріальної шкоди
у розмірі 64652,30 грн. та моральної шкоди у
розмірі 120550,00 грн., у зв'язку з чим
просить стягнути зазначені кошти з
ОСОБА_1, ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, за винятком, якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт.

З боку ОСОБА_2 не було надано належних
та допустимих доказів того, що ОСОБА_1,
ОСОБА_4 вчинили протиправні дії
відносно ОСОБА_2, пошкодили належне
йому майно, чим завдали йому
матеріальну та моральну шкоду, не
обґрунтовано належним чином розмір
матеріальної та моральної шкоди, не
обґрунтований розмір моральної шкоди.

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що
вимоги за зустрічним позов є
безпідставними, не ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства України
та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 з участю третьої особи
Другої одеської державної
нотаріальної контори про встановлення
факту проживання однією сім`єю без
реєстрації шлюбу, визнання недійсним
заповіту, визнання права власності в
порядку спадкування за законом
відмовити в повному обсязі.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення коштів
та відшкодування моральної шкоди
відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду через суд
першої інстанції.

Суддя:
20.05.2014