Справа № 307/1359/14-ц
Провадження №2/307/797/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року Тячівський районний
суд Закарпатської області в особі
головуючого

судді

Гримут В.І.

при секретарі

Тиводар В.І.

з участю: позивача
ОСОБА_1

відповідачки
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів
на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини. Посилається на те, що з 05.06.2012 р.
по 24.02.2014 р. він перебував із
відповідачкою у зареєстрованому шлюбі
у якому в них 01.11.2012 р. народився син
ОСОБА_4, який після розірвання шлюбу
залишився на вихованні у відповідачки.
Рішенням Тячівського районного суду
від 23.01.2014 р. на користь ОСОБА_2 з нього
стягнуто аліменти в розмірі 700 гривень
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття. При ухваленні даного
рішення він мав періодичні доходи від
виконання будівельних робіт за
підрядом, але на даний час стан його
здоров'я суттєво погіршився. Він
страждає на запалення суставів хребта
тому не може виконувати будь-які
фізичні роботи, через що залишився без
засобів для існування, що унеможливлює
реальне виконання рішення суду. Разом з
тим, в нього на утриманні перебуває
його непрацездатна мати, тому що батько
з ними не проживає, а брати і сестри ще
продовжують навчання і не мають
ніякого доходу. За час що минув від дня
винесення рішення про стягнення з
нього аліментів він сплатив на користь
ОСОБА_2 1600 грв. Просить зменшити розмір
до 300 гривень до досягнення дитиною
повноліття.

Відповідачка позов не визнала.
Пояснила, що вона не згідна на
зменшення аліментів, так як на даний
час значно зросли ціни на основні
продукти та життєво необхідні
предмети, тому утримувати дитину важко
навіть на 700 гривень, які позивач
сплачує лише частково. За 5 місяців він
сплатив 1600 грв.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити з наступних
міркувань. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Відповідно до статті
10 ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом. Статтею 11
цього ж кодексу передбачено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. У
статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та
обов'язками осіб, які беруть участь у
справі вказано і право брати участь у
судових засіданнях, подавати докази,
брати участь у дослідженні доказів.
Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування. Суд не бере до
уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Відповідно до
ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. У статті
64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є
будь-які документи, акти, довідки,
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи. Письмові докази,
як правило, подаються в оригіналі. Якщо
подано копію письмового доказу, суд
за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, має право вимагати
подання оригіналу.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Тячівського районного суду
від 23.01.2014 року з позивача на користь
відповідачки було стягнуто аліменти в
сумі 700 грв. щомісячно до досягнення
повноліття їхнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 На сьогоднішній день,
порівнюючи з датою ухвалення рішення
про стягнення аліментів, матеріальне
положення позивача суттєво не
змінилось, оскільки відповідно до
довідки Кунянської сільської ради ще з
01.05.2011 р. ОСОБА_1 ніде не працює. Тобто на
момент винесення рішення Тячівським
районним судом від 23.01.2014 року цей факт
вже мав місце. В своїй позовній заяві
він посилається на погіршення стану
здоров'я, але ним не надано жодних
доказів які б це підтверджували. Також
не надано доказів, що його мати, ОСОБА_5,
потребує матеріальної допомоги, а його
повнолітні брати і сестри не мають
можливості їй допомагати. Довідкою
центру зайнятості стверджено, що
позивач на обліку не перебуває. Факт
підвищення цін на основні продукти
харчування та проживання є
загальновідомим і доказування не
потребує, тому суд вважає, що позивач,
як молода, працездатна людина має
можливість працювати та заробляти таку
суму, що без погіршення свого
матеріального становища сплачувати у
місяць по 700 гривень на утримання свого
неповнолітнього сина.

Тому керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 180, 192 СК України суд,

Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий:

Гримут В.І.