У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2014 року Дніпровський районний суд м.
Києва у складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши справу у відкритому
судовому засіданні, в залі суду, в
приміщенні Дніпровського районного
суду міста Києва, справу за заявою
ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
про скасування рішення Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 10
червня 2013 року у справі № 1024/10,-

В С Т А Н О В
И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся до
Дніпровського районного суду м. Києва
із заявою, в якій просить суд: скасувати
рішення Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
суддя Мороз О.А. по справі № 1024/10 від 10
червня 2013 року.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що
Постійно діючий третейський суд при
Асоціації українських банків 10 червня
2013 року прийняв рішення (ним було
отримано 19 червня 2013 року) за позовом
ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту № 845/1-27/17/1/6-041 від 01 листопада 2006
року в сумі 219 057 гривень 99 копійок. На
жаль, всупереч вимогам ст. 46 Закону
України «Про третейські суди», ні
ухвали ні рішення Третейського суду не
містять у собі «обсяг його повноважень
за третейською угодою». При цьому,
третейський суд вказує у своєму
рішенні (перший абзац), що «на підставі
п. 6.2. Договору кредиту № 875-1-27/17/1/6-041 від
01 листопада 2006 року, що був укладений
між сторонами спору, справа підлягає
розгляду Постійно діючим Третейським
суддею при Асоціації українських
банків. Цей висновок Третейського суду
є хибним, оскільки він не є стороною
Договору кредиту № 845/1-27/17/1/6-041 від 01
листопада 2006 року, цей договір
укладався між ПАТ «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_5 Постійно діючий Третейський суд
при Асоціації українських банків
вийшов за межи обсягу його повноважень
за третейського угодою, оскільки
вирішив спір який виник виключно з
приводу незаконного підвищення
відсотків за кредитом згідно до
додаткової угоди від 20 жовтня 2008 року.
Умови договору кредиту № 845/1-27/17/1/6-041
від 01 листопада 2006 року виконувались
ОСОБА_5 своєчасно, заборгованість
виникла виключно по додатковій. Своєї
згоди на збільшення відсотків за
кредитом, він, як поручитель не надавав.
Крім того банк ігнорував вимогу пункту
3.3.2. договору поруки «Кредитор
зобов'язується до моменту виконання
забезпечених порукою зобов'язань не
змінювати умов договору кредиту без
попереднього письмового погодження
поручителя». Отже, на момент виникнення
заборгованості за кредитом його
зобов'язання за договором поруки були
припинені, у зв'язку з чим у
Третейського суду взагалі не було ні
яких повноважень відносно нього як
поручителя.

В судове засідання заявник, не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове
засідання не з'явилась, подала до суду
заяву, з проханням розглянути справу у
її відсутність, проти задоволення
заяви заперечувала з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно ч. 2 ст. 389-4 Цивільного
процесуального кодексу України, неявка
осіб, належним чином повідомлених про
час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали даної справи,
матеріали третейської справи № 1024/10 за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного
процесуального кодексу України,
провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
третейські суди», спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону.

З матеріалів справи убачається, що 10
червня 2013 року Постійно діючим
третейським судом при Асоціації
українських банків у справі № 1024/10 за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості було
прийнято рішення, відповідно до якого з
ОСОБА_1 було стягнуто на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» 219 057, 99 гривень
заборгованості по договору кредиту та
третейський збір в сумі 2590,58 гривень.

Судом встановлено, що рішення
третейського суду ухвалено на підставі
укладеного року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_5 договору кредиту № 845/1-27/17/1/6-041
на купівлю автотранспортних засобів,
відповідно до умов якого кредитор
надає позичальнику у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання
грошові кошти у сумі 31914,00 доларів США
зі сплатою 11,7 процентів річних, та
договору поруки № 845/8-27/17/9/9-092 від 01
листопада 2006 року, укладеного між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_5, ОСОБА_1, згідно умов якого
ОСОБА_1 зобов'язується перед
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» у
повному обсязі солідарно відповідати
за виконання позичальником зобов'язань
щодо повернення суми кредиту, сплати
процентів за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій, у
розмірі та у випадках, передбачених
договором кредиту № 845/1-27/17/1/6-041 від 01
листопада 2006 року.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України
«Про третейські суди» юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд
Третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам Закону України «Про
третейські суди».

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про третейські суди» третейська угода
може бути укладена у вигляді
третейського застереження в договорі,
контракті або у вигляді окремою
письмової угоди. Третейська угода
укладається у письмовій формі.
Третейська угода вважається укладеною,
якщо вона підписана сторонами чи
укладена шляхом обміну листами,
повідомленнями по телетайпу, телеграфу
або з використанням засобів
електронного чи іншого зв'язку, що
забезпечує фіксацію такої угоди, або
шляхом направлення відзиву на позов, в
якому одна із сторін підтверджує
наявність угоди, а інша сторона проти
цього не заперечує.

Так, згідно з п. 6.2. ст. 6 договору кредиту
№ 845/1-27/1/1/9/6-041 від 01 листопада 2006 року, у
випадку неможливості вирішення спору
шляхом переговорів, сторони, керуючись
ст. 5 Закону України «Про третейські
суди», домовляються про те, що спір
розглядається одноособово третейським
суддею Ярошовцем Василем
Миколайовичем Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У
випадку неможливості розгляду спору
вказаним третейським суддею спір
розглядається третейським суддею
Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_4 у
порядку черговості, вказаному у даному
пункті. У разі, якщо спір не може бути
розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
у відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків.

У відповідності до п. 5.4. статті 5
договору поруки № 845/8-27/17/9/6-092 від 01
листопада 2006 року, у випадку
неможливості вирішення спору шляхом
переговорів, сторони, керуючись ст. 5
Закону України «Про третейські суди»,
домовляються про те, що спір
розглядається одноособово третейським
суддею Ярошовцем Василем
Миколайовичем Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У
випадку неможливості розгляду спору
вказаним третейським суддею спір
розглядається третейським суддею
Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_4 у
порядку черговості, вказаному у даному
пункті. У разі, якщо спір не може бути
розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
у відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків.

Отже, зазначені договори, в тому числі і
договір поруки № 845/8-27/17/9/6-092 від 01
листопада 2006 року, містять третейське
застереження про вирішення спору між
сторонами Постійно діючим третейським
судом при Асоціації українських
банків.

Згідно з положеннями статей 2 та 5
Закону України «Про третейські суди»
третейський суд, як недержавний орган,
має повноваження вирішення спорів лише
тих сторін, якими укладено угоду про
передачу спору на розгляд третейського
суду і ці повноваження третейського
суду не поширюються на спори, в яких
крім цих осіб, сторонами є інші особи,
які не були сторонами третейської
угоди, або спори, які стосуються прав і
обов'язків інших осіб, що не є сторонами
третейської угоди.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про третейські суди» (в
редакції Закону України №2983-VІ від
03.02.2011 року) третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки).

Згідно з п.п. 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України від 10 листопада 2011 року №
15-рп/2011 в аспекті конституційного
звернення положення пунктів 22, 23 статті
1, статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12 травня 1991 року №
1023-XII з наступними змінами у
взаємозв'язку з положеннями частини
четвертої статті 42 Конституції України
треба розуміти так, що їх дія
поширюється на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладення, так і виконання такого
договору.

Як роз`яснено в п. 3 постанови № 5
Пленуму вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
за наявності у кредитному договорі
третейського застереження (окремої
третейської угоди) при вирішенні спору
суд має враховувати положення пункту 14
частини першої статті 6 Закону України
від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про
третейські суди» про те, що справи щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки), не підлягають розгляду
третейськими судами. Тому за наявності
вказаного третейського застереження
(окремої третейської угоди) залишення
позовної заяви споживача без розгляду
на підставі пункту 6 частини першої
статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі
заяви підлягають вирішенню і за
наявності з цього приводу рішення
третейського суду, прийнятого за
межами його компетенції. При цьому
відповідно до положень Закону України
«Про захист прав споживачів» банк не є
споживачем.

Договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду у випадках,
передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не
є відмовою від права на звернення до
суду за захистом, а одним зі способів
реалізації права на захист своїх прав
та інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Постійно діючий Третейський суд при
Асоціації українських банків,
розглянувши справу 10 червня 2013 року за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, не вийшов за
межі своєї компетенції та розглянув
справу в рамках третейської угоди.

Рішення третейського суду може бути
оскаржено стороною у випадках,
передбачених цим Законом, до
компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та
підсудності справ.

Виключний перелік підстав для
скасування рішення третейського суду
зазначено в ст. 389-5 Цивільного
процесуального кодексу України, яка
кореспондується зі ст. 51 Закону України
«Про третейські суди».

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення третейського суду може бути
скасовано лише у разі якщо: 1) справа, в
якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону; 2) рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди.
Якщо рішенням третейського суду
вирішені питання, які виходять зам межі
третейської угоди, то скасовано може
бути лише ту частину рішення, що
стосується питань, які виходять за межі
третейської угоди; 3) третейську угоду
визнано судом недійсною; 4) склад
третейського суду, яким прийнято
рішення, не відповідав вимогам закону;
5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Закон України «Про третейські суди»
регулює процедуру, предмет і межі
судового контролю. Контроль
провадиться виключно у судовому
засіданні відповідно до процесуальних
вимог закону. ЗУ «Про третейські суди»
передбачено, що ініціатором контролю
може бути лише одна із сторін
третейського розгляду (позивач або
відповідач). Державний суд здійснює
формально-юридичний контроль, а не
перевірку рішень третейського суду по
суті. Рішення третейських судів
перевіряються не на відповідність
нормам матеріального або
процесуального права, а лише на
дотримання процедурних вимог, які
встановлені ЗУ «Про третейські суди».

Однак, жодної підстави, яка визначена у
ст. 389-5 ЦПК України, для скасування
рішення Постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
від 10 червня 2013 року у справі № 1024/10,
при розгляді заяви ОСОБА_1 судом не
встановлено.

З огляду на викладене, аналізуючи
зібрані по справі докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що заява не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 2, 5, 12, 34, 51 Закону України «Про
третейські суди», ст.ст. 2, 210, 3891 - 3896
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1,
заінтересована особа: Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
про скасування рішення Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 10
червня 2013 року у справі № 1024/10 -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом п`яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п`яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: