Справа № 755/6851/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. суддя
Дніпровського районного суду м. Києва
Катющенко В.П. розглянувши матеріали
цивільної справи за позовною заявою
ОСОБА_1 до прокурора Дніпровського
району м. Києва Меєровича Бориса
Володимировича про визнання
незаконною бездіяльність, зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В
И В:

06 березня 2014 року до Дніпровського
районного суду м. Києва надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до прокурора
Дніпровського району м. Києва
Меєровича Бориса Володимировича про
визнання незаконною бездіяльність,
зобов'язання вчинити дії.

12 березня 2014 року вказану позовну заяву
було передано в провадження судді
Катющенко В.П. в порядку визначеному
ст.ст. 11-1, 118 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Звертаючись до Дніпровського
районного суду м. Києва з позовними
вимогами до прокурора Дніпровського
району м. Києва Меєровича Бориса
Володимировича, позивач відповідно до
заявлених вимог просить суд визнати
незаконною бездіяльність прокурора
Дніпровського району м. Києва
Меєровича Б.В. щодо залишення без
розгляду окремих постанов судді
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11.10.2012 року, 17.10.2012 року, 01.11.2012 року,
12.11.2012 року; зобов'язати прокурора
Дніпровського району м. Києва
Меєровича Б.В. розглянути окремі
постанови судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 11.10.2012 року,
17.10.2012 року, 01.11.2012 року, 12.11.2012 року.

Цивільні права та обов`язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами.
(ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

За вимог ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень частин
другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року №6 «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», цивільна юрисдикція - це
визначена законом сукупність
повноважень судів щодо розгляду
цивільних справ, віднесених до їх
компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність
визначає коло цивільних справ у спорах,
вирішення яких належить до повноважень
конкретного суду першої інстанції
(статті 108 - 114 ЦПК).

В пункті 3 цієї ж Постанови роз'яснено,
що вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суди повинні
виходити з того, що відповідно до
статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України (стаття 17),
Господарським процесуальним кодексом
України (статті 1, 12), Кримінальним
процесуальним кодексом України або
Кодексом України про адміністративні
правопорушення віднесено до
компетенції адміністративних,
господарських судів, до кримінального
провадження чи до провадження в
справах про адміністративні
правопорушення. Законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви предметом заявлених ОСОБА_1
позовних вимог виступає бездіяльність
прокурора Дніпровського району м.
Києва Меєровича Бориса Володимировича
щодо залишення без розгляду окремих
постанов судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 11.10.2012 року,
17.10.2012 року, 01.11.2012 року, 12.11.2012 року та
відповідно зобов'язання прокурора
розглянути зазначені окремі постанови.
Як випливає з матеріалів позовної
заяви окремі постанови судді
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11.10.2012 року, 17.10.2012 року, 01.11.2012 року,
12.11.2012 року були прийняті в межах
розгляду скарги ОСОБА_4 на постанову
дільничного інспектора міліції
Дніпровського РУГУ МВС України в м.
Києві старшого лейтенанта міліції
Івасюка О.П. від 09 серпня 2012 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи відносно невстановленої особи
за ознаками складу злочину,
передбаченого ст. 296 КК України. З
наведеного вбачається, що окремі
постанови судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 11.10.2012 року,
17.10.2012 року, 01.11.2012 року, 12.11.2012 року були
прийняті в порядку визначеному
Кримінально процесуальним кодексом
України 1960 року.

За вимог ст. 23-2 Кримінально
процесуального кодексу України, 1960
року, у разі залишення посадовою особою
окремої ухвали (постанови) суду без
розгляду повинно бути вжито заходів,
передбачених статтями 254-257 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 Цивільного
процесуального кодексу України, суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо заява не підлягає розгляду
в судах у порядку цивільного
судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що
предметом заявлених позовних вимог є
оскарження дій (бездіяльності)
прокурора, щодо розгляду окремих
постанов судді, які прийняті в межах
Кримінального процесуального кодексу
України, суд приходить до висновку про
відмову у відкритті провадження у
справі, оскільки заява не підлягає
розгляду в судах у порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 15, 122, 210, 293, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Прокурора Дніпровського
району м. Києва Меєровича Бориса
Володимировича про визнання
незаконною бездіяльність, зобов'язання
вчинити дії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: