Справа №333/9164/13-ц
Пр.№2/333/387/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд міста
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Стоматова Е.Г. при секретарі Кабановій
К.О., за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Запоріжжі
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивачка ОСОБА_4
звернулась до суду із позовом до
відповідача, просить поділити спільно
нажите з відповідачем майно - квартиру
АДРЕСА_1, визнавши за нею право
власності на ? частку квартири. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що з 21 серпня 1993 року
вони з відповідачем перебували у
зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В листопаді
2008 року позивач виїхала для проживання
в Російську Федерацію у Саратовській
області до батьків їх син залишився
проживати разом із відповідачем у
спірній квартирі, яка 11 грудня 1998 року
придбана на ім'я позивача на підставі
договору міни у період спільного
подружнього життя, тому є спільно
нажитим майном, а у разі поділу майна
частки у праві власності є рівними. 01
листопада 2008 року позивач надала
відповідачу довіреність на
розпорядження спільним майном строком
до 01 листопада 2011 року.

Крім того, позивач просить вважати
строк для подачі позову пропущеним з
поважної причини та поновити його,
зазначивши, що 26 березня 2009 року
позивач отримала копію позовної заяви
про розірвання шлюбу, яку відповідач
подав до суду 28.11.2008 року та копію
ухвали суду про призначення справи до
слухання на 21 січня 2009 року. Факт
розлучення з нею відповідач приховав,
інших ухвал суду чи судової повістки
позивач не отримувала і лише 07
листопада 2013 року позивачу стало
відомо, що 02 лютого 2010 року спірну
квартиру відповідач продав, а 10 квітня
2009 року Комунарським районним судом
м.Запоріжжя було винесено заочне
рішення про розірвання шлюбу, яке 24
квітня 2009 року набуло законної сили.
Тому позивач просить вважати строк для
подачі позову про поділ майна подружжя
пропущеним з поважної причини і
поновити його та визнати за нею право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та його
представник просили вважати строк для
подачі позову про поділ майна подружжя
пропущеним з поважної причини і
поновити його та визнати за позивачем
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача
на користь позивача судові витрати та
надали пояснення, викладені у позовній
заяві.

Відповідач та його представник ОСОБА_3
у судовому засіданні проти позову
заперечували, та відповідач надав
письмові заперечення. В своїх
поясненнях відповідач зазначив, що
ОСОБА_4 пропустила строк позовної
давності, встановлений цивільним
законодавством України, оскільки
позивачка знала про існування рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя про розірвання шлюбу, тому
що ще до від'їзду позивачки вони дійшли
згоди щодо розірвання шлюбу, розподілу
майна набутого під час шлюбу, сплати
аліментів, а саме було досягнуто згоди
про несплату позивачем аліментів на
утримання неповнолітнього сина в
рахунок частини у квартирі. Крім того,
позивачкою з урахуванням суми
аліментів все ж таки було отримано
грошову компенсацію, визначену за
згодою сторін. Тому вважає, що
позивачем пропущений строк позовної
давності для вимог про поділ майна, що є
підставою для відмови в позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали
справи та дослідивши письмові докази,
суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст. 60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя винесено рішення про
розірвання шлюбу між сторонами 10
квітня 2009 року та 24 квітня 2009 року воно
набуло законної сили (а.с. 12), в якому
встановлено, що сторони майнового
спору не мають, а 14 січня 2014 року
ухвалою Комунарського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_4 було відмовлено у
перегляді вказаного заочного рішення
про розірвання шлюбу (а.с.66).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1
було 11 грудня 1998 року зареєстровано за
позивачем - ОСОБА_4, про що свідчить
копія витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно станом на 04.02.2010 року.
Підставою для реєстрації права
власності став договір міни,
зареєстрований Запорізькою Товарною
Біржею «Тітан-Інвест» 11 грудня 1998 року
08.08.2007 року за реєстраційним № Н-2966.
Зареєстрованого у Запорізькому бюро
технічної інвентаризації 18.12.1998 року,
номер запису:34835 в книзі : 189,
реєстраційний № 29623373. (а.с.38, 39).
Вбачається, що квартира придбана за
договором міни під час перебування
сторін у шлюбі, тому була об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
що не заперечується сторонами. Однак на
підставі договору купівлі продажу від
08 лютого 2010 року ОСОБА_2, діючи від імені
ОСОБА_4 на підставі довіреності,
посвідченої 01 листопада 2008 року
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
продав спірну квартиру ОСОБА_7 (а.с.37, 41).

Відповідно до ст.60, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. У разі поділу такого
майна, частки майна дружини та чоловіка
є рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачка надала відповідачу
довіреність, посвідчену 01 листопада 2008
року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, для здійснення продажу
спірної квартири, яка на день укладання
договору купівлі-продажу спірної
квартири позивачкою не була
відкликана.

Доказів визнання договору від 08 лютого
2010 року купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 недійсним, станом на дату
подання до суду позовної заяви,
позивачка не надала. Тобто сторони у
лютому 2010 року розпорядились майном,
набутим подружжям за час шлюбу.

Жодних інших доказів на підтвердження
наявності майна, набутим подружжя за
час шлюбу, станом на дату подання до
суду позовної заяви, позивачка не
надала.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі (ч.2
ст.60 ЦПК України).

Таким чином, позивач не довів суду, що
мали місце ті обставини, якими
обґрунтовано позовну заяву, не надав
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог. За
таких умов суд приходить до висновку,
що у задоволенні позову слід відмовити
в повному обсязі.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі,
відповідно до ст.88 ЦПК України понесені
позивачем судові витрати по сплаті
судового збору за подання позовної
заяви до суду не підлягають стягненню з
відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України ст.ст.
60,69,70 СК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити
повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Е.Г.Стоматов