Справа № 355/2122/13ц Головуючий у І
інстанції Литвиненко О.Л.Провадження №
22-ц/780/2556/14 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 44
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
гуддів:Верланова С.М., Воробйової
Н.С.,при секретарі:Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Баришівського районного
суду Київської області від 19 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_7, Баришівської селищної ради
Київської області, Управління
держземагенства в Баришівському
районі Київської області про визнання
недійсним акту, державних актів,
скасування державної реєстрації
земельних ділянок, визнання недійсним
рішення Баришівської селищної ради,
зобов'язання відновити межові знаки та
визнання права власності на земельну
ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7, Баришівської
селищної ради Київської області,
Управління держземагенства в
Баришівському районі Київської
області про визнання недійсним акту
про встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної
ділянки, державних актів, скасування
державної реєстрації земельних
ділянок, визнання недійсним рішення
Баришівської селищної ради,
зобов'язання відновити межові знаки та
визнання права власності на земельну
ділянку.

Вимоги позову обґрунтовувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік
ОСОБА_8, після смерті якого залишилось
спадкове майно: житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
земельна ділянка для будівництва та
обслуговування житлового будинку
розміром 0,12 га, що розташовані по
АДРЕСА_2 Київської області. У
встановлений законом термін вона
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, але
отримала відмову у оформленні
земельної ділянки з причин відсутності
державного акту на дану земельну
ділянку.

Вважала, що прийняла спадщину, так як
своєчасно подала заяву до державного
нотаріуса про прийняття спадщини.

За життя її чоловік ОСОБА_8 намагався
відновити межі між суміжними
землекористувачами сусідами ОСОБА_9 та
його спадкоємцями. Після смерті ОСОБА_9
власницею будинку по АДРЕСА_1 стала
ОСОБА_10, потім даний будинок
успадкувала відповідачка по справі
ОСОБА_7, яка і приватизувала спірну
земельну ділянку за підробленим актом
узгодження межі земельної ділянки від
03 лютого 2011 року.

Підробленим даний акт вважає з підстав,
що ОСОБА_8 відмовився підписувати даний
акт про встановлення межі, але
відповідачкою для здійснення
приватизації спірної земельної
ділянки було надано даний акт з
підписом ОСОБА_8. ПП «Едельвейс-К» було
сформовано технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельні ділянки ОСОБА_7 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд і будівель та для ведення
особистого селянського господарства в
АДРЕСА_1.

Рішенням № 105.14-07-06 від 26.08.2011 року
Баришівська селищна рада затвердила і
передала у власність вказані земельні
ділянки ОСОБА_7. Вважає, що цим самим її
чоловіка ОСОБА_8 було позбавлено права
власності на частину земельної ділянки
розміром 0,0217 га.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги,
остаточно просила: визнати недійсним
«Акти про встановлення на місцевості
та погодження зовнішньої межі
земельної ділянки та передачу на
зберігання встановлених межових
знаків гр. ОСОБА_7» на земельні ділянки
розташовані за адресою АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд та для ведення
особистого селянського господарства;
визнати недійсними державні акти серія
ЯМ №668025 та №668026 видані 16 жовтня 2012 року
на ім'я ОСОБА_7 та скасувати державну
реєстрацію на вищевказані земельні
ділянки; визнати недійсним рішення
Барішивської селищної ради від 26
серпня 2011 року №105.14-07-06 про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
державних актів на право власності на
земельні ділянки ОСОБА_7; зобов'язати
ОСОБА_7 відновити межові знаки з
наступним перенесенням паркану між
землеволодінням по вищевказаній
адресі відповідно до акту відведення в
натурі земельної ділянки ОСОБА_8
обласного відділу по справам
будівництва і архітектури від 23 грудня
1969 року про передачу земельної ділянки
у приватну власність та визнати за
ОСОБА_5 право власності на вищевказану
земельну ділянку загальним розміром 0,12
га, що належала ОСОБА_8 на праві
власності за рішення Барішівської
селищної ради №5 від 26 січня 1994 року.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 19 лютого 2014 року
в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
вирішення справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції відповідає зазначеним
вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
позивачкою не доведено недійсність
актів про встановлення на місцевості
та погодження зовнішньої межі
земельної ділянки та передачу на
зберігання встановлених межових
знаків, і що факт підробки такого акту
(навідь підтвердженого) не є підставою
для визнання державних актів
недійсними, відповідно до вимог
діючого законодавства.

Крім того, суд першої інстанції
правомірно вважав, що підстави для
визнання недійсним та скасування
рішення Баришівської селищної ради
Київської області № 105.14-07-06 від 26
серпня 2011 року відсутні, оскільки дане
рішення було прийняте без порушень. Не
було позивачем зазначено і конкретних
підстав для скасування вказаного
рішення, а також судом першої інстанції
встановлено, що рішенням № 5 від 26 січня
1994 року було передано безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд померлому ОСОБА_8 в
АДРЕСА_2 розміром 0,12 га, а фактично на
даний час земельна ділянка біля
вказаного домоволодіння є в наявності
розміром 0,1207 га. Державний акт він не
отримував.

Також, позивачкою не були зазначені
підстави для скасування державної
реєстрації вказаних земельних ділянок,
а тому відсутні підстави для її
скасування, оскільки вони є похідними
від попередніх позовних вимог, в
задоволенні яких було відмовлено.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується судова колегія
з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що згідно наказу №495
по радгоспу «Баришівський» від 29
вересня 1969 року ОСОБА_11 наділено
земельну ділянку в розмірі 0.07 га під
забудову в АДРЕСА_3, за рахунок
зменшення присадибної ділянки ОСОБА_12
(т. 1 а.с. 18).

Рішенням № 296/4 виконкому Баришівської
райради депутатів трудящих від 17
грудня 1969 року затверджено наказ
директора радгоспу «Баришівський» про
наділ присадибної ділянки під забудову
ОСОБА_8 площею 700 кв.м. (т. 1 а.с. 17)

Наказом № 71 радгоспу «Баришівський»
Київського тресту (об`єднання)
радгоспів від 12 березня 1979 року
присадибну земельну ділянку, якою
користується ОСОБА_8 в АДРЕСА_4
збільшено від 0,07 га до 0,12 га за рахунок
вільного присадибного земельного
фонду радгоспу (т. 1 а.с. 16)

Рішенням № 5 від 26 січня 1994 року «Про
передачу земельних ділянок у приватну
власність і користування» передано
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд ОСОБА_8
в АДРЕСА_2 розміром 0,12 га (т. 1 а.с. 15)

Позивачем не надано акт відводу в
натурі доділеної земельної ділянки із
зазначенням її розмірів, а згідно
повідомлення Управління
Держземагенства у Баришівському
районі Київської області № 6103 від 13
грудня 2013 року земельна ділянка за
адресою АДРЕСА_2 має площу 0,1207 га, що
навіть більше виділеної.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, про що в
книзі реєстрації смертей 30 червня 2011
року зроблено відповідний актовий
запис № 103.

Після смерті ОСОБА_8 його дружина
ОСОБА_5, яка є позивачкою по справі,
звернулась до Баришівської районної
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті чоловіка ОСОБА_8 На підставі її
заяви було відкрито спадкову справу №
431/2011 щодо майна померлого ОСОБА_8.

На час смерті ОСОБА_8 земельна ділянка
розміром 0,12 га по АДРЕСА_2 перебувала у
його користуванні, однак був відсутній
правовстановлюючий документ на право
власності, оскільки ОСОБА_8 за життя
його не оформляв.

Тобто, на час звернення до суду права
позивача ОСОБА_5 на спірну земельну
ділянку не порушені, оскільки
позивачка ОСОБА_5, з урахуванням
отримання свідоцтва на спадщину після
смерті ОСОБА_8 (права на спадкування), не
позбавлена права оформити відповідно
до ст. 120 ЗК України і ст. 377 ЦК України і
наявну земельну ділянку біля
спадкового будинку.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України
(редакція від 07 травня 2011 року) у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю, споруду, переходить
право власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Згідно п.7 Перехідних положень до
Земельного Кодексу України 2001 року
громадяни та юридичні особи, що
одержали у власність, у тимчасове
користування, в тому числі на умовах
оренди, земельні ділянки у розмірах, що
були передбачені раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
ділянки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Виходячи з вищевикладеного, оскільки
права позивача ОСОБА_5 на спірну
земельну ділянку не порушені, судом
першої інстанції правомірно
відмовлено в задоволенні позову.

Оскільки судом першої інстанції повно
і всебічно з'ясовані всі обставини
справи, дана належна правова оцінка
доказам, висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, а
ухвалене рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК України
відповідає обставинам справи, з
додержанням вимог закону і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду
Київської області від 19 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С. Воробйова

С.М. Верланов