Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/394/14
Головуючий у 1 інстанції Лисенко Л.І.
Суддя-доповідач Ломейко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу з апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 03
червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Запорізький арматурний
завод», Управління пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Запоріжжя про відновлення становища,
яке існувало до порушення права, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи уточнювала, до ПАТ «Запорізький
арматурний завод», УПФ України в
Ленінському районі м. Запоріжжя про
визнання права на пенсію за віком на
пільгових умовах, про відновлення
становища, що існувало до порушення
права, про зобов'язання виплатити
пенсію .

В обґрунтування позову позивач
зазначала, що з 23 липня 1977 року по 30
вересня 2003 року вона працювала у
Запорізькому Виробничому об'єднанні
„Арматуробудування", ВАТ „Запорізький
арматурний завод" за професією, яка
включена до Списку № 2 виробництв,
цехів, професій та посад, робота в яких
дає право на пенсію на пільгових умовах
і в пільгових розмірах, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 березня 1994 року № 162 „Про
затвердження списків виробництв,
робіт, посад і показників, зайнятість в
яких дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах". Набувши пільгового
стажу та досягнувши віку, які дають
йому право на отриманні пенсії, вона
звернулася до ВАТ «Запорізький
арматурний завод» за довідкою для
підтвердження стажу роботи на
шкідливих умовах.

ВАТ «Запорізький арматурний завод»
видало позивачці довідку вих. № 74 від 28
жовтня 2008 року, згідно якої підтвердив
стаж роботи у шкідливих умовах з 23
липня 1990 року по 30 вересня 2003 року на
підставі якої їй була призначена
пенсія за віком на пільгових умовах за
Списком №2.

Заявою-повідомленням ВАТ «Запорізький
арматурний завод» від 06 травня 2011 року
була анульовані та відкликана довідка
ВАТ «Запорізький арматурний завод»,
оскільки ВАТ «Запорізький арматурний
завод» не є правонаступником ЗВО
«Арматуробудування».

23 червня 2011 року Управлінням ПФУ в
Ленінському районі м. Запоріжжя їй було
направлено листа вих. 3287/ 06 яким було
повідомлено, що надійшла заява
повідомлення від ВАТ «Запорізькій
арматурний завод» про відкликання
довідок, наданих вищевказаним
підприємством особам, які працювали на
ЗВО «Арматуробудування», оскільки ВАТ
«Запорізький арматурний завод» не є
правонаступником ЗВО
„Запоріжпромарматура", не отримав
ніяких документів на зберігання, а тому
він не має права видавати документи
стороннього підприємства, а також
повідомлено про припинення виплати їй
пенсії з 01 липня 2011 року за відсутності
необхідного пільгового стажу роботи по
Списку № 2.

З діями ВАТ „Запорізький арматурний
завод" по відкликанню уточнюючої
довідки вона не погоджується, оскільки
вважає, що ВАТ „Запорізький арматурний
завод" (на теперішній час -ПАТ
«Запорізький арматурний завод»), до
якого в результаті перетворень
перейшли всі основні засоби
виробництва разом з робітниками
повинен був видати підтвердження стажу
роботи у шкідливих умовах у ЗВО
„Арматуробудування" за період з 20
квітня 1977 року по 27 січня 1981 року та з 05
лютого 1981 року по 23 травня 1994 року для
нарахування пенсії на пільгових
умовах.

На підставі викладеного, позивач
просив суд, визнати дії ВАТ «ЗАЗ» про
відкликання і анулюванню довідки № 74
від 28 жовтня 2008 року, згідно якої
підтвердив стаж роботи у шкідливих
умовах з 23 липня 1990 року по 30 вересня 2003
року на підставі якої їй була
призначена пенсія за віком на
пільгових умовах за Списком №2,
незаконними, відновити становище по
виплаті їй пенсії на пільгових умовах
на підставі довідки вих. №74 від 28
жовтня 2008 року, що існувало до
припинення її виплати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 28 серпня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2013 року у цій
справі залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 27 листопада 2013
року ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 28 серпня 2013
року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до
ПАТ «Запорізький арматурний завод» про
відновлення становища, яке існувало до
порушення права скасовано, справу в цій
частині передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з*ясування судом обставин, що мають
значення для справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо:
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відмовляючи у задоволенні позову
до ПАТ "Запорізький арматурний завод",
суд першої інстанції виходив із того,
що виробниче об'єднання
"Запоріжпромарматура" є самостійним
суб'єктом господарювання, а
Запорізький арматурний завод тільки
входив в це об'єднання, про те
відповідав за його зобов'язаннями,
наказ про прийом на роботу позивача був
виданий виробничим об'єднанням, а не
його структурним підрозділом, записи
до трудової книжки позивача про
переведення її після створення ДП
"Запорізький арматурний завод" до
вказаного підприємства не внесені,
тому посилання позивачки на те, що вона
перебувала у трудових відносинах з
квітня 1979 року з відповідачем, у якого
виник обов'язок надати колишньому
працівникові виробничого об'єднання
довідку про особливі умови праці не
відповідає вимогам діючого
законодавства і фактичним обставинам
справи, оскільки не узгоджується з
даними трудової книжки.

Проте, на думку колегії суддів, такі
висновки суду першої інстанції не
ґрунтуються на зібраних у справі
доказах, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому з ними не
можна погодитися.

Відповідно до статуту
Запорізького державного виробничого
об'єднання Арматуробудування,
затвердженого головою
Держоборонпроммашу України 25
листопада 1991 року і зареєстрованого у
виконавчому комітеті Запорізької
міської ради 27 січня 1992 року за № 91,
вказане об'єднання являло собою
добровільне галузеве об'єднання
державних виробничих підприємств
України, до складу якого входив, в тому
числі, Запорізький арматурний завод.

З матеріалів справи вбачається, що
Запорізький арматурний завод як
структурний підрозділ входив до складу
Запорізького виробничого об'єднання
арматуробудування, що було створене в
1975 році наказом Міністерства хімічного
та нафтового машинобудування СРСР на
базі Запорізького, Генічеського та
Сімферопольського арматурних заводів,
які припинили свою діяльність як
самостійні підприємства.

Наказом Міністра Мінмашпрому
України № 104 від 28 січня 1994 року на базі
Запорізького арматурного заводу
створено ВАТ "Запорізький арматурний
завод", правонаступником якого є ПАТ
"Запорізький арматурний завод".

Судом першої інстанції
встановлено, що в трудовій книжці
ОСОБА_3, зазначено, що 14 серпня 1979 року
вона прийнята в Запорізьке виробниче
об'єднання арматуробудування, в
чавуннолітейний цех техніком. В записі
№ 24 трудової книжки зазначено, що 30
вересня 2003 року її звільнено з роботи у
зв'язку з переводом в торговий дім
"Запорізький арматурний завод" за
наказом № 226 від 30 вересня 2003 року.

Також в трудовій книжці позивачки
за № 13 зроблений запис, що з 4 лютого 1994
року ЗВО "Арматуробудування"
перейменовано у ВАТ "Запорізький
арматурний завод" на підставі наказу
Мінмашпрому від 28 січня 1994 року № 104(а/с
12-15 т.1).

Тобто, позивач працювала у
Запорізькому виробничому об'єднанні
арматуробудування за професією, яка
включена до Списку № 2 виробництв,
цехів професій та посад, робота у яких
надає право на пенсію на пільгових
умовах відповідно до чинного
законодавства.

28 жовтня 2001 року за № 74 позивачці
було надано довідку про те, що вона
працювала на ВАТ "Запорізький
арматурний завод" з 23 липня 1990 року по 17
березня 1996 року та з 17 вересня 1996 року
по 31 серпня 1999 року, з 6 травня 2003 року по
30 вересня 2003 року(а/с 16).

У цій довідці підставами її видачі
вказані первинні документи: штатний
розпис, фактично виконувана робота,
розрахункові відомості, наказ про
атестацію робочих місць.

З огляду на те, що Запорізький
арматурний завод фактично створений на
базі заводу, який був структурним
підрозділом Запорізького виробничого
об'єднання арматуробудування, то таке
може свідчити, що зазначене
підприємство утворилось внаслідок
реорганізації останнього шляхом
виділення, як це було передбачено ст. 34
Закону Української РСР "Про
підприємства в Українській РСР" в
редакції, яка діяла на час проведення
реєстрації Запорізького арматурного
заводу як юридичної особи.

Про таке вказує і та обставина, що
після реєстрації Запорізького
арматурного заводу, як юридичної особи,
трудові відносини з ОСОБА_3, після
прийняття її на роботу 14 серпня 1979 року
до Запорізького виробничого об'єднання
арматуробудування продовжувались,
вона не звільнялась з цього об'єднання
і не приймалась на роботу, в тому числі
в порядку переведення, на інше
підприємство, зокрема завод, але була
звільнена з цього заводу у 2003 році в
порядку переведення до торгового дому
"Запорізький арматурний завод", при
видачі їй довідки відповідач посилався
на первинні документи про роботу
позивачки і в об'єднанні, що вказує на
наявність у нього таких документів.

Таким чином, встановлено, що
висновки суду першої інстанції в цій
частині є передчасними(а/с 30 т.2).

Заявою-повідомленням ВАТ
"Запорізький арматурний завод" від 06
травня 2011 року була анульована та
відкликана заява ВАТ "Запорізький
арматурний завод", оскільки як в заяві
вказано, що ВАТ "Запорізький арматурний
завод" не є правонаступником ЗВО
"Арматуробудування"(а/с 58 т.1).

23 червня 2011 року управлінням
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя позивачці було
направлено листа, яким було
повідомлено, що від ВАТ "Запорізький
арматурний завод" надійшла
заява-повідомлення про відкликання
довідок, наданих товариством особам,
які працювали на ЗВО
"Арматуробудування", оскільки ВАТ
"Запорізький арматурний завод" не є
правонаступником ЗВО
"Арматуробудування", не отримав ніяких
документів на зберігання, а тому він не
має права видавати документи
стороннього підприємства, а також
повідомлено про припинення їй виплати
пенсії з 1 липня 2011 року за відсутності
необхідного пільгового стажу роботи по
списку №2(а/с 17 т.1).

Виходячи з предмету позову між
сторонами виник спір з приводу розміру,
порядку нарахування і виплату
пільгової пенсії та надання
документів, необхідних для її
призначення.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний видати працівникові на
його вимогу довідку про його роботу на
підприємстві, в установі, організації
із зазначенням спеціальності,
кваліфікації, посади, часу роботи і
розміру заробітної плати.

Статтею 62 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" від 5 листопада
1991 року передбачено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження трудового стажу за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

На виконання цього Закону
постановою Кабінету Міністрів України
№ 637 від 12 серпня 1993 року затверджено
порядок підтвердження наявності
трудового стажу для призначення
пенсій.

Пунктом 10 Порядку застосування
Списків №1 і №2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників при
обчисленні стажу роботи, що дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 18 листопада 2005 року за № 383
передбачено, що для підтвердження
стажу роботи зі шкідливими і важкими
умовами праці необхідно подати трудову
книжку із оформленими належним чином
записами про займану посаду і період
виконуваної роботи, виписку із наказу
по підприємству про проведення
атестації на відповідному робочому
місці та, у разі відсутності в трудовій
книжці відомостей, що визначають право
на пенсію на пільгових умовах,
передбачену п.20 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій для відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року за №637.

Відповідно до п/п п. 20 цього Порядку
у тих випадках, коли в трудовій книжці
відсутні відомості, що визначають
право на пенсії на пільгових умовах або
за вислугу років, установлені для
окремих категорій працівників, для
підтвердження спеціального трудового
стажу приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників.

У довідці має бути вказано:
періоди роботи, що зараховуються до
спеціального стажу; професія або
посада; характер виконуваної роботи;
розділ, підрозділ, пункт, найменування
списків або їх номери, куди включається
цей період роботи; первинні документи
за час виконання роботи, на підставі
яких видана зазначена довідка.

Тобто, уточнююча довідка надається
підприємством у разі відсутності в
трудовій книжці особи відомостей про
стаж роботи, що визначають право на
пенсію на пільгових умовах, яка
підтверджує саме спеціальний стаж
роботи та її характер, а не право особи
на пільгову пенсію. Дана довідка
призначена для подальшого її надання
особою, що оформлює пенсію, відповідним
органам Пенсійного фонду України, які в
свою чергу визначають наявність
підстав і права особи на пенсію на
пільгових умовах.

Зазначена довідка від 28 жовтня 2001 року
за № 74(а/с 16 т.1), надавалась
відповідачем для пред'явлення УПФУ на
підтвердження наявного трудового
стажу позивача у відповідності до п. 20
Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності відповідних записів у
трудовій книжці позивачки.

Позивач перебував на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя,
отримував пенсію за віком, призначену
за рішенням відповідного
уповноваженого державного органу -
Пенсійного фонду у Ленінському районі
м.Запоріжжя відповідно до ст. 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" та
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" йому було
зараховано пільговий стаж роботи за
Списком №2 на ВАТ "Запорізький
арматурний завод".

Питання щодо неправомірності
призначення на підставі наданої
довідки у встановленому законом
порядку судом не вирішувалось і
рішення уповноваженого державного
органу про призначення йому пенсії на
зазначених умовах не визнано
незаконним.

Згідно "Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
Пенсійного Фонду України від 25.11.2005року
№22-1, заява про переведення з одного
виду пенсії на інший, про перерахунок
пенсії подається до органу, що
призначає пенсію, заявником за місцем
проживання(реєстрації), а при
необхідності - його законним
представником за місцем проживання
(реєстрації) представника.

Зазначеним Порядком, а також іншими
діючими законами України не
передбачено відкликання, анулювання
раніше виданих довідок роботодавця про
уточнення спеціального трудового
стажу, особливого характеру роботи чи
умов праці,необхідних для призначення
пільгової пенсії, проте відповідач
ПАТ "Запорізький арматурний завод",
своєю заявою-повідомленням від 06
травня 2011 року на адресу начальника
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя, посилаючись на
безпідставність видачі раніше наданої
ним довідки, заявив про її анулювання,
відкликав її і надав іншу довідку
після призначення позивачеві пенсії за
рішенням органу, уповноваженого з
питань призначення пенсій.

Відкликання довідки стало підставою
для припинення виплати пільгової
пенсії.

Таким чином встановлено, що
направлена ПАТ "Запорізький арматурний
завод" заява-повідомлення від 06 травня
2011 року не є документом, що може
підтверджувати недійсність раніше
виданої останнім довідки і
скасовувати її, оскільки саме по собі
є лише додатковою інформацією і такими
діями відповідача - ПАТ "Запорізький
арматурний завод" - з відкликання і
анулювання довідки були порушені
права позивача на отримання пенсії у
встановленому йому законом розмірі,
оскільки це потягло за собою в
подальшому припинення виплати пенсії,
тому ці дії ПАТ "Запорізький арматурний
завод", не є незаконними, і позовні
вимоги в цій частині, підлягають
задоволенню.

На підставі вищенаведеного, судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги є суттєвими і дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, тому рішення від
03.06.2013 року підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2013 року у цій
справі, в частині відмови в визнанні
дій по відкликанню довідки незаконними
скасувати та в цій частині ухвалити
нове рішення наступного змісту: «Позов
ОСОБА_3 задовольнити частково. Визнати
незаконними дії Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
арматурний завод», з подання
заяви-повідомлення № 231 від 06 травня 2011
року до Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Запоріжжя про
відкликання та анулювання довідки № 74
від 28 жовтня 2008року року, виданої
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Запорізький арматурний
завод» на користь ОСОБА_3 судові
витрати 57.36гр.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: