Справа № 367/3847/13 Головуючий у І
інстанції Саранюк Л.П.Провадження №
22-ц/780/3427/14 Доповідач у 2
інстанції МельникКатегорія 4
УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 16 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс - Сіті» про
визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом та просила
визнати за нею право власності на
нежилі приміщення АДРЕСА_1 зобов'язати
відповідача передати їй технічну
документацію на вказані приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 25
жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Аверс-Сіті» були укладені договори
купівлі-продажу майнових прав на
об'єкти нерухомості: нежилі приміщення
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за вказаною адресою.
Відповідно до умов цих договорів
позивач набуває право власності на
нежилі приміщення після введення
об'єкту капітального будівництва в
експлуатацію та оформлення
відповідних правовстановлюючих
документів та шляхом підписання актів
приймання-передачі майнових прав на
нежилі приміщення. Позивачка сплатила
повну вартість майнових прав на нежилі
приміщення у розмірі 168 707,55 грн.

Позивачка зазначає, що будинок,
складовою частиною якого є квартири,
було введено в експлуатацію 10.03.2011 року.
Однак у порушення умов договорів
відповідач ухиляється від підписання з
позивачкою цих актів, не визнає за нею
право власності на ці приміщення, а
тому вона змушена була звернутися до
суду з позовом про визнання за нею
права власності на вказані приміщення.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 16 квітня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позов,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
процесуального та матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що,
оскільки позивачка не набула права
власності на спірні об'єкти
нерухомості, а лише володіє майновими
правами на це майно, то відсутні
правові підстави для визнання за нею
права власності на нього згідно ч.1 ст.
392 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 25 жовтня 2012 року між
сторонами було укладено договори
купівлі-продажу майнових прав № 170/НП/2,
№ 185/НП/2ИП. Предметами вказаних
договорів були об'єкти нерухомості:
нежилі приміщення № 2, загальною площею
57,18 кв.м. (за даними реєстраційної
справи КП КОР «ІБТІ» НОМЕР_1) та № 5,
загальною площею 95,25 кв.м. (за даними
реєстраційної справи КП КОР «ІБТІ»
НОМЕР_2) за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1.4 вказаних договорів
позивачка набуває право власності на
нежилі приміщення після введення
об'єкту капітального будівництва в
експлуатацію та оформлення
відповідних правовстановлюючих
документів, в п. 3.2 зазначено, що право
власності на майнові права від
продавця до покупця переходять після
підписаного акту.

Загальна вартість майнових прав на
нежилі приміщення згідно п. 4.2
договорів складає 168 707 грн. 55 коп.

Позивачка сплатила повну вартість
майнових прав на нежилі приміщення у
розмірі 168 707, 55 грн. , що
підтверджується довідкою про оплату
повної їх вартості від 15 жовтня 2012 року
та договором про зарахування
зустрічних однорідних вимог від 27
жовтня 2012 року № 29/10/10.

З матеріалів справи вбачається, що 10
березня 2011 року, будинок складовою
частиною яких є спірні нежилі
приміщення, було введено в
експлуатацію (а.с. 21).

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Отже, звернутися з позовом про захист
права власності шляхом його визнання
може саме власник цього майна, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою і це право повинно
підтверджуватися відповідними
правовстановлюючими документами, на
підставі яких у встановлених законом
випадках здійснюється реєстрація
права власності.

З пункту 1.4. вищезазначених договорів
купівлі-продажу майнових прав
вбачається, що майнові права - всі права
на об'єкт нерухомості, що полягають у
праві покупця набути право власності
на об'єкт нерухомості після введення
об'єкту капітального будівництва в
експлуатацію та оформлення
відповідних правовстановлюючих
документів.

Тобто, як вірно зазначив суд першої
інстанції, на підставі договорів
купівлі-продажу майнових прав,
укладених між сторонами, позивачка
отримала тільки право на набуття права
власності на нерухоме майно, а не саме
право власності на це майно.

Крім того, згідно зі ст. 3 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» майновими правами, які можуть
оцінюватися, визнаються будь-які
права, пов'язані з майном, відмінні від
права власності, у тому числі права, які
є складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші
специфічні права (права на провадження
діяльності, використання природних
ресурсів тощо) та права вимоги.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не набула
права власності на спірні об'єкти
нерухомості, а тільки отримала право на
набуття права власності, а у
відповідності до ст. 392 ЦК України позов
про визнання права власності може
подати тільки власник майна, то колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову, з урахуванням
зокрема ст.ст. 331, 392 ЦК, ст.ст. 212-213 ЦПК, та
вважає, що він ухвалив законне і
обґрунтоване рішення на підставі
належних та допустимих доказів по
справі.

Доводи апелянта проте, що відповідач
ухиляється від підписання між ними
акту приймання передачі об'єктів
нерухомості та не визнає за позивачкою
право власності на ці об'єкти є
необґрунтованими, оскільки зазначене
не підтверджує набуття позивачкою
права власності на спірне майно.

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 16 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: