№ 22-ц/785/2939/14
першій інстанції: Михайлюк О.А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Косогор Г.О., Комлевої
О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ « Марфін Банк»
на рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 25 червня 2012 року у
цивільній справі за позовом ПАТ
«Марфін Банк»до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеці, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Марфін Банк»звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та звернення
стягнення на предмет іпотеці,
посилаючись на те, що згідно кредитного
договору № 00019R41 від 20.06.2008 року ПАТ
«Марфін Банк»надав ОСОБА_2 кредит в
сумі 63 821,89 доларів США, строком до 19.06.2017
року, зі сплатою процентів за
користування кредитом. Зазначений
кредит забезпечений порукою ОСОБА_3.

Крім того, 20 червня 2008 року між ПАТ
«Марфін Банк»та ОСОБА_2 укладено
договір іпотеці, згідно якого, в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, ОСОБА_2 передав в
іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки в порушення умов
кредитного договору відповідачі у
встановлені строки суму кредиту та
інші передбачені договором платежі не
сплатили, позивач вимушений звернутись
з цим позовом до суду.

Представник ПАТ «Марфін Банк»в
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги.

Представник відповідачів в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, заперечував проти їх
задоволення.

Рішенням суду позов було задоволено
частково - стягнуто солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін
Банк» заборгованість за кредитним
договором № 00019R41 від 20.06.2008 року, яка
станом на 29.06.2011 року складала: 386951,61
гривень - поточна заборгованість за
наданим

кредитом, 35 468,36 гривень -
заборгованість по сплаті відсотків,

7 152,98 гривень - заборгованість за пенею
за несплату основного боргу,

16 495,50 гривень - заборгованість за пенею
за несплату процентів,

З 265,98 гривень - заборгованість по
несплаті штрафу, а всього 449 334

гривень 43 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Марфін Банк» 1700 гривень в
рахунок сплаченого судового збору та
120,00 гривень в рахунок сплачених витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

На рішення суду представник
позивача приніс апеляційну скаргу, в
якій оскаржував рішення в частині
відмови у зверненні стягнення на
предмет іпотеці.

Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 28 березня 2013
року рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 25 червня 2012 року
змінено шляхом доповнення третього
абзацу резолютивної частини рішення
словами «в рівних частках».

В іншій частині рішення залишено
без змін.

Ухвалою колегії судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ 20 листопада 2013 року була
постановлена Ухвала, якою касаційну
скаргу ПАТ «МАРФІН БАНК» задоволено
частково - рішення апеляційного суду
Одеської області від 28.03.2013 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання сторони не
з`явилися, про час та місце розгляду
справи в апеляційному порядку
повідомлялися належним чином.

За змістом ст. 11 ЦПК України,
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК
України неявка сторін, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення з ухваленням нового
з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, яке є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, а також
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення,
суд першої інстанції цих вимог закону
не врахував, у зв'язку з чим висновки
суду не відповідають обставинам справи
та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено,
що згідно кредитного договору № 00019R41
від 20.06.2008 року ПАТ «Марфін Банк» надав
ОСОБА_2 кредит в сумі 63 821,89 доларів США,
строком до 19.06.2017 року, зі сплатою
процентів за користування кредитом.

В забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, 20.06.2008 року між ПАТ «Марфін
Банк» та ОСОБА_3 укладений договір
поруки, згідно якого вона зобов'язалась
відповідати по кредитному договору, як
солідарний боржник з ОСОБА_2

20 червня 2008 року між ПАТ «Марфін
Банк» та ОСОБА_2 укладено договір
іпотеки, згідно якого, в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, ОСОБА_2 передав в іпотеку
банку квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 встановлені кредитним
договором терміни повернення наданого
йому кредиту та сплати відсотків по
ньому не дотримується.

Відповідно ст.. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу, а
також розмір процентів встановлений
договором.

Відповідно ст . 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Станом на 29.06.2011 року,
заборгованість за кредитним договором
№ 00019R41 від 20.06.2008 року, складає: 386951,61
гривень - поточна заборгованість за
наданим кредитом, 35 468,36 гривень -
заборгованість по сплаті відсотків, 7
152,98 гривень - заборгованість за пенею
за несплату основного боргу, 16 495,50
гривень - заборгованість за пенею за
несплату процентів, 3 265,98 гривень -
заборгованість по несплаті штрафу, а
всього 449 334 гривень 43 копійки.

За таких обставин суд
обґрунтовано стягнув солідарне з
відповідачів на користь ПАТ «Марфін
Банк» заборгованість за кредитним
договором № 00019R41 від 20.06.2008 року.

Статтею 589 ЦК України передбачено,
що у разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Право вибору способу судового
захисту, передбаченого законом або
договором (дострокове стягнення
кредиту, стягнення заборгованості, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки/застави, одночасне
заявления відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявления вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Частиною 1 ст. 7 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що за
рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Право банку на задоволення своїх
вимог шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки передбачено п. 16.7
іпотечного договору від 20 червня 2008
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Суд першої інстанції зазначені
норми матеріального права і умови
укладеного сторонами іпотечного
договору не врахував; не звернув увагу
на зміст заявлених позовних вимог, за
якими звернення стягнення предмет
іпотеки позивач просив провести в
межах розміру заборгованості за
кредитним договором, що свідчить про
звернення позивача до суду; позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеці.

Оскільки у суді апеляційного суду
позивачу не надано право залишати
позов без розгляду, судова колегія не
може задовольнити цю заяву, а питання
способу виконання рішення можуть бути
вирішені при його виконанні.

Крім того, в рівних частинах
на користь ПАТ «МАРФІН БАНК»
стягується з відповідачів судовий збір
у сумі 1700 грн. та витрати за
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у сумі 120 грн. (сто
двадцять гривень 00 копійок).

Справа колегією суддів
розглянута відповідно до вимог ст. 11
ЦПК України, тобто в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів, які знаходяться в матеріалах
справи, належність та допустимість
яких перевірена колегією суддів та їм
надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст.. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ «Мафін Банк»
задовольнити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 25 червня 2012 року в
частині відмови у позові про звернення
стягнення на предмет іпотеці
скасувати.

В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором від
20.06.2008 року звернути стягнення на
предмет іпотеці - квартиру АДРЕСА_1.

Судовий збір 1700 гривень та збір за
ІТЗ 120 гривень стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в рівних частках.

В інший частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий - суддя
Н.В.Ісаєва

Судді :
Г.О.Косогор

О.С.Комлева