Справа № 635/1133/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року Харківський районний
суд Харківської області у складі:

головуючого - Юдіна Є.О.,

за участю секретаря - Власенко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в
смт.Покотилівка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Завод імені
В.О.Малишева» про стягнення заробітної
плати і середнього заробітку під час
затримки розрахунку та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною
заявою до Державного підприємства
«Завод імені В.О.Малишева» (далі по
тексту ДП «Завод імені Малишева») про
стягнення заробітної плати і
середнього заробітку під час затримки
розрахунку та відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що 23.03.2012
року його прийняли на роботу
фрезерувальником 3 розряду в цех №160 ДП
«Завод імені Малишева» (наказ №57 від
23.03.2012 року).

Наказом №75 від 19.04.2012 року по
підприємству позивач був переведений в
цех №550 формувальником машинної
формовки 2 розряду.

20.06.2012 року ОСОБА_1 звільнився з роботи
за власним бажанням, відповідно ст. 38
КЗпП України (наказ №115 від 20.06.2012 року)
у зв'язку з невиконанням власником
законодавства про працю.

На день звільнення з роботи ДП «Завод
імені Малишева» нарахувало позивачу
заробітну плату за період з 1 травня 2012
по 20.06.2012 року в сумі 2500 грн., але
виплатити її відмовилось, у зв'язку з
відсутності коштів.

По факту протиправних дій роботодавця
ОСОБА_1 неодноразово звертався с
письмовими скаргами до посадових осіб
підприємства, Харківської прокуратури
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Центрального регіону
України, Державної інспекції з питань
праці у Харківської області.

Листом від 27.01.2014 року №01-19/07/0791
Територіальна державна інспекція з
питань праці у Харківської області
повідомила позивача, що інспекція
провела перевірку додержання вимог
законодавства про працю посадовцями ДП
«Завод імені Малишева» і виявила, що
має місце заборгованість із виплати
заробітної плати працівникам.

02.07.2012 року ОСОБА_1 був прийнятий учнем
оператора конвеєрної лінії на ПАТ «
ТЕРМОЛАЙФ» з окладом 1500 грн.

Отже, на день звернення до суду з
позовом сума середнього заробітку, яку
відповідач зобов'язаний сплатити на
користь позивача за час затримки
розрахунку складає 728,45 грн.

Протиправними діями відповідача
ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода, яка
полягає у тому, що він не мав коштів для
утримання своєї сім'ї та оплачувати
лікування своєї матері, яка є
інвалідом. Сім'я позивача була
позбавлена можливості ведення
звичного способу проживання, що
призвело до значних моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагало додаткових зусиль
для організації життя позивача та
членів його сім'ї.

Позивачу необхідно було звернутися за
правовою допомогою до юриста, що
призвело до додаткових матеріальних
витрат.

Позивач, з урахуванням усних уточнень
від 02.04.2014 року, залишив одну вимогу, в
якій просив стягнути з ДП «Завод імені
Малишева» на його користь 5000 грн. за
завдану йому моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_3 підтримали
свої позовні вимоги лише в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 5000 грн. за завдану моральну
шкоду. Моральну шкоду розрахували
таким чином: 3000 грн. - моральна шкода та
2000 грн. витрати на правову допомогу.

Представник ДП «Завод імені Малишева»
Бондарчук О.А. заперечував проти
задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, встановив
такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Наказом ДП «Завод імені Малишева» №57
від 23.03.2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на
роботу фрезерувальником 3 розряду в цех
№160 ДП «Завод імені Малишева».

Наказом №75 від 19.04.2012 року по
підприємству ОСОБА_1 був переведений в
цех №550 формувальником машинної
формовки 2 розряду.

Наказом №115 від 20.06.2012 року позивач
звільнився з роботи за власним
бажанням, відповідно ст. 38 КЗпП України.

Зазначені вище факти підтверджуються
копією трудової книжки Серія АВ №119026
на ім'я ОСОБА_1 (а.с.10-14).

На день звільнення з роботи ДП «Завод
імені Малишева» нарахувало позивачу
заробітну плату за період з 1 травня 2012
по 20.06.2012 року в сумі 2500 грн., але виплата
не була проведена, про що сторони не
заперечували в судовому засіданні.

Відповідно довідки ДП «Завод імені
Малишева» №394 від 01.04.2014 року, ОСОБА_1
19.03.2014 року підприємство в
добровільному порядку виплатило 2500,37
грн.(а.с.36).

Що стосується позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди з
відповідача, то підстав для його
задоволення в цій частині не
вбачається.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП
України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовуються особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.95 № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
обов'язковому з'ясуванню при вирішення
справ про відшкодування моральної
шкоди піддягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діяннями її заподіювача та вина
останнього в її заподіянні.

Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або витрат немайнового
характеру, за яких обставин та якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі позивач оцінює
заподіяну шкоду та з чого він виходив
при цьому.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем та його представником не
надано жодного доказу в підтвердження
того, що на утриманні ОСОБА_1
знаходиться непрацездатна матір, яка
являється інвалідом та те, що у зв'язку
з несвоєчасною виплатою заробітної
плати підприємством, у нього
зруйнувались суспільні життєві зв'язки
та звички.

Також, суд вважає що включення витрат
на правову допомогу до матеріальної
шкоди не відповідає вимогам ЦПК
України.

Доказів того, що позивач витратив кошти
на правову допомогу, ОСОБА_1 та його
представник не надали, хоча суд
запропонував надати данні докази.

Тому в задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди позивачу
слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212, 213, 214, 215,
218 ЦПК України, ст.1167 ЦК України, ст.237-1
КЗпП України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги, через суд який
постановив рішення, в 10-денний строк із
дня проголошення. У разі якщо рішення
було постановлено без участі особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя: