Справа №489/132/14-ц 24.03.2014 24.03.2014 24.03.2014
Провадження №22-ц/784/854/14
Суддя першої інстанції - Тихонова Н.С.
Суддя -
доповідач апеляційної інстанції -
Ухвала

Іменем України

24 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів - Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Свіщук О.В.,

без участі осіб, які беруть участь у
справі, належно повідомлених про час і
місце судового розгляду,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу судді Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 29 січня 2014 року
постановлену за позовом ОСОБА_2 до
Миколаївської філії 15
Приватного підприємства «НИВА- В.Ш.»
про захист конституційних прав людини
і громадянина,

встановила:

14 січня 2014 року ОСОБА_2 пред'явила
до суду вищезазначений позов, в якому
посилаючись на порушення її прав як
споживача, просила визнати дії
Миколаївської філії 15 Приватного
підприємства «НИВА- В.Ш.» по реалізації
квартири АДРЕСА_1 такими, що порушують
її конституційні права та зобов'язати
відповідача припинити зловживання
своїми правами.

Зазначений позов містив у собі
клопотання про його забезпечення
шляхом зупинення реалізації вказаної
квартири.

Ухвалою судді Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 15 січня
2014 року позовна заява ОСОБА_2 залишена
без руху, а ухвалою від 29 січня 2014 року
повернута позивачці на підставі ч.2 ст.
121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм
процесуального права, просила ухвалу
судді скасувати, а справу направити до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали позову, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню на підставі
наступного.

За загальним правилом позовна
заява подається до суду в письмовій
формі і за змістом повинна відповідати
вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України.

Якщо заява не відповідає вимогам
ст. ст. 119,120 ЦПК України або не сплачено
судовий збір, суддя відповідно до вимог
ст. 121 ЦПК України постановляє ухвалу, в
якій повинні бути зазначені конкретні
підстави залишення заяви без руху, в
тому числі й розмір несплачених
судових витрат, і надає строк для
усунення недоліків (п. 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції»).

Залишаючи позовну заяву без руху
і надаючи позивачці строк для усунення
порушення правил пред'явлення позову,
суддя виходив з того, що провадження у
справі не може бути відкрито, оскільки
позовна заява, яка подана ОСОБА_2
містить не чіткий зміст позовних вимог
(щодо припинення зловживання своїми
правами) та нею не сплачено судовий
збір.

При цьому суддя зазначив
конкретний розмір судового збору, який
на його думку повинен бути сплачений
позивачкою.

На виконання вимог, зазначених в
ухвалі судді, позивачка 28 січня 2014 року
подала до суду заяву, зі змісту якої
вбачається про її непогодження з цієї
ухвалою.

Визнаючи позовну заяву неподаною
і повертаючи її позивачці, суддя
виходив з того, що нею не виконано його
вимог.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками судді.

Так, за ст. 79, 119 ЦПК України, ст. 3
Закону України «Про судовий збір» за
подання до суду позовної заяви та іншої
заяви, передбаченої процесуальним
законодавством, оплачується судовий
збір, за правилами та ставками,
виписаними статтями 3, 4 Закону України
«Про судовий збір».

Як вбачається з позовної заяви,
ОСОБА_2 просила визнати дії
Миколаївської філії 15 Приватного
підприємства «НИВА- В.Ш.» по реалізації
належної їй квартири такими, що
порушують її конституційні права та
зобов'язати відповідача припинити
зловживання своїми правами, а тому вона
повинна, як і вимагав суддя, сплатити
судовий збір, за цією вимогою, яка є
немайновою, за ставкою передбаченою
підпунктом 2 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір», а за заявою
про забезпечення позову - підпунктом 13
пункту 1 частини 2 статті 4 цього ж
Закону.

Таким чином, подаючи до суду
даний позов ОСОБА_2 повинна була
сплатити 365 грн. 40 коп. (243 грн. 60 коп. + 121
грн. 80 коп. ) судового збору.

Крім того, у даному випадку у
позивачки відсутні пільги згідно
п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір», оскільки
питання діяльності спеціалізованих
підприємств з реалізації нерухомого
майна не регулюються Законом України
«Про захист прав споживачів». А
посилання ОСОБА_2 на кредитний договір
є необґрунтованим.

За такого, суддя обґрунтовано
залишив її позовну заяву без руху і
запропонувати сплатити 365 грн. 40 коп.
судового збору, надавши встановлений
законом строк для усунення названого
недоліку, і попередив про наслідки
невиконання такої вимоги.

Оскільки ОСОБА_2 не здійснила
сплату судового збору, то її заява
підлягала поверненню.

Те, що уточнення позовних вимог
можливе на наступних стадіях
цивільного процесу, проте, це не є
підставою для скасування оскаржуваної
ухвали.

Що ж до посилання ОСОБА_2 на
невірне застосування судом пунктів про
розмір ставки, за якою слід сплачувати
судовий збір по даній позовній заяві,
то воно не може слугувати скасуванню
оскарженої ухвали, оскільки є
наслідком помилкового тлумачення саме
названою особою ст. 4 Закону України
«Про судовий збір».

За таких обставин, підстав для
скасування ухвали суду першої
інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а ухвалу судді Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 29 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: