АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/4576/2014
Головуючий у І інстанції - Луценко О.М.
Доповідач Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі
Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 14 серпня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва
від 17 жовтня 2013 року рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 14 серпня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

12 лютого 2014 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення апеляційного суду м.
Києва від 17 жовтня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
цього суду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням
Оболонського районного суду міста
Києва від 05.09.2012 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 встановлено
факт проживання однією сім'єю без шлюбу
в період з 23.10.2010 року по 19.08.2011 року та
визнано право спільної сумісної
власності на автомобіль ІНФІНІТІ, 2008
року випуску. Ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 15.11.2012 року рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61
ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надав суду доказів, на підставі яких
суд встановив би наявність обставин, що
обґрунтовують його позовні вимоги.
Зокрема, позивачем не надано доказів
придбання автомобіля ВМВ (БМВ), - НОМЕР_4,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року
випуску за спільні кошти та часу його
придбання, у зв'язку з чим суд вважає
недоведеним факт придбання автомобіля
ВМВ в спільну сумісну власність.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду виходячи з наступного.

Позивач звернувся до суду з позовними
вимогами та просить поділити спільне
майно подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
загальною вартістю 604 000,00 грн. Визнати
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 автомобіль BMW (БМВ) - НОМЕР_4,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року
випуску, вартістю 304 000,00 грн. Виділити
ОСОБА_1 та визнати за ним право
приватної власності на автомобіль
INFINITI (Інфініті), модель G35, номер шасі
НОМЕР_5, реєстраційний номер
НОМЕР_2, 2008 року випуску, вартістю 304 000,00
грн. Виділити ОСОБА_3 та визнати за нею
право приватної власності на
автомобіль BMW (БМВ) - НОМЕР_4,
реєстраційний номер НОМЕР_1,2003 року
випуску, вартістю 304 000,00 грн.

Судом встановлено, що рішенням
Оболонського районного суду міста
Києва від 05.09.2012 року встановлено факт
проживання сторін даної справи однією
сім'єю без реєстрації шлюбу у період з
23.10.2010 року по 19.08.2011 року.

У період з 19.08.2011 року по 17.01.2012 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі (а. с. 8-13).

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба, тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 05.09.2012 року було визнано за
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної
сумісної власності на автомобіль
Інфініті G35, реєстраційний номер
НОМЕР_2.

Як роз`яснено в п. п. 23, 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Вирішуючи питання про поділ майна, що
перебуває у спільній сумісній
власності подружжя, суд першої
інстанції не вирішив питання щодо
поділу автомобіля Інфініті G35,
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Як вбачається з роз'яснень, викладених
у п. 25 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 Сімейного Кодексу
України щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Оскільки позивачем не ставилось
питання щодо присудження грошової
компенсації, колегія суддів вважає, що
поділ спірного майна має бути
проведений шляхом визнання ідеальних
часток подружжя в цьому майні без його
реального поділу і належить залишити
майно у їх спільній частковій
власності.

Стосовно автомобіля «ВМВ 645 СІ»,
реєстраційний номер НОМЕР_3 колегія
суддів встановила наступне.

Відповідно до роз»яснень п.30 постанови
Пленуму Верховного суду України №11
від 21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» рівність прав кожного із
подружжя на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного
Кодексу України.

У випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

З матеріалів справи вбачається, що
автомобіль марки «БМВ 645 СІ»,
реєстраційний номер НОМЕР_3, 27
листопада 2010 року був зареєстрований
на ім.»я ОСОБА_4

Пояснення представника відповідача в
суді апеляційної інстанції про те, що
невідомо яким чином і хто
зареєстрував цей автомобіль на ОСОБА_4,
колегія суддів оцінює критично.

В подальшому, 06 жовтня 2011 року
автомобіль «БМВ» був знятий ОСОБА_3 з
обліку для реєстрації та на підставі
довідки рахунку від 05 жовтня 2012 року, 05
грудня 2012 року був зареєстрований на
ім.»я ОСОБА_5 (а.с.14,59,76-78).

Як вбачається з дати реєстрації
автомобіля «БМВ» на ім.»я ОСОБА_4, а
саме 27 листопада 2010 року, автомобіль
був придбаний під час проживання
сторін однією сім»єю без шлюбу, тобто
належав їм на праві спільної сумісної
власності.

Відповідно до ст. 65 Сімейного Кодексу
України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя за взаємною згодою.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовного цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Позивач посилається на те, що
відчуження автомобіля «БМВ»
відбулось без його згоди, а відповідач
не надала суду доказів у відповідності
до приписів статтей 58-59 ЦПК України
наявності згоди позивача на
відчуження автомобіля марки «БМВ».

Враховуючи, що автомобіль марки «БМВ 645
СІ», реєстраційний номер НОМЕР_3, був
придбаний сторонами під час їх
проживання однією сім»єю без шлюбу, він
належав їм на праві спільної сумісної
власності.

Враховуючи ту обставину, що на підставі
довідки-рахунку від 05 жовтня 2012 року
автомобіль марки «БМВ 465СІ»
зареєстровано на ім.»я ОСОБА_5, а поділ
майна подружжя здійснюється
відповідно до статтей 69-71 Сімейного
Кодексу України, вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з
дійсної його вартості на час розгляду
справи, а позивач не надав суду
жодного доказу відповідно до статтей
58-59 ЦПК України вартості автомобіля
марки «БМВ 465 СІ» ні на час придбання
автомобіля, ні на час його відчуження,
ні на час розгляду справи, колегія
суддів не вбачає підстав для поділу
автомобіля між сторонами без
врахування його вартості.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з обставин справи, доказів
наданих суду, вимог заявлених
позивачем, колегія суддів вважає, що
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 14 серпня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ
частину автомобіля марки Інфініті,
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ
частину автомобіля марки Інфініті,
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль марки ВМВ,
реєстраційний номер НОМЕР_3.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1
520 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий : (підпис)
Судді: (підписи)

Суддя :
Рубан С.М.

Секретар: