Справа № 466/3102/13
Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/3335/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 13 березня 2014 року в
справі за позовом прокурора
Шевченківського району м.Львова в
інтересах держави в особі Львівської
міської пади, Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи - ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО», приватний нотаріус ЛМНО
ОСОБА_4, реєстраційна служба ЛМУЮ, про
визнання реєстрації права власності та
договору купівлі-продажу недійсним,
скасування реєстрації права власності,
зобов»язання відповідача ОСОБА_2 про
звільнення земельної ділянки шляхом
знесення будівлі,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Зобов»язано
ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку
площею 0,0030 га, що знаходиться у АДРЕСА_1,
шляхом знесення будівлі площею 29,2 кв.м.
У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що сторонами визнано, що
спірна ділянка є земельною ділянкою,
яка виділась ОСОБА_5 під встановлення
торгівельного кіоску за адресою:
АДРЕСА_1, і на таку оформлявся договір
оренди землі між Львівською міською
радою та ОСОБА_5 Апелянт наголошує на
процесуальних порушеннях під час
розгляду справи. Вважає, що суд
неправомірно зобов»язав його
звільнити спірну земельну ділянку,
оскільки він є добросовісним
набувачем, до якого належним позивачем
не заявлено індикаційної вимоги.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити.

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, а тому відповідно до ч.2 ст.197
ЦПК України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

А відтак рішення суду першої інстанції
переглядається в частині задоволення
позовних вимог про покладення на
ОСОБА_2 обов»язку звільнити земельну
ділянку.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід частково задовольнити в зв"язку з
наступним.

Судом встановлено такі
обставини.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 16.03.2012 року в справі
№2а-2347/12 позов ОСОБА_3 про визнання
права власності на нежитлову будівлю
задоволено та визнано за останньою
право власності на нежитлову будівлю
магазину площею 29,2 кв.м по АДРЕСА_1. (а.с.
6)

Відповідно до інформації, наданої
Шевченківським районним судом м.Львова
прокуратурі Шевченківського району
м.Львова на запит щодо розгляду позовів
ОСОБА_3, ОСОБА_7, вище вказана цивільна
справа судом в алфавітних показниках
не зареєстрована та не розглядалась.
(а.с.11)

На підставі підробленого рішення
суду ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» проведено
реєстрацію права власності за ОСОБА_3
на приміщення магазину площею 29,2 кв.м
по АДРЕСА_1. (а.с. 7)

10.04.2012 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_2
приміщення магазину площею 29,2 кв.м по
АДРЕСА_1, що вбачається з договору
купівлі-продажу. (а.с.8)

Відповідно до ст. 391 ЦПК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно зі ст.396 ЦК України особа,
яка має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній
ділянці, або якщо це порушує права
інших осіб, майно підлягає знесенню
особою, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво, або за її
рахунок.

Визнаючи підставними вимоги про
звільнення земельної ділянки шляхом
демонтажу будівлі магазину, суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того,
що ця будова розташована на земельній
ділянці міської ради, дозволів на
будівництво ОСОБА_3 не отримувала.

Висновок суду відповідає
матеріалам справи та грунтується на
вимогах закону.

Твердження апелянта про те, що
спірна ділянка є земельною ділянкою,
яка виділась ОСОБА_5 під встановлення
торгівельного кіоску за адресою:
АДРЕСА_1, і на таку оформлявся договір
оренди землі між Львівською міською
радою та ОСОБА_5, не можу прийматись до
уваги, так як ОСОБА_3, яка здійснила
самочинне будівництво, питання про
надання земельної ділянки міською
радою не вирішувалось.

Разом з тим, поза увагою суду
залишилось те, що відповідно до
положень п.17 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» від 30.03.2012
року №6 позов може бути пред»явлено до
особи, яка здійснила самочинне
будівництво, як про знесення забудови,
так і про знесення забудови за рішенням
суду самим власником (користувачем)
земельної ділянки за рахунок особи, яка
здійснила самочинне будівництво, з
одночасним відшкодуванням
підтверджених витрат на його знесення.

А відтак, оскільки в справі
безспірно встановлено, що особою, яка
здійснила самочинне будівництво, є
ОСОБА_3, рішення суду в частині
покладення обов»язку на ОСОБА_2
знесення самочинного будівництва слід
скасувати з ухваленням нового рішення
про покладення обов»язку звільнення
земельної ділянки шляхом знесення
самочинного будівництва на ОСОБА_3

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4.ч.1 ст.309,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 13 березня 2014 року в
частині зобов»язання ОСОБА_2 звільнити
земельну ділянку площею 0,0030 га, що
знаходиться у АДРЕСА_1, шляхом знесення
будівлі площею 29,2 кв.м. скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.
Зобов»язати ОСОБА_3 звільнити земельну
ділянку площею 0,0030 га, що знаходиться у
АДРЕСА_1, шляхом знесення будівлі
площею 29,2 кв.м.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий :
Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш
Ю.Р.

Ніткевич А.В.