ЛИСИЧАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 415/6229/13-ц

провадження № 2/415/79/14

17.02.2014 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

в складі: головуючого судді Томчишена С.В.,

при секретарі судового засідання Гавриленко В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 6» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, третя особа: ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача КП «ЛЖЕК № 6» майнову шкоду в розмірі 1620,95 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., заподіяну внаслідок залиття належної їй на праві власності житлової квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що 06 червня 2013 року вона виявила, що її квартира була затоплена водою, про що свідчили сліди води на стелі, стінах та на підлозі у ванній кімнаті та кухні.

Позивач вказувала, що відповідачем було складено акт про залиття квартири від 07 червня 2013 року, в якому було зафіксовано, що затоплення відбулося через недбале ставлення власниці квартири № 5 ОСОБА_4, квартира якої знаходиться на другому поверсі над її квартирою. Крім цього, зазначала, що в подальшому відповідачем було складено інший акт від 24 липня 2013 року, в якому було зазначено, що залиття відбулося внаслідок пориву труби системи холодного водопостачання у міжповерховому перекритті.

В позові вказувалося, що в результаті залиття позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 1620,95 грн., яка складається з наступного: вартість ремонтних матеріалів 1354 грн., вартість ремонтних робіт 256,95 грн. Також позивач зазначала, що їй було завдано моральну шкоду в розмірі 5000 грн., яку вона обґрунтовувала душевними стражданнями, неможливістю нормального користування приміщенням, порушенням звичного способу життя, необхідністю докладання додаткових зусиль для його нормалізації, приниженням гідності, негативними емоціями та переживаннями з приводу необґрунтованих претензій до її сусідки, з якою погіршилися сусідські відносини.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволені, посилаючись на обставини, викладені в позові. Разом з цим, пояснила суду, що з 2009 року не проживала у квартирі, яку було залито, відвідувала її щомісяця, при цьому не відвідувала свою квартиру з січня 2013 року по червень 2013 року, коли виявила, що її було залито.

Вважала, що квартиру було залито приблизно у березні 2013 року, при цьому вказувала, що, можливо, це сталося через залишення відкритого крану з водою її сусідкою з другого поверху ОСОБА_4 третя особа у справі. Однак, при обговорені у судовому засіданні питання про належного відповідача позивач наполягала на зазначеному у позові відповідачі з посиланням на те, що ним було складено акт про залиття квартири внаслідок прориву труби холодної води у міжповерховому перекритті.

Між цим позивач пояснила суду, що у її квартирі було замінено труби, заміна труб проводилася самостійно без звернення до відповідача та без залучення його працівників. Позивач вказувала, що при заміні труб не було замінено частину труби стояка в міжповерховому перекриті з квартирою третьої особи на другому поверсі. Пояснюючи причини через, що цього не було зроблено, позивач вказувала, що в день, коли замінювалися труби, у квартирі третьої особи нікого не було, а майстра на інший день вона не викликала, а тому й лишила частину труби у міжповерховому перекриті не заміненою та з приводу цього питання більше не зверталася до сусідки.

Позивач пояснила суду, що не вживала заходів для того, щоб працівники відповідача могли мати доступ до її квартири у період часу її відсутності з 2009 року по червень 2013 року для огляду технічного стану водопровідних труб в її квартирі.

Між цим, позивач вказувала, що коли 7 червня 2013 року виявила затоплення її квартири, вона разом зі своєю сусідкою ОСОБА_4 третя особа у справі, замінили частину труби стояку холодної води в міжповерховому перекритті їх квартир, через технічний стан якої, як вважала, відбулося затоплення кухні. При цьому вказувала, що вказана частина труби в міжповерховому перекриті знаходилася у ванній кімнаті.

В обгрунтування спричинених залиттям пошкоджень шпалер стелі та стіни кухні позивач посилалася на те, що вода могла по стелі з ванної кімнати потрапити до кухні, внаслідок чого шпалери відстали від стелі, а на стінах утворилася плісень. При цьому в обгрунтування розміру завданої матеріальної шкоди посилалася на надані нею до матеріалів справи копії платіжних квитанції та актів про проведення у її квартирі ремонту, що датовані періодом часу з квітня по травень 2012 року (а.с. 14-17), вказуючи, що саме ці матеріали нею були витрачені на ремонт кухні її квартири, яку було залито.

Разом з цим позивач пояснила суду, що її квартира була відключена від мережі централізованого опалення, в ній встановлено електричне опалення, однак у період її відсутності квартира не опалювалася.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали. У наданих суду письмових запереченнях посилалися на те, що внутрішньобудинкова мережа водопостачання, що знаходиться у багатоквартирному будинку № 28 по вул. Пролетарська у м. Новодружеськ, є спільною сумісною власністю власників квартир, які користуються нею за взаємною згодою. Позивачка без згоди інших власників та КП «ЛЖЕК № 6» скористалась некваліфікованою роботою по заміні водопровідних труб, що призвело до затоплення квартири. Тому вини відповідача у затоплені квартири немає.

Представники відповідача зазначали, що у лютому 2013 року в даному будинку відповідачем було виконано ремонті роботи по заміні труб у підвальному приміщенні в розмірі 7,14% від загальної кількості труб, таким чином виконано норму по обслуговуванню даного будинку.

Крім вказаного, представник відповідача ОСОБА_5 пояснила суду, що акт про залиття квартири від 07 червня 2013 року, який вона підписала у складі комісії осіб, що його склали, було складено зі слів самої позивачки. При цьому до складення акту про залиття квартири позивачки від 24 липня 2013 року вона особисто здійснювала огляд її квартири, проте тих ушкоджень шпалер кухні, про які вказувала позивач з посиланням на надані до матеріалів справи фотокартки, вона не бачила. Окрім цього, вказувала, що в кухні квартири позивача шпалери були не нові, а ознак напередодні проведеного ремонту вона не бачила. Пояснила суду, що платіжні квитанції на оплату ремонтних робіт та придбання матеріалів, що надала позивач до справи, фактично стосуються ремонтних робіт, що проводилися в іншій кімнаті, а не в кухні квартири позивача, оскільки за площею придбані шпалери відповідають площі її стін в загальній кімнаті, а не стін кухні.

Залучена ухвалою суду як третя особа власниця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позивач зверталася до неї щодо затоплення лише у червні 2013 року. Пояснила суду, що при спільному огляді як її квартири, так і квартири позивача не було виявлено води як на підлозі, так і на станах та стелі. Після цього нею разом з позивачкою було викликано слюсаря, який замінив частину старої труби в міжповерховому перекритті.

Разом з цим, третя особа пояснила суду, що при огляді квартири позивача вона не бачила слідів накопичення води та її протікання, а бачила лише застарілу пляму від протікання на стелі ванної кімнати в місці проходження труби холодної води через міжповерхове перекриття до її квартири. При цьому вказувала, що шпалери кухні позивача були старими, а з огляду на їх вид ремонт в ній не проводився.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача ОСОБА_6 (а.с. 52-53) у судовому засіданні показала, що вона є донькою позивачки. Мати зимою мешкає разом з нею, оскільки в її квартирі низька температура. Квартира обладнана електроопаленням, мати періодично навідує квартиру та включає опалення. У лютому 2013 року у звязку із встановленням лічильника води та поганим станом труб було прийнято рішення про заміну труб в квартирі на пластикові. Мати зверталася до відповідача, але там їй повідомили, що роботи по заміні труб в приватизованій квартирі виконуються у приватному порядку.

Свідок вказувала, що роботи по заміні труб виконував її чоловік та його знайомий майстер. На той час в квартирі № 5 мешкала якась бабуся, яка відмовила у доступі до її квартири, тому стояк холодної води був замінений тільки до стелі. Пояснила суду, що в червні 2013 року при черговій перевірці позивачкою квартири було виявлено сліди води на стелі, стінах та на підлозі в туалетній кімнати і кухні, було пошкоджено шпалери, а інша кімната зальне приміщення, залишилась непошкодженою. Вказувала, що розташування слідів води свідчить про залиття квартири зверху, при цьому, найбільші пошкодження виявлено в кухні.

Свідок вказувала, що в квартирі № 5 на другому поверсі в цьому місці розташована кухонна раковина. Після виявлення залиття вони разом із матірю відвідали квартиру № 5, але там не виявили жодних слідів затоплення. Після цього звернулися до працівників відповідача з проханням усунути течію. Окрім цього, свідок пояснила, що ремонт в квартирі матері робили працівники Лисичанського територіального центру соціального обслуговування.

Допитана в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача ОСОБА_7 (а.с. 61-62) пояснила суду, що акт про залиття квартири від 07 червня 2013 року, який вона підписала у складі комісії осіб, що його склали, було складено зі слів позивача, вона особисто в огляді квартири участі не приймала.

Допитаний у судовому засіданні свідок зі сторони відповідача ОСОБА_8 (а.с. 59-60) пояснив суду, що він за домовленістю з третьою особою у червні 2013 року замінював частину триби стояка холодної води в міжповерховому перекритті з квартирою позивача. Свідок вказував, що вказана труба проходила через ванну кімнату, та, можливо, могла бути джерелом затоплення через її зношений стан, але при цьому тріщин в ній, які призвели до затоплення він не виявив.

Між цим свідок пояснив суду, що в місці проходження труби в стелі ванної кімнати квартири позивача була невелика пляма від протікання. Разом з цим пояснив суду, що ознак проведення ремонту в кухні кватири позивача не бачив, та при цьому пояснив, що кухня та ванна кімната були у незадовільному стані, не повязаному із затопленням.

В судовому засіданні поясненнями позивача та третьої особи, поясненнями відповідача та свідків, при дослідженні наявних у матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини спірних правовідносин, що склалися між сторонами у справі.

Позивач є власником житлової квартира № 1, що розташована на першому поверсі в багатоквартирному житловому будинку № 28 по вул. Пролетарська у м. Новодружеськ, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на житло від 25 лютого 2009 року (а.с. 5).

На другому поверсі вказаного житлового будинку над квартирою позивача розташована житлова квартира № 5, яка належала ОСОБА_9, померлої 06 березня 2013 року, та яка в подальшому на підставі спадкового договору від 07 липня 2008 року, перейшла у власність ОСОБА_4 третя особа у справі, яку в подальшому, з її слів, нею було відчужено, про що доказів суду не було надано (а.с. 57,58).

З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту квартири позивача вбачається, що вказана квартира складається: коридор, ванна кімната, кухня та загальна кімната площею 16,8 кв.м. (а.с. 6).

07 червня 2013 року працівниками відповідача було складено акт про залиття квартири позивача, який було підписано у складі комісії осіб, що його склали, серед яких: представник позивача ОСОБА_5, та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7

Вказаним актом було зафіксовано, що затоплення відбулося через недбале ставлення власниці квартири № 5 ОСОБА_4, квартира якої знаходиться на другову поверсі над квартирою позивача, а також про пошкодження квартири позивача: стелі у ванній кімнати площею 1 м.кв., стелі кухні 4 м.кв., стіни кухні 6 м.кв., підлоги кухні 6 м.кв. (а.с. 7).

З наданих представником позивача ОСОБА_5 пояснень, та показів допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_7, які підписали вказаний акт, вбачається що його було складено без обстеження квартири позивача з її слів, що не було спростовано позивачем у судовому засіданні. Тому суд не приймає його як письмовий доказ на підтвердження як причин залиття квартири, так і пошкоджень, що були завдані внаслідок залиття кватири позивача.

24 липня 2013 року працівниками відповідача було складено акт про залиття квартири позивача, який було підписано у складі комісії осіб, що його склали, серед яких: представник позивача ОСОБА_5, та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 (а.с. 12).

У вказаному акті зазначено, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок пориву труби системи холодного водопостачання у міжповерховому перекритті квартири № 1 (квартира позивача) та № 5 (квартира третьої особи). В цьому акті також зазначено, що квартира № 5 не обстежувалася. При цьому вказаний акт не містить відомостей про пошкодження, які було завдано залиттям квартири позивача.

З наданих позивачем до матеріалів справи в обгрунтування розміру завданої їй матеріальної шкоди товарних чеків та актів про проведення у її квартирі ремонту вбачається, що вони були складенні періодом часу з квітня по травень 2012 року (а.с. 14-17).

Із заяви позивача до Лисичанського територіального центру соціального обслуговування від листопада 2011 року вбачається, що вона зверталася із проханням виконати їй роботи штукатура відкосів вікон та дверей, поклеєння шпалер в кімнаті її квартири розміром 16 м.кв. та 6.60 м.кв. При цьому в цій заяві не вказано, що вказані роботи мали проводитися саме в кухні, чого також не вбачається із актів виконаних робіт (а.с. 14).

Крім цього, як вбачається з товарних чеків, позивач купувала шпалери вартістю 1020 грн. площа яких відповідає саме розміру загальної кімнати її квартири, а інші придбанні нею будівельні матеріали не стосуються тих пошкоджень, яких за її доводами їй було завдано залиттям пошкодженням шпалер стін та стелі кухні (а.с. 17,6,16).

Надані позивачем фотокартки стін та стелі її кухні не містять дати їх виготовлення, та не були впізнанні особами, що давали пояснення у судовому засіданні, та свідком, який замінював частину стояка в міжповерховому перекритті, як такі, на яких відображено їх стан в час після залиття квартири позивача (а.с. 38-43).

Інших доказів на підтвердження факту залиття квартири позивача та розміру завданої їй шкоди суду надано не було.

З листа відповідача вбачається, що у лютому 2013 року в будинку, в якому знаходиться квартира позивача, відповідачем виконувалися ремонті роботи по заміні труб (а.с. 46).

Рішеннями виконкому Лисичанської міської ради № 285 від 28 квітня 2010 року та № 08 від 11 січня 2011 року внутрішньобудинкові мережі водопостачання передані на баланси житлово-комунальних підприємств, в тому числі, на баланс відповідача, зобовязано здійснювати роботи по їх технічному обслуговуванню та поточному ремонту (а.с. 48,49).

Отже, відповідач зобовязаний здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкової системи водопостачання, в тому числі стояків, в будинку 28 по вул. Пролетарська у м. Новодружеськ.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Згідно з приписом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються втрати, які особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням її майна речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 цієї статті обовязок доведення невинуватості у завданні майнової шкоди покладено на особу, до якої висунуто вимогу про її відшкодування, але при цьому особа, якій було завдано шкоду, зобовязана довести її розмір.

Частиною 4 ст. 41 Конституції України встановлено непорушність права власності. Разом з цим, згідно з приписом ч. 4 ст. 319 ЦК України власність також зобовязує, що покладає на власника тягар утримання свого майна та згідно з ч. 1 ст. 323 ЦК України й ризик його пошкодження та псування.

Водночас ст. 177 ЖК України визначено обовязок громадян щодо схоронності житла. Відповідно до ч. 1 цієї статті громадяни зобовязані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання тощо.

Відповідно до припису ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно із п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України від 8 жовтня 1992 року N 572 з подальшими змінами, власники приміщень житлових будинків мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством та на відшкодування збитків, завданих їх майну та/або приміщенням, шкоди, заподіяної їх життю чи здоров'ю внаслідок незадовільного утримання будинку або ненадання чи надання не в повному обсязі послуг, відповідно до законодавства.

Разом з цим згідно із п. 7 цих Правил власник квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил, та при цьому проводити за власні кошти ремонт квартири.

Пунктом 12 вказаних Правил балансоутримувач житлового будинку або уповноважена ним особа несе відповідальність перед власником, приміщення житлового будинку в разі ненадання або надання не в повному обсязі послуг, що призвело до збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг поряд з іншим віднесено, зокрема, послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виробник житлово-комунальних послуг зобовязаний виробити житлово-комунальні послуги відповідно до умов договору, стандартів, нормативів, норм і правил.

Так, п.п. 2.1.1. 2.1.5. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 N 76, визначено систему технічного огляду жилих будинків, яка включає проведення планових та позапланових оглядів. Планові огляди житлових будинків розподіляються на загальні та профілактичні. Профілактичні огляди жилих будинків та їх конструктивних елементів здійснюються відповідними спеціалістами виконавця послуг відповідно до встановленої періодичності. Профілактичне обслуговування будинків є складовою технічного обслуговування і полягає в усуненні дрібних несправностей елементів будинків з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно-гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв.

Пунктом 5.3.2. цих Правил встановлено, що водопровідно-каналізаційна система жилого будинку розвідні каналізаційні стояки водопровідно-каналізаційної мережі магістральних трубопроводів повинні бути прокладені строго вертикально, без переломів у розтрубах, а системи в цілому повинні бути герметичні. Згідно із п. 5.3.3. вказаних Правил причинами, що погіршують роботу системи, поряд з іншим є несвоєчасне усунення протікання, випадкових засмічень, а також несвоєчасне проведення профілактичних робіт (оглядів, прочищень).

З метою недопущення цього п. 5.3.4. Правил встановлено, що під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно - регулярно проводити огляд санітарно-технічного устаткування, водопровідно-каналізаційних систем та будинкових засобів обліку та регулювання води на них, контролюючи промерзання трубопроводів, витік води тощо та вчасно виконувати роботи з ремонту внутрішньобудинкових водопровідно-каналізаційних систем за заявками мешканців.

Так, позивач є власником житлової квартира № 1, що розташована на першому поверсі в багатоквартирному житловому будинку № 28 по вул. Пролетарська у м. Новодружеськ, який знаходиться на балансі відповідача КП «ЛЖЕК № 6» та у відданні його обслуговування з надання житлово-комунальних послуг, що підтвердили в судовому засіданні представники відповідача.

Тому, відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вище зазначених положень законодавчих актів, відповідач був зобовязаний утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, визначених у ст. 1 цього Закону, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Зокрема, відповідно до Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, наведеного в Додатку до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМ України від 01 червня 2011 року № 869, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання віднесено до даних послуг, надання яких є обовязком відповідача.

Із змісту п. 2, 13 вказаного Порядку вбачається, що витрати на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання включаються до складу тарифу на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п. 13 Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМ України від 20 травня 2009 року № 529, виконавець зобов'язаний утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки.

Водночас п.п. 2, 7-9 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача житлово-комунальних послуг покладено ряд обовязків, зокрема: своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період тощо.

Однак, як було встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, вона з 2009 року не проживала у своїй квартирі, відвідувала її щомісяця, та при цьому не відвідувала свою квартиру з січня 2013 року по червень 2013 року, коли виявила, що її було залито. Разом з цим, при заміні труб в її квартирі вона не вживала заходів щодо заміни частини зношеного стояка в міжповерховому перекриті. Окрім цього, позивач не вживала заходів для того, щоб працівники відповідача могли мати доступ до її квартири у період її відсутності з 2009 року по червень 2013 року для огляду технічного стану водопровідних труб в її квартирі.

За таких обставин суд доходить висновку, що є безпідставними доводи позивача про винуватість відповідача у залитті її квартири через неналежну якість надаваних ним послуг з технічного обслуговування стояка внутрішньобудинкової систем холодного водопостачання, що проходить через її квартиру, оскільки позивачем не було належним чином виконано всі обовязки споживача житлово-комунальних послуг, що передбачені п.п. 2, 7-9 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у звязку з чим працівники відповідача були позбавленні можливості проводити огляд технічного стану стояка, своєчасно виявити та усунути його несправність.

Окрім того, позивач не надала суду належних та достатніх доказів самого характеру залиття її квартири, яке б спричинило ті ушкодження, на які вона посилається в своїх доводах, та які підлягають відшкодуванню у заявленому нею розмірі.

Зокрема, суд не приймає до уваги доводи позивача про завдання їй матеріальної шкоди у заявленому нею розмірі в сумі 1620,95 грн. з посиланням на наданні нею платіжні квитанції про придбання будівельних матеріалів та виконання робіт, оскільки вона не довела того, що проведені в її квартирі ремонтні роботи були виконанні саме в кухні, шпалери стін та стелі якої були пошкодженні залиттям, та що саме залиття її квартири за своїм характером призвело до пошкоджень, на які вона посилається в своєму позові.

Навпроти, як вбачається з матеріалів справи, та що підтверджується поясненнями представника відповідача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_4, показами свідка ОСОБА_8 за своїм характером залиття квартири позивача не могло призвести до тих пошкоджень, на які вона посилається в своїх доводах.

Таким чином, враховуючи відсутність причинно-наслідкового звязку між самим фактом залиття квартири позивача та ушкодженнями шпалер стін та стелі її кухні, вартістю відновлювального ремонту яких вона обґрунтовує розмір позовних вимог, а також, беручи до уваги відсутність в діях відповідача вини, оскільки несвоєчасна заміна частини стояка трубопроводу холодної води в міжповерховому перекритті квартири позивача призвела до затоплення саме через недбалість та бездіяльність самої позивачки, суд доходить висновку, що заявлена нею вимога про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставною.

Водночас, не підлягає задоволенню заявлена позивачем вимога про відшкодування завданої їй залиттям квартири моральної шкоди в сумі 5000 грн. з наступних підстав.

Так, відповідно до розяснення п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Приписом ч. 1 ст. 1167 ЦК встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

За своєю юридичною природою моральна шкода є компенсацією (відшкодуванням) фізичних та душевних страждань, яких зазнає особа внаслідок порушення її прав вчиненням щодо неї або інших осіб протиправних дій, зазначених у ч. 2 ст. 23 ЦК України. Право на відшкодування моральної шкоди особа може реалізувати лише у разі вчинення протиправних дій, що за своїм характером спричиняють їй душевних страждань чи фізичного болю, та якщо такі страждання викликані діями, переліченими у ч. 2 ст. 23 ЦК України. Зокрема, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода поряд з іншим може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Між моральною шкодою, яка за доводами позивача була їй заподіяна, та бездіяльністю відповідача щодо утримання в належному стані сантехнічного обладнання, що призвело до залиття квартири позивача, відсутній прямий причино-наслідковий звязок. Отже, оскільки залиття сталося за відсутності в цьому вини відповідача через бездіяльність позивачки її вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» про відшкодування майнової шкоди в розмірі 1620,95 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн., завданих внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання через Лисичанський міський суд апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні, рішення може бути оскаржене в тому самому порядку та в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя С.В. Томчишен