Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/1702/14
Головуючий у 1 інстанції Суркова В.П.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з вказаним позовом
посилаючись на те, що 14.10.2005 року між
банком та відповідачем ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір без номеру,
за умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку із сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Позивачем умови договору були виконані
у повному обсязі, проте відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконує неналежним чином, внаслідок
чого станом на 31.08.2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 26 504,34 грн., з
яких заборгованість по кредиту - 4979,01
грн., заборгованість за відсотками - 19
787,03 грн., штраф (фіксована частина) у
розмірі 500 грн., штраф (процентна
складова) у розмірі 1238,30 грн., яку
просили стягнути на свою користь, а
також судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 21 лютого 2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове яким
позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором, суд виходив з
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

Проте, погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він суперечить
нормам процесуального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як "строк
дії договору", так і "строк (термін)
виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК
України). Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Встановлено, що 14.10.2005 року між банком
та відповідачем ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір без номеру, за
умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку із сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Укладений договір складається з заяви
позичальника, умов надання банківських
послуг та правил користування
кредитом, згідно цих Умов та правил,
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання та автоматично
лонгується на такий же термін за
відсутності протягом цього строку
повідомлення однієї із сторін про
припинення його дії.

Позивачем умови договору були виконані
у повному обсязі, проте відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконує неналежним чином, внаслідок
чого станом на 31.08.2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 26 504,34 грн., з
яких заборгованість по кредиту - 4979,01
грн., заборгованість за відсотками - 19
787,03 грн., штраф (фіксована частина) у
розмірі 500 грн., штраф (процентна
складова) у розмірі 1238,30 грн., яку
просили стягнути на свою користь, а
також судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена домовленістю сторін. Договір
про збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі (ст.259 ч.1
ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Як роз'яснено у п. 31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про внесення змін і доповнень до
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
№ 7 від 07.02.2014 року при застосуванні
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи)".

Як вбачається із матеріалів справи
відповідачем по справі не ставилося
питання про застосування строків
позовної давності. Проте, суд першої
інстанції відмовляючи у задоволені
позову на вказане уваги не звернув.

З огляду на викладене, рішення суду на
підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2014 року у
цій справі у цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 14.10.2005 року у розмірі 26504,34 грн., яка
складається: 4979, 01 грн. - заборгованість
за кредитом; 19787,03 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
а також штрафи, відповідно до п.8.6 Умов
та правил надання банківських послуг:
500, 00 грн. - штраф (фіксована частина) та
1238,30 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» витрати
на сплату судового збору у розмірі 397,56
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: