АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В.,
Бреславського О.Г.

секретаря Скрипник С.В.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
прокурора відділу досудового
розслідування прокуратури
Чернівецької області Козлової Юлії
Ігнатіївни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5 з участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, приватного
нотаріуса Чернівецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору недійсним,
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_7 про усунення перешкод у
здійсненні права власності за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 18 лютого 2014 року,

встановила:

ОСОБА_1 у лютому 2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 з участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
приватного нотаріуса Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання договору недійсним.

Зазначала, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями сараєм літ.В, гаражем літ.Г,
вбиральнею літ.Д, колодязем П,
посвідчений приватним нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 8 лютого 2012 року.

Вважала, що правочин не відповідає її
волевиявленню, оскільки у зв»язку із
хворобою не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

№22ц-609 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Волошин С.О.

Категорія: 19/20
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Просила визнати договір між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 з господарськими будівлями
сараєм літ.В, гаражем літ.Г, вбиральнею
літ.Д, колодязем П, посвідчений
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6 8
лютого 2012 року, недійсним та скасувати
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_5 на квартири АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями сараєм літ.В,
гаражем літ.Г, вбиральнею літ.Д,
колодязем П.

ОСОБА_5 звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності.

Просив зобов»язати ОСОБА_1
усунути перешкоди у здійсненні права
власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_1, звільнення
приміщення від майна та зняття з
реєстраційного обліку.

Шевченківський районний суд
м.Чернівці ухвалою від 4 березня 2013 року
залучив до участі у справі
співвідповідачем ОСОБА_7, третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, приватного
нотаріуса Чернівецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6

Рішенням Шевченківського
районного суду и.Чернівці від 18 лютого
2014 року позов ОСОБА_1 задоволено та
визнано договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями сараєм літ.В,
гаражем літ.Г, вбиральнею літ.Д,
колодязем П, посвідчений приватним
нотаріусом Чернівецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 8 лютого 2012
року, недійсним.

Скасовано державну реєстрацію
права власності ОСОБА_5 на квартири
АДРЕСА_1 з господарськими будівлями
сараєм літ.В, гаражем літ.Г, вбиральнею
літ.Д, колодязем П.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 59749 грн.

У задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_5 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом виселення, звільнення
приміщення від майна та зняття з
реєстраційного обліку відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського
районного суду м.Чернівці від 4 березня
2014 року постановлено стягнути з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі
4360 грн. 52 коп.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 18 лютого 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 59749 грн.
скасувати та увалити нове рішення,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання договору
недійсним, суд першої інстанції
керувався положеннями ч.1 ст.225 ЦК
України та вважав встановленим, що
ОСОБА_1 у момент вчинення договору між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями сараєм літ.В, гаражем літ.Г,
вбиральнею літ.Д, колодязем П,
посвідченого приватним нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 8 лютого 2012 року,
страждала на хронічне психічне
захворювання у вигляді шизофренії
параноїчної форми, не могла
усвідомлювати значення своїх дій та не
могла керувати ними.

Обгрунтовано висновки суду
першої інстанції висновком
стаціонарної судово-психіатричної
експертизи Вінницької обласної
психоневрологічної лікарні від 12
грудня 2013 року №33-п.

Водночас суд першої інстанції
послався на правила, встановлені ст.216
ЦК України, та застосував наслідки
недійсності правочину, стягнувши з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошові кошти
в сумі 59749 грн.,

які ОСОБА_1 одержала на виконання
правочину.

При цьому судом першої інстанції
зазначено про недоведеність ОСОБА_1
обставин, що грошові кошти не були нею
одержані від ОСОБА_5 на виконання
правочину.

Ухвалюючи судове рішення в
частині зустрічного позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, ОСОБА_7 про усунення перешкод у
здійсненні права власності, суд першої
інстанції виходив з того, що підстав
для захисту права власності ОСОБА_5 на
квартиру АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями немає.

Такі висновки суду першої інстанції
стверджуються матеріалами справи.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в сумі
першої інстанції.

Судове рішення в частині визнання
договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6 8
лютого 2012 року, недійсним, скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями сараєм літ.В,
гаражем літ.Г, вбиральнею літ.Д,
колодязем П, відмови у задоволенні
зустрічного позовну ОСОБА_5 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.216 ЦК України передбачено,
що у разі недійсності правочину кожна
із сторін зобов»язана повернути другій
стороні в натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема, тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Згідно із роз»ясненнями, наданими у
абз.1 та 3 п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року №7 «Про судову практику
розгляду цивільних справах про
визнання правочинів недійсними»,
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

За змістом статті 216 ЦК та виходячи із
загальних засад цивільного
законодавства суд може застосувати з
власної ініціативи реституцію як
наслідок недійсності оспорюваного
правочину. Інші наслідки недійсності
оспорюваного правочину (відшкодування
збитків, моральної шкоди тощо) суд
застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

З огляду на наведене застосування
судом з власної ініціативи реституції
як наслідок недійсності оспорюваного
правочину не є порушенням принципу
диспозитивності.

Крім того ОСОБА_1, звертаючись до суду з
позовом про визнання договору
недійсним, просила скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_5 на
квартиру АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями сараєм літ.В, гаражем літ.Г,
вбиральнею літ.Д, колодязем П, яка
фактично зводиться до застосування
наслідків недійсності оспорюваного
правочину.

Таким чином, скасувавши реєстрацію
права власності ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_1 з господарськими будівлями
сараєм літ.В, гаражем літ.Г, вбиральнею
літ.Д, колодязем П, суд першої інстанції
вирішив питання про повернення покупцю
грошових коштів в сумі 59749 грн.,
переданих ОСОБА_1 на виконання
договору.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов»язані з його недійсністю.

У абз.4 п.7 постанови від 6 листопада 2009
року №7 «Про судову практику розгляду
цивільних справах про визнання
правочинів недійсними» Пленум
Верховного Суду України також
роз»яснив, що судом необхідно
враховувати, що виконання чи
невиконання сторонами зобво»язань, які
виникли з правочину, має значення лише
для визначення наслідків його
недійсності, а не для визнання
правочину недійсним. У разі якщо
правочин ще не виконаний, він є таким,
що не створює жодних юридичних
наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Отже, виконання чи невиконання
сторонами зобво»язань, які виникли з
правочину, підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи відсутні докази
невиконання ОСОБА_5 зобов»язання щодо
здійснення оплати.

Не заслуговують на увагу посилання
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на
встановлення відсутності згоди з
істотних умов, зокрема, щодо ціни
продажу, строків звільнення жилого
приміщення.

На підставі ч.1 ст.638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно із ч.3 ст.640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

За змістом абз.1-4 п.8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року №7 «Про судову практику
розгляду цивільних справах про
визнання правочинів недійсними» не
може бути визнаний недійсним правочин,
який не вчинено. Зокрема, не є укладеним
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації. Встановивши ці
обставини, суд відмовляє в задоволенні
позову про визнання правочину
недійсним. Наслідки недійсності
правочину не застосовуються до
правочину, який не вчинено.

Ураховуючи наведене, суд першої
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання договору
недійсним, встановив досягнення згоди
сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо всіх
істотних умов договору, в тому числі
умов, визначених п.4 договору щодо
вчинення продажу за 59749 грн., які
повністю отримані продавцем до
підписання договору, ствердження факту
повного розрахунку за договором.

ОСОБА_1 судове рішення в частині
визнання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6 8
лютого 2012 року, недійсним не
оскаржується.

Тому доводи ОСОБА_1, на які є послання в
апеляційній скарзі, щодо відсутності
доказів на підтвердження обставин,
встановлених п.4 оспорюваного
договору, щодо отримані продавцем
грошових коштів до підписання
договору, не спростовують висновків
суду першої інстанції.

За таких обставин рішення
Шевченківського районного суду
м.Черінвці від 18 лютого 2014 року в
частині, що оскаржується, ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м.Чернівці від 18 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: