Справа 206/4391/13-ц
Провадження 2/206/168/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р.Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Трубановій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання
права власності на поліпшення
домоволодіння, стягнення вартості
проведених поліпшень,

в с т а н о в и в :

02 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська із зазначеним
позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
згідно рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 серпня
2012 року за нею визнано право власності
на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_2. За
відповідачем ОСОБА_2 визнано право
власності на 5/6 частини цього
домоволодіння. У 2013 року відповідач
звернувся до суду з позовом про
припинення її права власності. Тому
вона, не будучи згодною з його вимогами,
звернулася з вимогами про виділення їй
в натурі частини майна у спільному
майні, а також відшкодування витрат,
понесених нею у зв'язку з утриманням і
поліпшенням домоволодіння, в період
проживання з 1985 року по теперішній час.
За вказаною адресою вона і її покійний
чоловік ОСОБА_3 проживали з 1985 року. У
ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_4.
За весь час її з чоловіком проживання,
вони постійно займались утриманням
будинку, проводили капітальний і
поточні ремонти, тобто вкладали
спільні кошти в ремонт і облаштування
домоволодіння АДРЕСА_2. За період їх
проживання з 1998 року і до 2006 року за
згоди батьків - ОСОБА_24 і ОСОБА_5, вони
провели ремонт більшої частини
домоволодіння. Так ними була
переобладнана кухня та підведені до
неї комунікації - водопровід, газ,
каналізація, встановлена нова газова
плита, відремонтована ванна кімната,
замінена електропроводка, водопровід,
каналізація та опалювальна система, з
установкою нового котла та радіаторів
у кімнатах. В будинку були замінені усі
двері і встановлені з натуральної
дерев'яної сировини, також були
замінені вікна на металопластикові,
збудовано навіс та туалет з літнім
душем. На подвір'ї викладена тротуарна
плитка, встановлені нові металеві
в'їзні ворота, змонтована система
відливу води з даху будинку і гаражу.
Факт виконання ними робіт по
поліпшенню домоволодіння за власні
кошти було встановлено в рішенні
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 20.08.2012 року за її
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 При розгляді
справи мати її чоловіка, ОСОБА_5 не
заперечувала, що поліпшення
домоволодіння проходила за її і батька
згоди. Загальна вартість витрачених
нею і чоловіком коштів на виконання
всіх робіт, що підтверджується чеками і
квитанціями на оплату матеріалів і
виконаних робіт, становить 69914,59 грн.
Вона з чоловіком витрачаючи кошти на
ремонт і утримання домоволодіння,
вважали, що воно, після смерті батьків
залишиться їм, оскільки ніхто інший, і в
тому числі відповідач ОСОБА_2, ніяких
коштів на це не витрачали. У 2006 році
помер її чоловік, вона прийняла
спадщину після його смерті і разом із
сином продовжила проживати у спірному
домоволодінні до теперішнього часу.
Відповідач ОСОБА_2 ніколи там не
проживав, а лише прийняв спадщину після
смерті батька. А також отримав частину
домоволодіння за договором дарування
від своєї матері ОСОБА_5 Тому
враховуючи поліпшення її частка 1/6, яка
визнана судом, є більшою. 21 лютого 2013
року відповідачем ОСОБА_2 було
проведено будівельно-технічне
дослідження. Згідно висновку вартість
спірного домоволодіння складає 344818грн.
Вважає, що в цю вартість увійшли і її
поліпшення домоволодіння на суму 69914,59
грн. Просила виділити в натурі її
частку, після проведення експертизи
уточнила позовні вимоги, не змінюючи
обґрунтувань позовних вимог, просила
лише визнати за нею право власності на
поліпшення домоволодіння, та стягнути
з відповідача їх ватрість.

На підставі зазначених обставин, з
урахуванням уточнень, позивач просить
суд визнати за нею право власності на
поліпшення в домоволодінні АДРЕСА_2 на
суму 69914,59грн. Стягнути з ОСОБА_2 69914,59
гривень проведених поліпшення
домоволодіння та 5900 грн. витрат на
оплату судової експертизи (а.с.4-5, 161-162).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник адвокат ОСОБА_7
підтримали позовні вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві. ОСОБА_1
пояснила, Вона з 1985 року мешкала зі
своїм чоловіком ОСОБА_3 за адресою по
АДРЕСА_2. Під час мешкання у домі вона та
її чоловік, робили поточні ремонти.
Вирівняли стіни, зробили окрему кухню,
підвели воду, зробили стяжку у гаражі,
вирівняли підлогу, поклали лінолеум, у
ванній кімнаті зробили підвісну стелю,
обклали кафелем, встановили газову
колонку та інше обладнання. У 2002 р. коли
її син закінчив загальноосвітню школу,
на другому поверсі обладнали кімнату,
зробили стелю, вирівняли підлогу,
встановили вікна, купили нові меблі,
поклали ковролін. На кухні також робили
заміну шпалер, меблів. Приблизно у 2005
році зробили запощення двору. Після
смерті чоловіка у 2006 році настало
скрутне становище, зробили нову
вигрібну яму, новий літній душ, навіс на
дворі.

Адвокат ОСОБА_7 наголосив на тому, що
будинок поліпшували, його вартсість
збільшилася завдяки цьому, надані на
підтвердження всі документи. Також це
було підтверджено судовим експертом.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні
заперечували проти позову. ОСОБА_2 в
судовому засіданні пояснив, що з 1983
року він не проживає за адресою
АДРЕСА_2. Після одруження брата ОСОБА_3,
ОСОБА_2 переїхав жити за іншою адресою.
За його поясненнями під час життя його
брата дійсно було зроблено деякі
поліпшення у будинку, але вони були
незначні. У кімнатах матері, ОСОБА_5,
ремонт не робився, по опаленню було
встановлено лише сушилку для рушників.
У залі ремонт також не робився. Під час
ремонту з кухні матері у ванну було
закладено дверний отвір. Матір на
проведення будь-яких ремонтних робіт
згоди не надавала. Вікна, двері систему
опалення робив його брат під час життя.
Плитка тротуарна клалася його братом.
На цей час у домоволодінні погіршені
умови для життя, а саме тріщини у
стінах, дах будинку потрібно
переробляти. Стіни у гаражі також всі у
тріщинах та кути просідають. По
документам у будинку одна ванна
кімната та система опалення. Кухнею
матір не користується. Всі стіни у домі
є несучі, тому виділ частки мешкання
ОСОБА_1 у натурі не можливий, про що у
іншій справі за його позовом про
припинення права власності ОСОБА_1 на 1/6
частку домоволодіння за його
замовленням експертом ДНДІСЕ Баляй О.Б.
було зроблено відповідний висновок.
Надали письмові заперечення проти
позову, які обґрунтовують тим, що він не
вважає себе належним відповідачем в
частині поліпшення домоволодіння,
оскільки власником став лише у 2008 році.
Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 20.08.2012 року не
встановлено виконання позивачем робіт
з її померлим чоловіком ОСОБА_3 по
поліпшенню домоволодіння за їх власні
кошти, а тільки зазначено, що ОСОБА_3 в
межах 6-ти місячного строку і після
цього управляв та володів спадковим
майном спадкодавця: він доглядав за
домоволодінням, підтримував його в
нормальному стані. Але оскільки вони
там мешкали, то і повинні були це
здійснювати, тобто доглядати за
будинком і робити поточні ремонти.
Судом не було встановлено, що
проводилися капітальні та поточні
ремонти. Позивачка посилається на те,
що поліпшення робилися за згодою
батьків, але це не можливо, оскільки
згоди на це померлого в ІНФОРМАЦІЯ_5
ОСОБА_3 бути не могло, тому що в шлюб з
ОСОБА_3 позивач уклала тільки в 1985 році,
а поліпшення стали проводити з 1986 року.
А ОСОБА_5 навпаки просила їх виїхати з
домоволодіння. Також у цивільній
справі 2012 року ОСОБА_1 сама зазначала,
що все домоволодіння коштує 69864,00 грн.,
тому не зрозуміло звідки взялися
поліпшення на суму 69914,59 грн. На
підставі викладеного, вважає позов
необґрунтованим та просить відмовити
(а.с.39-40). Також відповідачем була подана
заява про застосування строку позовної
давності, яку обґрунтовує тим, що як
вбачається з матеріалів справи та
зазначає позивач, що поліпшення
домоволодіння проводилися з 1986 року по
2005 рік, в основному 1998р. і 2002р.,
замощення двору 2004-2005р. отже позивач
звернувшись із позовною заявою про
поліпшення в спільному майні тільки 02
липня 2013 року, пропустила трирічний
строк позовної давності, що є підставою
для відмови у задоволенні позову про
поліпшення в спільному майні (а.с.150).
Заявив клопотання про стягнення з
позивача судових витрат на правову
допомогу у сумі 6800 грн., що
підтверджується відповідними
документами - розрахунком
(калькуляцією) вартості юридичних
послуг, відображених у акті від 12.06.2014
року (а.с. 165) та квитанції №8 від тієї ж
дати (а.с. 164).

Вислухавши доводи та пояснення сторін,
допитавши свідків, експертв, вивчивши
та дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.08.2012 року
рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська, яке набрало законної
сили 25.10.2012 року, позовні вимоги ОСОБА_1
за позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_2, треті
особи без самостійних вимог - КП
«ДМБТІ», Восьма державна нотаріальна
контора (Самарського району), Шоста
державна нотаріальна контора
(Індустріального району
м.Дніпропетровська) та приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
округу ОСОБА_14 про визнання права
власності в порядку спадкоємства
згідно із законом на 1/6 частину
домоволодіння - задоволено. Визнано
договір дарування домоволодіння
АДРЕСА_2 від 7.04.2008р., укладеного між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 частково недійсним в
частині дарування 1/6 частини
домоволодіння. Встановлено факт
прийняття спадщини у вигляді 1/6 частини
домоволодіння АДРЕСА_2 після смерті
ОСОБА_4, його сином ОСОБА_3. Визнано
право власності в порядку спадкування
згідно із законом за ОСОБА_1 на 1/6
домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.6-8).

Відповідно до наданих квитанцій до
прибуткового касового ордеру, ордерів,
товарних чеків, накладних, актів
виконаних робіт станом на 1999-2005 рік
ОСОБА_1 придбавалися будівельні
матеріали, вікна, двері, виконувалися
роботи у ванній, кухні, по водопроводу,
тротуарна плитка, шпалери (а.с.11-30).

Із довідки від 12 грудня 2005 року виданої
Бабушкінським РВ, виданої ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_6, вбачається, що вона
зареєстрована ж/м АДРЕСА_1, мешкає по
АДРЕСА_2, про те, що вона зверталася до
Бабушкінського РВ з заявою про
незаконне заволодіння
автотранспортним засобом (а.с.46).

З наданих копій договорів оренди
приміщення під стамотологічний
кабінет від 24 жовтня 2000р. вбачається, що
ОСОБА_3 був зареєстрований АДРЕСА_3, але
мешкав по АДРЕСА_2 (а.с.47-52).

Як вбачається із відповіді від 26.07.2010р.
№ 5/184 комунального закладу «Дванадцяте
територіальне медичне об'єднання»
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 по даним
амбулаторної картки мешкав за адресою:
АДРЕСА_2. За медичною допомогою в період
з 1996р. по 2005р. неодноразово звертався
(а.с.53).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_15 пояснив, що він приходив до
АДРЕСА_2 приблизно два рази не тиждень.
ОСОБА_1 та її покійний чоловік
ОСОБА_3 робили капітальний ремонт,
поклали кахель, ковролін, встановили
газові котли, вікна, проводку. Також
зробили ремонт на другому поверсі. Це
все робилось за кошти покійного ОСОБА_3,
він непогано заробляв і до того ж все
потребувало заміни, бо виходило з ладу.
Після смерті ОСОБА_3 десь рік - півтора
тому свідок ставив приблизно три вікна.

Свідок ОСОБА_16 підтвердив в судовому
засіданні, що покійний ОСОБА_3 та його
сім'я проживали в спірному будинку
разом із матір'ю (ОСОБА_5), займався
побутовими проблемами, користувався
всім майном та виконував ремонтні
роботи. Вони постійно робили у будинку
якісь роботи. Спочатку робили кухню,
потім ванну, туалет, вікна, кахель, у
дворі поклали тротуарну плитку. Він
особисто помагав ставити двері. Усі
ремонтні роботи проводилися за рахунок
нині покійного чоловіка позивачки
ОСОБА_3.

Із пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається,
що він знайомий сторін. У домоволодінні
по АДРЕСА_2 мешкав померлий ОСОБА_3,
позивач ОСОБА_1, їх син ОСОБА_4 і ОСОБА_5
Вони робили ремонт декілька разів,
спочатку косметичний, а пізніше
капітальний, а перед смертю ОСОБА_3
поклали плитку у дворі. Як йому відомо,
все робилося за кошти ОСОБА_3 Вони
мешкали всі, як одна сім'я, у будинку вже
потрібно було все замінювати, тому
ОСОБА_5 не заперечувала. Син позивачки
ОСОБА_4 ремонтував дах, бо він протікав.
Ремонт робили у всіх кімнатах, але
вікна поставили не всюди, була зроблена
повністю ванна, на другому поверсі
клеїли шпалери.

ОСОБА_19, допитаний в якості свідка,
підтвердив, що після смерті батька
ОСОБА_3 вважав будинок своїм та
виконував ремонтні роботи. У будинку
було зроблено опалення, ванна, кухня,
поміняли двері, вікна, вигрібну яму,
кровлю, ворота, поклали плитку у дворі.
Позивач та її померлий чоловік багато
чого зробили, бо будинок був у поганому
стані. ОСОБА_5 мати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не
заперечувала проти ремонтних робіт.
Ремонтні роботи були до 2005 року. Після
смерті ОСОБА_3 капітальних ремонтів не
проводили, тільки дрібні.

Свідок ОСОБА_4 в судовому
засіданні пояснив, що він є сином
позивачки ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2
його дядько. Він з дитинства мешкає у
будинку АДРЕСА_2 з батьками. Коли він
був маленький повністю зробили другий
поверх та йому власну кімнату. У 1999 році
робили капітальний ремонт, зробили
каналізацію, підвели газ, вигрібну яму,
поміняли шість дверей у кімнатах,
переклеїли шпалери, ванну, поставили
пластикові вікна. Останній ремонт який
робився - це поклали плитку у дворі.
Ремонти у будинку робив його батько
ОСОБА_3 і ніхто не заперечував.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_22 пояснив, що будинок будували ще
батьки відповідача ОСОБА_2 Будинок дуже
давній. В ньому проводилися планові,
косметичні ремонти. Заміна дверей,
встановлені декілька пластикових
вікон. Перепланована кухня, зроблена
ванна. Все це робилося за кошти
померлого ОСОБА_3, коли він там мешкав,
то поліпшував своє проживання. Для
будинку, якому 50 років, ці роботи не
значні. Оскільки наразі будинок
рушиться, пластикові вікна вставлені
не професійно. Якщо б проводили
капітальний ремонт, то будинок був би
вже новий, а так там тріщини у
фундаменті. Водопровід який провели,
руйнує гараж. ОСОБА_5 не просила робити
ремонт, не хотіла платити за це
компенсацію. Тому усі ремонти робила
сім'я ОСОБА_3, бо мешкали там і для себе.

З висновку № 2551/2552-13 судової
будівельно-технічної експертизи від
01.04.2014 року вбачається, що
середньоринкова вартість
домоволодіння АДРЕСА_2, станом на 19
березня 2014 року складає 471 543,00 грн.
Враховуючи планування будинку, вимоги
нормативів, що пред'являються до
окремих ізольованих квартир, розділ
будинку у домоволодінні АДРЕСА_2 в
натурі 1/6 частини - не можливий. При
дослідженні домоволодіння та
співставленні з матеріалами цивільної
справи 206/4391/13-ц (аркуш справи 9-30) та
наданої технічної документації на
домоволодіння, експертом встановлено,
що вартість поліпшень проведених у
домоволодінні за адресою АДРЕСА_2,
відповідає заявленої позивачем
вартості в розмірі 69914,59 грн. Розподілу
в натурі житлового будинку, за умови
врахування у праві спільної часткової
варт ості ОСОБА_1 вартість проведених
поліпшень, розділ - не можливий, згідно
до вимог нормативної літератури, що
пред'являються до окремих ізольованих
квартир (а.с.123-146).

Допитаний в судовому засіданні судовий
експерт ОСОБА_23 пояснив, що визначаючи
ринкову вартість будинку, він брав
чотири аналоги. 1/6 частину не можливо
виділити, враховується тільки жила
площа, а не прибудови, мансандра тощо.
Поліпшення мали місце. Ринкова
вартість врахувала і поліпшення, але
вони суттєво не впливають на вартість
домоволодіння. Він погодився з
вартістю поліпшень по документам у
справі, по часу виконаних робіт
співпадають дати документів на
матеріали та роботи із наявними в
будинку поліпшеннями.

Спірні правовідносини регулюються
нормами цивільного законодавства
України.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна
особа вправі звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваний прав, свобод чи
інтересів, а в інтересах інших осіб, або
державних чи суспільних інтересах лише
у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути зокрема
визнання права.

Позивач просить визнати за нею право
власності на поліпшення домоволодіння,
які в основному складаються зі шпалер,
комунікацій, елементів опалювальної
системи, міжкімнатних дверей, вікон у
житловому будинку, замощення двору
тротуарною плиткою та вартості робіт.

Відповідно до ст. 187 ЦК України
складовою частиною речі є все те, що не
може бути відокремлене від речі без її
пошкодження або істотного знецінення.
При переході права на річ її складові
частини не підлягають відокремленню.

Таким чином, заявлені позивачем
поліпшення слід вважати невід'ємними
складовими житлового будинку
(домоволодіння) по вул. Апостолівській,
54 у м.Дніпропетровську. Отже неможливо
вважати об'єктами права власності
заявлені позивачем поліпшення, тобто
її вимога про визнання за нею права
власності на поліпшення не відповідає
передбаченим цивільним законодавством
способам захисту прав та законних
інтересів, внаслідок чого у
задоволенні цієї вимоги слід
відмовити.

Згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Ст. 317 ЦК України
передбачено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим
будинком є будівля капітального типу,
споруджена з дотриманням вимог,
встановлених законом, іншими
нормативно-правовими актами, і
призначена для постійного у ній
проживання.

Крім того згідно ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва. Власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Позивач ОСОБА_1 стала власником 1/6
частини спірного будинку лише за
рішенням суду у 2012 році, раніше
власником зазначеного будинку був
батько її покійного чоловіка - ОСОБА_24,
після його смерті - мати відповідача і
свекруха позивачки ОСОБА_5, з 2008 року -
відповідач ОСОБА_2 за договором
дарування.

Позивачем не було надано належних
доказів згоди власників будинку на
проведення ремонтних робіт та заміни
деяких елементів будинку, лише деякі
свідки зазначили, що ОСОБА_5 з цього
приводу не заперечувала, відповідач
ОСОБА_2 зазначав про незгоду його
матері як із спільним проживанням, так
і проведенням будь-яких поліпшень у
будинку. З показів інших свідків та
власне обставин справи для суду є
очевидним, що проведення ремонтних
робіт та заміна елементів будинку при
багаторічному користуванні будинком
були спрямовані перш за все на
поліпшення комфортності умов
проживання сім'ї позивачки ОСОБА_1,
інтереси власниці (на той час ОСОБА_5)
були другорядними.

Також внаслідок проведення цих робіт
площа будинку жодним чином не
збільшувалася, що видно з копій
технічних паспортів, виготовлених
станом на 1963 та 2008 роки (а.с. 116-119).

ОСОБА_1 до теперішного часу є власницею
1/6 частини домоволодіння, проте просить
стягнути вартість усіх поліпшень та
витрат на роботи.

Сторони визнали той факт, що у спірному
домоволодінні фактично мешкають
ОСОБА_5(мати відповідача ОСОБА_2),
позивач ОСОБА_1 та її повнолітній син
ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2, який є
власником 5/6 частин домоволодіння, ним
не користується.

Таким чином, частиною будинку та
переважною більшістю спірних
поліпшень до теперішнього часу
користуються позивач та її повнолітній
син, відповідач ними взагалі не
користується. Отже немає правових
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача вартості матеріалів
та робіт, витрачених на ремонт і
поліпшення домоволодіння.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Як було встановлено, останні ремонтні
роботи та поліпшення були проведені у
2004-2005 роках, проте ні до власниці на той
час ОСОБА_5, ні з 2008 року - до ОСОБА_2 такі
позовні вимоги не пред'являлися, хоча
ОСОБА_1 мала право такої вимоги
незалежно від наявності у неї права
власності на частку домоволодіння.
Отже слід вважати, що позивачем крім
іншого був пропущений строк давності
звернення до суду, що є окремою
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Судом роз'яснювались сторонам,
представникам сторін, положення ст.ст.
10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій, а також те, що суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь справі,
при цьому суд приймає до розгляду
тільки ті докази, які мають значення по
справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин
справи, а також діючого матеріального
закону, з урахуванням загальних засад
цивільного судочинства відповідно до
п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України,
а саме: справедливості,
добросовісності та розумності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за
ОСОБА_1, право власності на поліпшення в
домоволодінні АДРЕСА_2 на суму 69914,59грн.
та стягнення з ОСОБА_2 69914,59грн.
проведених поліпшень домоволодіння і
5900,00грн. на оплату послуг експерта не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомогиадвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Відповідач доводить розмір
цих витрат актом виконаних робіт і
квитанцією невстановленого зразка, яка
не є належним документальним
підтвердженням сплати таких витрат.

Суд вважає, що у стягненні з позивача на
користь відповідача судових витрат на
правову допомогу слід відмовити.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
судовий збір» сплачена сума судового
збору повертається, зокрема, в разі
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч.2 п.1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» за позовні заяви
майнового характеру сплачується 1
відсоток ціни позову, але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати, відповідно до
квитанцій позивачем сплачено судовий
збір у розмірі 814,00грн., замість 699,15грн.
відповідно до ціни уточненого позову,
тому необхідно повернути позивачу 114,85
грн. відповідно до квитанції № 29403.802.5
від 26.06.2013 року.

Керуючись ст.ст. 16, 181, 187, 257, 264, 316, 317, 380, 383
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10,
11, 18, 57-61, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України в
Індустріальному районі міста
Дніпропетровська Дніпропетровської
області (вул. 20 років Перемоги, 51
м.Дніпропетровськ, 49127) повернути
позивачу ОСОБА_1 частину сплаченого нею
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, у сумі 114 (сто
чотирнадцять) грн. 85 коп. відповідно до
квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» №29403.802.5
від 26.06.13 р.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення

Суддя
А.О. Сухоруков