У Х В А Л А

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Київського
відділу Державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції, третя особа - публічне
акціонерне товариство «Полтава-банк»,
про звільнення майна з-під арешту за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 26 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що їй на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 17 березня 2011 року, в якій
вона проживає разом із сестрою - ОСОБА_4
Заочним рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 24 грудня
2012 року позов публічного акціонерного
товариства «Полтава-банк» (далі - ПАТ
«Полтава-банк») до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, завданої
злочином, задоволено: стягнуто з ОСОБА_4
на користь ПАТ
«Полтава-банк» суму боргу в розмірі 673
304 грн 68 коп. 11 червня 2013 року
старшим державним виконавцем
Київського відділу Державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції (далі -
ВДВС Полтавського МУЮ) складено акт
опису й арешту майна (належної їй
квартири), встановлено заборону на
користування вказаною квартирою.

У зв'язку із цим позивачка просила суд
виключити майно - квартиру
АДРЕСА_1 - з акту опису та звільнити його
з-під арешту.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 18 липня 2013 року
ПАТ «Полтава-банк» залучено до участі у
справі третьою особою.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 10 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Виключено з
акту опису й арешту майна від 11 червня
2013 року квартиру АДРЕСА_1, площею 43,9
кв.м, яка належить ОСОБА_3 на
підставі договору дарування від 17
березня 2011 року, а також особисте майно,
яке належить ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 26 листопада
2013 року рішення районного суду
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, перевіривши наведені в скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачка
є власником квартири АДРЕСА_1 та надала
підтверджуючі документи щодо того, що
вона є власником особистого рухомого
майна, зазначеного в акті опису й
арешту майна від 11 червня 2013 року.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи
в позові, апеляційний суд виходив із
того, що на час проведення виконавчих
дій право власності на спірну квартиру
за позивачкою не було зареєстровано;
крім того, боржника та стягувача за
виконавчим провадженням не було
залучено відповідачами до участі у
справі.

Проте повністю погодитись з такими
висновками судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 17 березня 2011 року
ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1, про що було оформлено
нотаріально посвідчений договір
дарування.

Заочним рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від
24 грудня 2012 року позов ПАТ
«Полтава-банк» до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди,
завданої злочином, задоволено:
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Полтава-Банк» 673 304 грн 68 коп. на
відшкодування шкоди, завданої
злочином.

18 березня 2013 року державним виконавцем
Київського ВДВС Полтавського МУЮ
Пилипенко О.М. винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження, якою
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до акту опису й арешту майна
від 11 червня 2013 року описано та
накладено арешт на вказану вище
квартиру та особисте рухоме майно, яке
знаходилося в квартирі.

Відмовляючи в позові, апеляційний суд
виходив із того, що на час проведення
виконавчих дій право власності на
спірну квартиру не було зареєстровано
за позивачкою.

Разом з тим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК
України право власності припиняється у
разі відчуження власником свого майна.

За договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність
(ч. 1 ст. 717 ЦК України).

У ч. 2 ст. 719 ЦК Україно визначено, що
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому, в силу ч.ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України
передбачено, що право власності
обдаровуваного на дарунок виникає з
моменту його прийняття. Прийняття
обдаровуваним документів, які
посвідчують право власності на річ,
інших документів, які посвідчують
належність дарувальникові предмета
договору, або символів речі (ключів,
макетів тощо) є прийняттям дарунка.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України апеляційний суд на вказані
вимоги закону уваги не звернув та не
врахував, що з часу укладення договору
дарування від 17 березня 2011 року
відбулося відчуження права власності
на спірну квартиру на користь ОСОБА_3 і
відсутність державної реєстрації
права власності на її ім'я не свідчить
про відсутність в неї права власності
на квартиру.

Разом з тим не може залишатися в силі і
рішення суду першої інстанції,
оскільки у порушення ст. 130 ЦПК України
суд не вирішив питання про залучення до
участі у справі боржника та особи, в
інтересах якої накладено арешт на
майно, оскільки від накладення/зняття
арешту на належне боржнику
ОСОБА_4 майно і звернення на нього
стягнення залежить погашення її боргу
перед ПАТ «Полтава-банк».

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27
серпня 1976 року № 6 «Про судову практику
в справах про виключення майна з опису»
у справах за позовами про виключення
майна з опису відповідачами суд
притягує, крім боржника, особу, в
інтересах якої накладено арешт на
майно.

Вимоги осіб щодо належності їм, а не
боржнику майна, на яке накладено арешт,
вирішується шляхом пред'явлення позову
до боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, про визнання права
власності на майно і звільнення його
з-під арешту (п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 26
грудня 2003 року «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження»).

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 10 жовтня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Полтавської області від 26 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко