У х в а л а

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Касьяна
О.П.,

Коротуна В.М.,-

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Харківського міжрайонного прокурора
Харківської області в інтересах
держави в особі Харківської районної
державної адміністрації Харківської
області до ОСОБА_2, третя особи:
Циркунівська сільська рада
Харківської області, ОСОБА_3, державне
підприємство «Центр Державного
земельного кадастру» Харківська
регіональна філія, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки, за касаційною
скаргою ОСОБА_2 в особі його
представника ОСОБА_5 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 11 жовтня 2013
року та рішення апеляційного суду
Харківської області від 24 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Харківський
міжрайонний прокурор Харківської
області в інтересах держави в особі
Харківської районної державної
адміністрації Харківської області
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
третя особи: Циркунівська сільська
рада Харківської області, ОСОБА_3,
державне підприємство «Центр
Державного земельного кадастру»
Харківська регіональна філія, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 11
жовтня 2013 року позов Харківського
міжрайонного прокурора Харківської
області в інтересах держави в особі
Харківської районної державної
адміністрації Харківської області
задоволено частково.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 24
червня 2006 року, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_6, реєстровий № 2627.

Визнано недійсним державний акт на
право власності серії ЯД
№ 020587 від 15 березня 2007 року на земельну
ділянку площею 0,15 га, розташовану на
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
кадастровий номер земельної ділянки
:00:033:0025.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 24 грудня
2013 року рішення Харківського
районного суду Харківської області
від 11 жовтня 2013 року в частині
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
скасовано та в цій частині ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
Харківського міжрайонного прокурора
Харківської області відмовлено.

Витребувано у ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,15 га, розташовано на
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
кадастровий номер земельної ділянки
:00:033:0025 і повернуто її у власність
держави в особі Харківської районної
державної адміністрації та скасовано
її державну реєстрацію.

В іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі його
представника ОСОБА_5 просить скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанціц, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права, та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
Харківського міжрайонного прокурора
Харківської області в інтересах
держави в особі Харківської районної
державної адміністрації Харківської
області відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Цивільним кодексом України
передбачено засади захисту права
власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України
власнику надано право витребувати
майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком правочину, укладеного з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна із
незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захисту шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК
України. У разі встановлення наявності
речово-правових відносин до таких
відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту. У
зобов'язальних відносинах захист прав
особи, яка вважає себе власником майна,
можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені ст. 388 ЦК України, які дають
право витребувати майно у
добросовісного набувача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог прокурора суд апеляційної
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що спірна земельна ділянка вибула
з володіння власника не з його волі.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду Харківської області
від 24 грудня 2013 року ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права при його ухваленні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі його
представника ОСОБА_5 відхилити, рішення
апеляційного суду Харківської області
від 24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.В.
Дем'яносов

Судді:
О.П.
Касьяна

В.М. Коротун