провадження № 2/336/5/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя в складі:

головуючого судді
Дмитрюк О.В.,

при секретарі
Петрові С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - районна
адміністрація Запорізької міської
Ради по Шевченківському району)
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та її вихованні, та визначення
способу участі у вихованні дитини та
спілкуванні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом, який уточнював в
процесі розгляду справи.

В позовній заяві зазначив, що 07.06.2003 р.
він уклав шлюб з відповідачем, який
було розірвано 15.11.2004 р.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення
залишилась проживати разом з матір»ю
за адресою: АДРЕСА_1.

Після розлучення ОСОБА_2 чинить йому
перешкоди у спілкуванні з дочкою, у
зв»язку з чим у травні 2012 р. він
вимушений був звернутись до комісії з
питань захисту прав дитини при
районній адміністрації Запорізької
міської Ради по Шевченківському
району, із заявою про визначення
способу його участі у вихованні доньки.

Розглянувши його звернення, комісія з
питань захисту прав дитини 07.07.2012 р.
постановила розпорядження № 682 р, яким
надала йому право зустрічатись з
малолітньою донькою за попередньою
домовленістю з матір»ю дитини, два рази
на місяць у суботу з 10.00 год. до 16.00 год. у
присутності матері ОСОБА_2, без права
виїзду за межі м.Запоріжжя.

Незважаючи на зазначене розпорядження,
ОСОБА_2 різними способами створює йому
перешкоди у спілкуванні з дитиною: не
відповідає на телефонні дзвінки, не
відчиняє двері квартири, в якій мешкає
донька, не отримує листи,
кореспонденцію, телеграми та ін..,
оскільки вони повертаються з позначкою
поштового відділення - «за закінченням
терміну зберігання».

Позивач зазначив, що працює, має
постійне місце проживання, сплачує
аліменти на утримання доньки, за місцем
проживання та роботи характеризується
позитивно, на обліку в наркологічному
та психоневрологічному диспансерах не
перебуває, до кримінальної
відповідальності не притягався.
Викладене свідчить про те, що
негативного впливу на виховання доньки
він не матиме.

Не ухиляючись від виховання доньки, в
цей час, через перешкоди з боку
відповідача не має змогу реалізувати
надані йому чинним законодавством
права на спілкування та виховання
ОСОБА_3

За позовом ОСОБА_1, посилаючись на
ст.ст.141, 153, 157, 158, 159 СК України, ст.ст.11, 15
Закону України «Про охорону
дитинства», просить суд зобов»язати
ОСОБА_2 усунути та не чинити перешкоди у
спілкуванні з їх донькою - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити такі способи
його участі у вихованні та дні і години
особистих зустрічей з дочкою: два рази
на місяць у суботу з 10.00 до 16.00 год.
побачення за місцем проживання доньки
та у межах м.Запоріжжя без присутності
матері; два рази на місяць з 18.00 год.
п»ятниці до 17.00 год. неділі, виїзд за
межі м.Запоріжжя до місця його
постійного проживання: АДРЕСА_2;
спільний відпочинок в літній період
для оздоровлення дитини з виїздом за
межі м.Запоріжжя, один раз на рік
протягом двох тижнів, із попереднім
узгодженням днів з матір»ю ОСОБА_2, без
її участі; під час осінніх, зимових та
весняних канікул для спільного
відпочинку за місцем його проживання
або за місцем визначеним ним для
проведення сумісного відпочинку,
терміном 5 днів; побачення та
спілкування з донькою кожного дня
після занять дитини в навчальному
закладі в групі продовженого дня, з
урахуванням розпорядку дитини;
відвідувати дочку за місцем її
проживання (перебування) будь-коли у
разі погіршення стану здоров»я;
відвідувати доньку за місцем її
проживання (перебування) щорічно у день
її народження та святкові дні з 11.00 год.
до 20.00 год. - Різдво Христове (7 січня),
Міжнародний день жінок та миру (8
березня), День перемоги (9 травня), День
незалежності України (24 серпня), день
народження ОСОБА_3, непарний Новий рік (1
січня), Воскресіння Христове (Пасха),
Міжнародний день солідарності
трудящих (1 травня) та День Конституції
України (28 червня); визначити
можливість спілкування з донькою за
допомогою телефонного (мобільного)
зв»язку з урахуванням режиму дня
дитини; зобов»язати ОСОБА_2 повідомити
його у разі зміни місця проживання і
навчання дочки; попередити матір про
відповідальність за настроювання
дитини проти батька; стягнути з ОСОБА_2
на його користь моральну шкоду в сумі
10000 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просили їх задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві.

Відповідач та її представник
заперечували проти задоволення позову
з підстав, викладених в письмових
запереченнях (т.2 а.с.4-8).

Представник третьої особи - районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району в
судове засідання не з»явився, до суду
подана заява про розгляд справи без
участі третьої особи, рішення по справі
відносять на розсуд суду з урахуванням
пояснень сторін та зібраних по справі
доказів, з урахуванням розпорядження №
682 р.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши позивача, відповідача та їх
представників, допитавши свідків,
приймаючи до уваги позицію третьої
особи, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
батьками ОСОБА_3, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.10, т.2 а.с.14, 15).

Шлюб між сторонами розірвано 15 грудня
2004 року (т.1 а.с.8). Після розірвання шлюбу
між сторонами склалися неприязні
стосунки.

З наданих позивачем довідок та
характеристик (т.2 а.с. судом
встановлено, що ОСОБА_1 з 01.11.2003 р. працює
в КП «Комунальне міське
домоуправління», з 2013 р. в
Комсомольській міській лікарні, з
01.10.2013 р. в ТОВ «Агрокомплекс Восток», де
характеризується позитивно, має
стабільний заробіток.

На час розгляду справи дитина сторін
проживає разом із матір'ю за адресою
АДРЕСА_1 (т.2 а.с.31).

Відповідно постанов ВКК (т.2 а.с.36-38)
дитина сторін має діагноз
вегето-судинна дистонія, аномально
розташована хорда лівого шлунку, у
зв»язку з чим надано висновок про
направлення до спеціальної групи з
фізичної культури.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований і
постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2
(т.1 а.с.6). Обстеженням умов проживання
встановлено, що позивач має
успадкований приватний будинок з
присадибною ділянкою, створені умови
для проживання (т.1 а.с.13).

За місцем проживання позивач
характеризується позитивно (т.1 а.с.14).

ОСОБА_1 неодноразово здійснював
банківські перекази грошових коштів на
ім"я матері дитини, ОСОБА_2 (т.1 а.с.28-32,
87-90, т.2 а.с.141-144).

З наданої ВДВС Старобешівського РУЮ
довідки (т.2 а.с.145) встановлено, що
аліменти за виконавчим документом з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
перераховуються на депозитний рахунок.
Станом на 14.03.2014 р. перераховано 8533,61
грн., але кошти не перераховуються
стягувачу у зв»язку з відсутністю
реквізитів.

Вказані обставини позитивно
характеризують особу батька дитини та
не доводять того, що спілкування з ним
дитини буде суперечити її інтересам чи
перешкоджати нормальному розвитку
останньої, на що посилається
відповідач, а навпаки свідчать про
доцільність забезпечення права дитини
на батьківське виховання з боку
позивача.

За розпорядженням районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району № 682р
від 07.07.2012 р. ОСОБА_1 надано право
зустрічатись з малолітньою донькою
ОСОБА_3, яка мешкає з матір»ю ОСОБА_3, за
попередньою домовленістю сторін по
телефону, 2 рази на місяць у суботу з 10.00
год. до 16.00 год., у присутності матері
ОСОБА_2, без права виїзду за межі
м.Запоріжжя (т.1 а.с.34).

Відповідно до ст. 157,158,159 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини. Батьки
мають право укласти договір щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків тим з них, хто
проживає окремо від дитини. Договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

За заявою матері, батька дитини орган
опіки та піклування визначає способи
участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї. Рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.
Особа, яка ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.,
дата набуття чинності для України 27
вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141,
159 СК України випливає, що при вирішенні
спору щодо участі у вихованні та
порядку зустрічей з дитиною того з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, судом мають враховувати
передусім інтереси дитини.
Встановлений сімейним законодавством
принцип повної рівності обох батьків у
питаннях виховання дітей може бути
обмежений судом в інтересах дитини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року № 16
"Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України"
роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається,
мають виходити із рівності прав та
обов'язків батька й матері щодо своїх
дітей, повинні постановити рішення, яке
відповідало б інтересам дітей. При
цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Таким чином, законодавством України
закріплено обов'язок того із батьків,
який проживає окремо, брати участь у
вихованні дитини, окрім того,
законодавством зобов'язано батьків
вирішувати всі питання виховання
дитини спільно. (ст. 157 СК України).

Законодавством також встановлено
правовий механізм визначення способу
участі у вихованні дитини того з
батьків, який проживає окремо у випадку
неможливості досягнення батьками
згоди стосовно такого способу, а саме:
рішення про визначення способу участі
у вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї, приймається органом опіки та
піклування на підставі вивчення умов
життя батьків, їхнього ставлення до
дитини, інших обставин, що мають
істотне значення. Слід зазначити, що
прийняте рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим для батьків
(ст. 158 СК України). І лише у випадку
вчинення перешкод того із батьків, з
ким проживає дитина, тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місця та часу іхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров"я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення.

На підставі викладеного, враховуючи
фактичні обставини справи, стан
здоров'я і вік дитини, якій на момент
розірвання шлюбу батьків було тільки
пів року, а на час винесення рішення 10
років, та зважаючи на те, що після
розірвання шлюбу протягом останніх
років батько не спілкувався з дитиною,
вона фактично забула про нього, а тому
тривале систематичне розлучення її з
матір'ю може завдати психологічний
стрес, суд задовольняє позовні вимоги
частково та ухвалює рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про встановлення порядку
спілкування з дитиною та його участі у
її вихованні шляхом встановлення
побачення з дитиною її батьком, ОСОБА_1,
в першу та третю суботу місця з 10.00 до
16.00 години за місцем проживання та у
межах м.Запоріжжя з правом
відвідування культурно-масових,
спортивних, розважальних та оздоровчих
закладів (в перший місяць у присутності
матері дитини ОСОБА_2); влітку протягом
10 календарних днів та 5 днів у зимовий
період за домовленістю між батьками
кожного року за місцем перебування
батька з повідомленням матері дитини
про місце їх побачення.

Вказаний графік спілкування не
являється остаточним і може бути в
подальшому змінений в залежності від
віку дитини і відновлення її
прихильності і родинних стосунків з
батьком і його новою сім'єю.

До впровадження вищезазначеного
порядку спілкування батька з дитиною
та його участі у вихованні дитини
заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про
усунення перешкод у спілкування з
дитиною є передчасними і тому вони
задоволенню не підлягають, а відтак не
підлягають задоволенню і вимоги про
стягнення з відповідача моральної
шкоди, завданої порушенням прав
позивача на спілкування з дитиною.

В процесі розгляду справи були
досліджені докази, надані відповідачем
в обґрунтування її заперечень проти
позову.

Так покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та надані письмові
докази - ухвала Вільнянського
районного суду Запорізької області від
04.10.2012 р. (т.2 а.с.19), рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 13.12.2012 р. (т.2
а.с.20-21), ухвала Апеляційного суду
Запорізької області від 05.03.2013 р. (т.2
а.с.22), постанова Старобешівського
районного суду Донецької області від
12.12.2012 р. (т.2 а.с.23-24), пояснення ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 (т.2 а.с.25, 26, 27), довідка з
ДУЗ № 280 (т.2 а.с.29), довідка ЗНВК № 63 (т.2
а.с.30), довідка заборгованості по
аліментам (т.2 а.с.86-87), постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчудження (т.2 а.с.92),
довідки КУ «ЦПМСД № 2» (т.2 а.с.154),
рішення Старобешівського районного
суду Донецької області від 16.12.2013 р. (т.2
а.с.155-157), ухвала Апеляційного суду
Донецької області від 23.12.2013 р. (т.2
а.с.158-160) фактично зводяться до того, що
позивач доводить суду про систематичне
невиконання відповідачем батьківських
обов»язків по відношенню до своєї
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3

Зазначене не може бути підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог в
повному обсязі, оскільки питання
позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав
відносно доньки ОСОБА_3 було предметом
судового розгляду та позов, заявлений
ОСОБА_2 був залишений без задоволення
(т.1 а.с.130-135).

Відповідач обґрунтовує свої
заперечення проти позову також
висновком судово-психологічної
експертизи (т.2 а.с.121-138) та позицією
малолітньої дитини, яка зазначила, що
не бажає спілкуватись з ОСОБА_1, який
для неї є сторонньою людиною.

Відповідно до ч.3 ст.171 СК України суд
має право постановити рішення
всупереч думці дитини, якщо цього
вимагають її інтереси і може не
погодиться з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обгрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Враховуючи наведене, суд в інтересах
дитини для забезпечення отримання нею
батьківського виховання вважає
можливим встановлення порядку
спілкування батька з дитиною та його
участі у вихованні дитини.

П.12 висновку судово-психологічної
експертизи, згідно якого з урахуванням
стану здоров»я ОСОБА_3, її віку та те, що
ОСОБА_12 вона не знає, а тому спілкування
з ним призведе до психологічного
стресу, руйнування картини сім»ї, що
склалася, та як наслідок до порушення
її емоційного благополуччя, не
спростовує висновків суду про часткове
задоволення позову з підстав,
наведених вище.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа -
районна адміністрація Запорізької
міської Ради по Шевченківському
району) усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною та її вихованні,
та визначення способу участі у
вихованні дитини та спілкуванні -
задовольнити частково.

Визначити час спілкування та способи
виховання ОСОБА_1 з його малолітньою
дитиною, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом
встановлення побачення з нею її
батьком, ОСОБА_1, в першу та третю суботу
місця з 10.00 до 16.00 години за місцем
проживання та у межах м.Запоріжжя з
правом відвідування культурно-масових,
спортивних, розважальних та оздоровчих
закладів (в перший місяць у присутності
матері дитини ОСОБА_2); влітку протягом
10 календарних днів та 5 днів у зимовий
період за домовленістю між батьками
кожного року за місцем перебування
батька з повідомленням матері дитини
про місце їх побачення.

В задоволені інших позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В. Дмитрюк