КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/2296/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

за участю секретаря -
Гарнаженко Н.С., Лебедюк І.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5

про визнання дій неправомірними,
скасування розпорядження, визнання
недійсними свідоцтв про право
власності, про право на спадщину та
договорів дарування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив поновити
йому строк для подання позову, визнати
неправомірними дії КП «ОМБТІ та РОН»
щодо видачі довідки від 08.04.1994 року № 5550
та технічного паспорту, скасувати
розпорядження органу приватизації від
28.07.1994 року № 36802, визнати недійсним
свідоцтво про право власності від
28.07.1994 року на ? домоволодіння по
АДРЕСА_1, визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину ОСОБА_3 на
прибудову літ. «Б» по АДРЕСА_1, визнати
недійсним договір дарування від 14.05.2004
року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
визнати недійсним договір дарування
від 15.10.2010 року, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2
посилається на те, що його діду ОСОБА_7 у
1927 році було виділено земельну ділянку
строком на 60 років площею 0,27 га з правом
будівництва будинку та господарських
споруд.

В подальшому ? частина вказаної
земельної ділянки була конфіскована на
користь радгоспу ім. «Пролетарської
революції».

Позивач також вказує, що його батькові
ОСОБА_8 було повернуто конфісковану
земельну ділянку, на якій він побудував
індивідуальний будинок.

12.12.1983 року Київським районним судом м.
Одеси за позовом Виконкому Київського
району м. Одеси самочинна прибудова під
літ. «Б» по АДРЕСА_1 була безоплатно
вилучена у родини ОСОБА_8 та передана у
фонд місцевої ради Київського району
Одеси.

Крім того, рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 01.06.1992 року
позивача ОСОБА_2, його дружину та сина
визнано такими, що втратили право
користування житловою площею у
прибудові під літ. «Б» по АДРЕСА_1,
визнано право користування цієї
прибудовою за братом позивача ОСОБА_9
та його дружиною, а також зобов'язано
Виконком Київської райради народних
депутатів укласти з братом позивача
ОСОБА_9 договір найму на житлову площу,
що складається з двох житлових кімнат в
будинку під літ. «Б», кв. АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 зазначає, що рішення Київського
районного суду м. Одеси від 01.06.1992 року
було скасовано постановою президії
Одеського обласного суду від 17.02.1999
року, а справу повернуто на новий
розгляд.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 08.04.1999 року провадження у
справі за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10
припинено.

ОСОБА_2 вказує, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його батько ОСОБА_8, та при прийнятті
спадщини позивач дізнався, що ОСОБА_10
після смерті свого чоловіка (брата
позивача) була приватизована прибудова
під літ. «Б» по АДРЕСА_1 на своє ім'я.

Приватизація відбулась в тому числі на
підставі довідки КП «ОМБТІ та РОН» від
08.04.1994 року № 5550, яка видавалася на
підставі чинного на той час рішення
Київського районного суду м. Одеси від
01.06.1992 року , та в якій було зазначено
про користування ОСОБА_10 ?
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що ОСОБА_10 померла у
ІНФОРМАЦІЯ_2 та після її смерті
спадщину прийняла її мати ОСОБА_3,
одержавши у Третій Одеській державній
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину на вказану ?
домоволодіння по АДРЕСА_1.

14.05.2004 року ОСОБА_3 подарувала спірну
частину домоволодіння ОСОБА_4, який
15.10.2010 року подарував ? домоволодіння по
АДРЕСА_1 ОСОБА_5

ОСОБА_2 також зазначає, що у 2002 році у
прибудові під літ. «Б» по АДРЕСА_1
відбулася пожежа, однак у договорах
дарування від 14.05.2004 року та від 15.10.2010
року цього не відображено.

Оскільки позивач вважає, що вказана
прибудова під літ. «Б» має бути
повернута його родині, він був
вимушений звернутися до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_2 наполягав
на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився, повідомлявся належним
чином, 21.01.2014 року подав до канцелярії
суду заяву (а.с. 93-95), в якій просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
у зв'язку із пропуском строку звернення
до суду, просив розглянути справу за
його відсутності та повідомив суду про
смерть співвідповідачки ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 96).

Відповідачка ОСОБА_5 про час та місце
судового засідання повідомлялася
належним чином шляхом надсилання
судової ухвали та повісток на її
адресу, зазначену у позовній заяві, яка
не змінювалася, про що свідчить довідка
з адресно -довідкового бюро ГУМВС
України в Одеській області (а.с. 88),
однак у жодне судове засідання не
з'явилася, про поважність причин
відсутності не повідомила, заперечень
на позовну заяву не надала.

При цьому суд зазначає, що відповідно
до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка
разом із розпискою, а у випадках,
встановлених цим Кодексом, разом з
копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка надсилається
фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Приймаючи до уваги, що всі судові
відправлення від відповідачки ОСОБА_5
були повернуті поштою із відміткою «за
закінченням терміну зберігання» (а.с. 92,
101), суд вважає за можливе розглядати
справу без її участі.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2,
дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні діду
позивача ОСОБА_7 14.11.1927 року було
виділено земельну ділянку строком на 60
років площею 0,27 га з правом будівництва
будинку та господарських споруд на 16
станції Великого Фонтану (а.с. 11-15).

Згідно свідоцтва про право власності
від 26.05.1961 року батькові позивача
ОСОБА_8 належало домоволодіння АДРЕСА_2,
яке складалося з житлового будинку під
літ. «А» на земельній ділянці площею 1444
кв.м (а.с. 19-20).

Рішенням народного суду Київського
району м. Одеси від 12.12.1983 року за
позовом Виконкому Київського району м.
Одеси самочинна прибудова під літ. «Б»
по АДРЕСА_1 була безоплатно вилучена у
родини ОСОБА_8 та передана у фонд
місцевої ради Київського району Одеси
(а.с. 26-27).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 01.06.1992 року позивача у цій
справі ОСОБА_2, його дружину та сина
визнано такими, що втратили право
користування житловою площею у
прибудові під літ. «Б» по АДРЕСА_1,
визнано право користування цієї
прибудовою за братом позивача ОСОБА_9
та його дружиною, а також зобов'язано
Виконком Київської райради народних
депутатів укласти з братом позивача
ОСОБА_9 договір найму на житлову площу,
що складається з двох житлових кімнат в
будинку під літ. «Б», кв. АДРЕСА_1 (а.с.
28-30).

18.07.1994 року ОСОБА_10 звернулася із заявою
про приватизацію ? частини вказаного
домоволодіння (а.с. 41).

Розпорядженням УЖКГ Виконкому
Одеської міської ради від 28.07.1994 року
ОСОБА_10 передано у приватну власність ?
домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 39).

Розпорядження приймалося на підставі
заяви ОСОБА_10, довідки про склад родини
наймача (а.с. 40) та довідки ОМБТІ № 5550
від 08.04.1994 року (а.с. 42).

УЖКГ Виконкому Одеської міської ради
як орган приватизації 28.07.1994 року видав
ОСОБА_10 свідоцтво про право власності
на ? домоволодіння (квартира 1) по
АДРЕСА_1 (а.с. 38).

Судом також встановлено, що рішення
Київського районного суду м. Одеси від
01.06.1992 року було скасовано постановою
президії Одеського обласного суду від
17.02.1999 року, а справу повернуто на новий
розгляд (а.с 31-32).

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 08.04.1999 року провадження у
справі за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10
припинено (а.с. 33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача
ОСОБА_8 (а.с. 37). З пояснень позивача
слідує, що при прийнятті спадщини він
дізнався про приватизацію ОСОБА_10
після смерті свого чоловіка (брата
позивача) прибудови під літ. «Б» по
АДРЕСА_1 на своє ім'я.

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та після її
смерті спадщину прийняла її мати
ОСОБА_3, одержавши у Третій Одеській
державній нотаріальній конторі
свідоцтво про право на спадщину на
вказану ? домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.
43).

Судом також встановлено, що 14.05.2004 року
ОСОБА_3 подарувала спірну частину
домоволодіння ОСОБА_4 (а.с. 49, 50).

15.10.2010 року ОСОБА_4 подарував ?
домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (а.с. 53,
54).

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
визнання неправомірними дій КП «ОМБТІ
та РОН» щодо видачі довідки від 08.04.1994
року № 5550 та технічного паспорту,
скасування розпорядження органу
приватизації від 28.07.1994 року № 36802 та
визнання недійсним свідоцтва про право
власності від 28.07.1994 року на ?
домоволодіння по АДРЕСА_1 пред'явлені
не до тих відповідачів, які мають
відповідати за ними, а тому задоволенню
не підлягають.

Так, КП «БТІ» Одеської міської ради,
УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради,
Агенція з приватизації житла Одеської
міської ради не визначені ОСОБА_2 в
якості відповідачів у даній справі, а
вимоги ч. 1 ст. 33 ЦПК України дозволяють
суду здійснювати залучення
співвідповідача тільки за клопотанням
позивача, яке протягом розгляду справи
не заявлялося.

Решта позовних вимог, щодо визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, виданого ОСОБА_3 на прибудову
літ. «Б» по АДРЕСА_1, визнання недійсним
договору дарування від 14.05.2004 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
визнання недійсним договору дарування
від 15.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 є похідними та можливість їх
задоволення перебуває у прямій
залежності від позовних вимог про
скасування розпорядження органу
приватизації від 28.07.1994 року № 36802,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності від 28.07.1994 року на ?
домоволодіння по АДРЕСА_1.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_2 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
виданого ОСОБА_3 на прибудову літ. «Б»
по АДРЕСА_1, визнання недійсним
договору дарування від 14.05.2004 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
визнання недійсним договору дарування
від 15.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 також судом не
задовольняються.

Заслуговують на увагу і посилання
ОСОБА_4 на пропуск ОСОБА_2 строку
звернення до суду, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
згідно ст. 267 ЦК України.

ОСОБА_2 у позовній заяві вказує, що про
наведені обставини він дізнався ще у 2005
році при прийнятті спадщини після
смерті його батька ОСОБА_8, однак з
даним позовом до суду звернувся лише
03.10.2013 року, тобто пропустив строк
звернення до суду більше ніж на п'ять
років.

У позові ОСОБА_2 просив суд поновити
строк позовної давності, однак жодних
доказів на підтвердження поважності
причин такого пропуску в порушення ст.
60 ЦПК України суду не надав.

Разом із тим, суд зазначає, що позов
ОСОБА_2 не задовольняється судом не
через пропуск строку позовної
давності, а з наведених вище обставин
щодо помилкового визначення
суб'єктного складу кола відповідачів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати ОСОБА_2 не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання дій
неправомірними, скасування
розпорядження, визнання недійсними
свідоцтв про право власності, про право
на спадщину та договорів дарування -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення його вступної та
резолютивної частини. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Петренко В. С.