Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про стягнення
боргу

за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 21 січня
2013 року та рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 30
травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 6 серпня 2010 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено
договір позики на суму у розмірі 7 000
доларів США на строк до 16 жовтня 2010
року. За договором відступлення права
вимоги від 16 листопада 2012 року,
укладеним між ним (позивачем) та ОСОБА_5,
права кредитора за договором позики
перейшло до нього. Внаслідок
неналежного виконання відповідачем
зобов'язання щодо повернення позики
утворилася заборгованість у розмірі 490
960 грн, яку позивач просив стягнути із
ОСОБА_4

Рішенням (заочним) Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 21 січня 2013 року частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 55
930 грн боргу, 16779 грн штрафу та 60 000 грн
пені. У задоволенні інших вимог
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 30 травня 2013 року
рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від
21 січня 2013 року скасовано у частині
стягнення штрафу та судових витрат,
ухвалено й цій частині нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позовних
вимог. Вирішено питання про судові
витрати. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просив скасувати ухвалені судові
рішення, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

24 вересня 2013 року ОСОБА_4 помер. Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 грудня 2013 року
залучено до участі у справі
правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який
підтримав доводи касаційної скарги.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач не виконав обов'язку щодо
повернення суми позики, за таких
обставин вимоги щодо повернення
указаної суми та застосування
наслідків неналежного виконання
зобов'язання шляхом стягнення штрафу й
пені є обґрунтованими. При цьому суд
першої інстанції дійшов висновку про
зменшення розміру неустойки на
підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині стягнення штрафу
та відмовляючи у цій частині вимог,
апеляційний суд виходив із того, що
одночасне застосування пені й штрафу
як одного виду цивільно-правової
відповідальності є подвійним
стягненням, що суперечить вимогам ст. 61
Конституції України та ч. 3
ст. 509 ЦК України. В іншій частині
апеляційний суд дійшов висновку щодо
законності рішення суду першої
інстанції.

Проте із висновками судів погодитися
повністю не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Із матеріалів справи вбачається, що за
договором позики від 6 вересня
2010 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 грошові
кошти у розмірі 7 000
доларів США на строк до 16 жовтня 2010
року. У випадку порушення строків
повернення боргу позичальника
зобов'язано сплатити штраф у розмірі 30 %
від суми позики та пеню у розмірі 1 % від
суми позики за кожен день прострочення
виконання зобов'язання.

На підтвердження укладення договору
позики позивачем надано розписку
позичальника від 6 вересня 2010 року.

За договором відступлення права
грошової вимоги від 16 листопада
2012 року права кредитора за
договором позики відступлено на
користь ОСОБА_3

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_4 категорично заперечував
отримання ним коштів за договором
позики як позичальником, візування
тексту договору та написання розписки.
На підтвердження своїх доводів просив
призначити у справі почеркознавчу
експертизу з метою з'ясування
суб'єктної належності підпису,
виконаного на боргових документах, та
вирішення питання про те, ким написана
розписка про отримання коштів від його
імені.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги,
суд виходив із того, що відповідач не
скористався правом на подання доказів
та відмовився від проведення
призначеної експертизи.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув
уваги на ті обставини, що неможливість
ОСОБА_4 з'явитися у судове засідання для
відібрання експериментальних зразків
підпису та почерку обумовлювалась його
перебуванням на стаціонарному
лікуванні в КРУ «Клінічна психіатрична
лікарня № 1».

Апеляційний суд не роз'яснив
відповідачеві з огляду на його вік,
розмір, складові та умови виконання
боргового зобов'язання за договором
позики від 6 вересня 2010 року
правові наслідки непроведення
почеркознавчої експертизи та
відсутності доказів у справі.

Не відповідає вимогам процесуального
закону й рішення суду першої інстанції.

Наполягаючи на особистій присутності
при розгляді справи та посилаючись на
те, що перебування на стаціонарному
лікуванні в КРУ «Клінічна психіатрична
лікарня № 1» унеможливлює його явку до
суду протягом тривалого часу,
ОСОБА_4 просив зупинити провадження у
справі на час перебування в межах
стаціонару.

Разом з тим, суд не перевірив наявність
обставин, із встановленням яких закон
пов'язує застосування п. 2 ч. 1 ст. 202 ЦПК
України, та ухвалив рішення у порядку
заочного розгляду справи, позбавивши
відповідача права на подання доказів
на підтвердження своїх заперечень
проти позову та доведення їх
переконливості перед судом.

Враховуючи те, що допущені судами
порушення норм процесуального закону
унеможливили встановлення обставин,
які мають вирішальне значення для
вирішення спору, ухвалені ними судові
рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення рішення Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим від 21
січня 2013 року та рішення Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 30
травня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова