Справа № 761/4563/14-ц
Провадження №2/761/2731/2014
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді:
Кравець Д.І.,

при секретарі:
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди.

Позов мотивовано тим, що 30 квітня 2013
року виконавчою службою її син - ОСОБА_3
був вселений в примусовому порядку у
своє приватизоване житло, а саме
комунальну квартиру АДРЕСА_1 (надалі -
квартира). В той же день ввечері
позивач, разом зі своїм сином ОСОБА_3,
перевезли до квартири деякі речі. Разом
з тим, коли позивач зайшов в загальне
спільне приміщення - сумісний туалет
помити руки, відповідач, який є
співмешканцем у квартирі, почав
перешкоджати йому це здійснити,
зокрема, закривши кран, а через деякий
час взагалі не дав закритись позивачу у
туалеті.

Таким чином, позивач зазначає, що в
результаті протиправних дій
відповідача, йому довелось викликати
працівників міліції, які змушені були
витрачати свій час на це
правопорушення відповідача. Крім того,
в присутності вже працівників міліції,
відповідач намагався вчинити
протиправні дії і по відношенню сина
позивача ОСОБА_3, у зв'язку з чим
позивачу довелось викликати вже другу
бригаду працівників міліції, які також
витратили свій час на відповідача.

При цьому, позивач наголошує, що такою
протиправною поведінкою щодо заборони
користуватись житлом його сина ОСОБА_3,
яке відповідач фактично захопив,
останній наніс позивачу сильні душевні
страждання.

На підставі зазначеного позивач,
зважаючи на те, що відповідач не
усвідомлює своїх протиправних діянь,
просить стягнути з останнього на її
користь моральну шкоду, яку позивач
оцінює у розмірі 1 500 грн. 00 коп. та
понесені ним судові витрати.

У судовому засіданні позивач позов
підтримала та просила його
задовольнити з підстав викладених у
позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи, в розумінні положень ч. 8 ст. 76
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України)
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив. При
цьому, згідно відмітки працівника ТОВ
«Київжитлосвіт» - майстра Зазимко О.А.
відповідач свідомо відмовляється
отримувати судову повістку про виклик
до суду.

Таким чином, враховуючи думку позивача,
який не заперечував щодо розгляду
справи за відсутності відповідача, на
підставі ч. 2 ст. 169 ЦПК України суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи за відсутності
відповідача.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні
надав показання, що позивач є його
рідною матір'ю та з 1987 року він проживає
разом з відповідачем в квартирі. При
цьому, згідно рішення суду у 2012 році
було вирішено виселити відповідача з
частини квартири та вселити в одну із
кімнат його (ОСОБА_3). 30 квітня 2013 року,
після примусового виконання
виконавчою службою зазначеного
рішення суду, він та позивач вперше
вселилися. Близько 22 години 00 хвилин
позивач схотів піти до туалету, але
відповідач його в рішучій формі вигнав
звідти, пояснюючи це тим, що позивач
після себе не прибирає і йому туди не
можна ходити, так як туалет у них
спільний і належить лише йому та ОСОБА_3
Потім відповідач підштовхнув позивача
і приказним голосом сказав йому не
приходити в квартиру, на що позивач
сказав відповідачу, що в цій квартирі у
них приватизовані 8 кв.м. Однак,
відповідач попросив показати йому
договір в оригіналі, чим фактично не
визнав права власника (ОСОБА_3) і
рішення суду про вселення. Крім того,
під час цієї сутички у відповідача був
такий настрій, щоб вдарити позивача.
Після цього, він (свідок) визвав наряд
міліції і вже перед міліціонерами
сказав відповідачу, що він дозволяє
позивачу ходити до туалету. Згодом
наряд міліції з позивачем та
відповідачем пішли на кухню, щоб
відібрати у них пояснення, а він
залишився у кімнаті.

Разом з тим, почувши що відповідач
сказав, що позивач не прописана у
квартирі, він знову в присутності
міліції дозволив позивачу
користуватись туалетом та наголосив,
що власник тут він (свідок) та мати
відповідача, а сам відповідач лише
зареєстрований у квартирі.

При цьому, свідок наголошує, що своїми
діями відповідач встановив диктатуру в
квартирі, у зв'язку з чим була заведена
навіть справа, але її чомусь закрили.

Вислухавши пояснення позивача та
показання свідка, дослідивши матеріали
справи, судом встановлено наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач є рідною матір'ю ОСОБА_3, який
мешкає з відповідачем у одному
приміщенні, а саме в квартирі АДРЕСА_1,
що підтверджується довідкою ТОВ
«Київжитлосвіт» № 500 (форма № 3) від 19
лютого 2014 року (а.с. 25).

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач просить стягнути з відповідача
на її користь моральну шкоду, яку
позивач оцінює у розмірі 1 500 грн. 00 коп.,
заподіяну неправомірними діями
відповідача.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України)
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 16
ЦК України одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів може бути
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

У позовній заяві, як на підставу для
задоволення своїх позовних вимог,
позивач посилається на те, що
відповідач завідомо протизаконними
діями, зокрема, забороною
користуватись туалетною кімнатою у
квартирі, частина якої належить її сину
ОСОБА_3 і в якій останній проживає,
свідомо та навмисно завдає позивачу
моральних та психологічних страждань,
у зв'язку з чим відповідач повинен
відшкодувати нанесену позивачу
моральну шкоду.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
року обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

При цьому, однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач
як на підставу задоволення позову,
зокрема щодо заподіяння моральної
шкоди позивачу, протиправності дій
відповідача та наявності причинного
зв'язку між шкодою заподіяною позивачу
і протиправним діянням відповідача та
вини останнього в її заподіянні, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки не ґрунтуються на
достатніх, належних та допустимих
доказах, суд прийшов до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 129
Конституції України, ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК
України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 76,
169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасували, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: