Справа № 357/6074/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Федисько К. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біла Церква цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»,
треті особи : ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання пункту кредитного договору
недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом мотивуючи тим, що між ним та
Публічним акціонерним товариством
«Ерсте Банк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Фідобанк» 14.08.2008 року було укладено
кредитний договір № 014/11707/2/21499.
Поручителями за зобов'язаннями ОСОБА_1
виступили - ОСОБА_2, ОСОБА_4 Пунктом 10.1
цього кредитного договору передбачено
третейське застереження , що при
виникненні спору він буде вирішений в
Постійно діючому Третейському суді при
асоціації українських банків. Позивач
вважає дане застереження протиправним,
оскільки порушує право позивача, як
споживача на судовий захист своїх
інтересів та прав. Банк належно не
проінформував позивача щодо
третейського застереження та з
порушенням застосував це застереження
, а тому позивач просить суд визнати п.
10.1 кредитного договору № 014/11707/2/21499
від 14.08.2008 р. недійсним.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі.

Представник відповідача, згідно
довіреності в справі, позов не визнав.

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку що позов не підлягає до
задоволення.

Так, судом встановлено, що між
Публічним акціонерним товариством
«Ерсте Банк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Фідобанк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір від 14 серпня 2008року
за № 014/11707/2/21499.

Встановлено, що Пунктом 10.1
зазначеного кредитного договору
передбачено, що всі спори, розбіжності
та вимоги, які виникають при виконанні
цього Договору чи у зв'язку з ним,
підлягають за вибором позивача,
розгляду у постійно діючому
Третейському суді при Асоціації
українських банків, згідно з
регламентом даного третейського суду,
або у місцевому загальному суді,
відповідно до підвідомчості та
підсудності.

Судом встановлено, що відповідно
до рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 25.02.2013року з
ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ
«Ерсте Банк», правонаступником якого у
зв'язку з перейменування є ПАТ
«Фідокомбанк», було стягнуто
заборгованість в розмірі 1 210 646, 63 грн.
та витрати пов'язані з вирішенням спору
Третейським судом у сумі 12 287,63 грн. А
26.04.2013року Дніпровським районним судом
м.Києва було постановлено ухвалу про
видачу виконавчого листа на виконання
Постійно діючого Третейського суду при
асоціації українських банків в особі
третейського судді Марченко В.Ю. від
25.02.2013року по справі № 63/13.

Як пояснив представник позивача, -
рішення третейського суду є
незаконним, так як третейське
застереження в кредитному договорі,
який, фактично, є споживчим договором,
викладено з порушенням вимог діючого
законодавства України та, взагалі,
протиправно кредитний договір містить
це третейське застереження, що
позбавило позивача на судовий захист
його інтересів.

При вирішенні даного
спору суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.51 Закону України
«Про третейські суди» рішення
третейського суду є остаточним і
оскарженню не підлягає, крім випадків,
передбачених Законом. Рішення
третейського суду може бути оскаржено
стороною у випадках передбачених цим
Законом, до компетентного суду
відповідно до встановлених законом
підвідомчості та підсудності справ.
Рішення третейського суду може бути
оскаржено та скасоване, серед іншого,
якщо справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону.

Відповідно до Постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства пр.
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» за наявності
кредитного договору третейського
застереження (окремої третейської
угоди) при вирішенні спору, суд має
враховувати положення пункту 14
частини першої статті 6 Закону України
від 11 травня 2004 року № 1701 - IV «Про
третейські суди» про те, що справи щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку, не підлягають
розгляду третейськими судами. Тому за
наявності вказаного третейського
застереження залишення позовної заяви
позивача без розгляду на підставі
пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК
України є неприпустимим. Такі заяви
підлягають вирішенню і за наявності з
цього приводу рішення третейського
суду, прийнятого за межами його
компетенції. При цьому відповідно до
положень ЗУ «Про захист прав
споживачів» банк не є споживачем.
Договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду у випадках,
передбачених законом (стаття 17 ЦПК ), не
є відмовою від права на звернення до
суду за захистом, а одним зі способів
реалізації права на захист своїх прав
та інтересів.

Третейські застереження, які
викладенні у вказаному кредитному
договорі та зазначених Договорах
поруки не суперечать вимогам ч.14 ст.6 ЗУ
«Про третейські суди».

Рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків 63/13 від 25.02.2013року
прийнято у відповідності до вимог ЗУ
«Про третейські суди», розгляд справи
відбувався в межах третейської угоди,
яка укладена між сторонами у справі і
не визнана компетентним судом не
дійсною.

Згідно ч.1ст.627 ЦК України,
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладені договору,
виборі контрагента та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Суд звертає увагу на ту обставину,
що позивач почав ставити під сумнів
правомірність умови одного з пунктів
кредитного договору, лише, після того,
як почалося порушення умов кредитного
договору щодо повернення боргу та
розпочалася процедура виконання
рішення Третейського суду.

Судом не може бути прийнято до
уваги посилання представника позивача
на те, що вказаний пункт Кредитного
договору є протиправним і розглянута
справа третейським судом йому не
підвідомча, у зв'язку з тим, що спори про
захист прав споживачів не підсудні
Третейському суду, -- оскільки, як
зазначає Узагальнення Верховного Суду
України судової практики розгляду
цивільних справ, які виникають з
кредитних правовідносин, правова
природа кредитних зобов'язань
урегульована в нормах
цивільно-правового зобов'язання
інституту «Позика. Кредит. Банківський
вклад» (глава 71 ЦК України). Кредитний
договір кваліфікується як
двосторонній, консесуальний та
оплатний. Предметом кредитного
договору - є лише грошові кошти. Гроші,
як предмет кредитного договору
відносяться до категорії речей,
визначених родовими ознаками, які
можуть вільно відчужуватися чи
переходити від однієї особи до іншої.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками. У наведеному Законі чітко
прописана процедура укладання
договору, яка включає питання щодо
надання інформації кредитодавцеві та
споживачеві один про одного та щодо
умов кредитування: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений,
форми його забезпечення, тип
відсоткової ставки, сукупну вартість
кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
споживчого кредиту, строк, на який
кредит може бути одержаний, та варіанти
його повернення. При цьому, у разі
ненадання зазначеної інформації
суб'єкт господарювання, який повинен її
надати, несе відповідальність,
встановлену статтями 15 і 23 цього
Закону. Договір про надання споживчого
кредиту укладається в письмовій формі,
один з оригіналів якого передається
споживачеві. Отже, застосування Закону
України «Про захист прав споживачів»
до спорів, які виникають з кредитних
правовідносин, можливе в тому разі,
якщо предметом і підставою позову є
питання надання інформації
споживачеві про умови отримання
кредиту, типи відсоткової ставки,
валютні ризики, процедура виконання
договору тощо, які передують укладенню
договору. Після укладення договору між
сторонами виникають кредитні
правовідносини, тому до спорів щодо
виконання цього договору цей закон не
може застосовуватись, а застосуванню
підлягає спеціальне законодавство у
системі кредитування.

Крім того, суд звертає увагу на те,
що в 2013 році позивач звертався до
Дніпровського районного суду міста
Києва з заявою про скасування рішення
Третейського суду, в зазначеній заяві,
крім іншого, він посилався на ті ж
обставини та підстави, які виклав в
даному позові, вже до Білоцерківського
міськрайонного суду.

Так, відповідно до ухвали
Дніпровського районного суду міста
Києва було встановлено, що рішення
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації українських банків № 63/13 від
25.02.2013року прийнято у відповідності до
вимог Закону України «Про третейські
суди», розгляд справи відбувався в
межах третейської угоди, яка укладена
між сторонами у справі. ОСОБА_1 було
відмовлено в його заяві про скасування
рішення Третейського суду при
асоціації Українських банків.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, оцінюючи подані докази в їх
сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи, суд дійшов висновку,
що заявлені позивачем вимоги не
підлягають до задоволення. Позивачем
не надано жодних належних та
допустимих доказів, надавши належну
правову оцінку яким, суд мав би
можливість дійти обґрунтованого
висновку про задоволення позову.
Позивач скористався своїм правом на
судовий захист, однак його позиція не
знайшла свого підтвердження в ході
судового розгляду справи .

Керуючись ст.ст.526, 627,638 ЦК
України, Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних прав
від 30.03.2012 р. за №5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" ст.ст. 10, 60, 88,
212 - 215, 296 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк», треті особи : ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання пункту кредитного
договору недійсним -

відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя О. Я. Ярмола