АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк Л.М.

секретар: Тодоряк Г.Д.

за участю представника позивача
Семещенко В.О., представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_3
та товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» на рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 09 січня
2014 року у цивільній справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач товариство з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» (далі ТОВ «Порше Лізинг
Україна») звернулося до суду із позовом
до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 13 жовтня 2011 року
між ТзОВ «Порше Лізинг Україна» та
ОСОБА_4 було укладено договір про
фінансовий лізинг № 00003706, згідно умов
якого ТзОВ «Порше Лізинг Україна»
зобов'язався надати у розпорядження
ОСОБА_4 об'єкт лізингу і сплатити
згідно із графіком покриття витрат та
виплати лізингових платежів в сумі 38
424, 25 доларів США, не враховуючи
авансового платежу в сумі, що дорівнює
еквіваленту 6 780, 75 доларів США.

Зазначає, що ОСОБА_3 виступила
поручителем по вказаному договору
згідно із умовами договору поруки від 01
листопада 2011 року.

24 жовтня 2011 року ТзОВ «Порше Лізинг
Україна» передав ОСОБА_4 об'єкт лізингу,
автомобіль VW Passat, 2,0 I TD.

Вказує, що відповідно до п. 6.1 договору
про фінансовий лізинг для експлуатації
об'єкта лізингу ОСОБА_4 щомісяця має
сплачувати ТзОВ «Порше Лізинг Україна»
лізингові платежі у відповідності до
графіку покриття витрат та виплати
лізингових платежів, що становить
невід'ємну частину цього контракту.
Щомісячний лізинговий платіж включає в
себе: суму, яка

________________________________________________________________________
______________________

№ 22ц-350
головуючий по 1
інстанції Данилюк М.І.

Категорія: 19/27

доповідач Кулянда М.І.

відшкодовує частину вартості об'єкта
лізингу, проценти, комісії, покриття
витрат, пов'язаних з оплатою послуг та
відшкодуваннями, що підлягають виплаті
у строки та на умовах, передбачених цим
контрактом.

Згідно п. 8.2 договору про фінансовий
лізинг у випадку прострочення сплати
платежу до ОСОБА_4 застосуються
санкції: пеня у розмірі 10 % річних від
вчасно невиплаченої суми за кожен день
затримки до моменту повної виплати
платежу, штрафні санкції за вимоги щодо
сплати, надіслані ТзОВ «Порше Лізинг
Україна»: еквівалент 15 доларів США за
першу вимогу, еквівалент 20 доларів США
за другу вимогу, еквівалент 25 доларів
США за третю вимогу, компенсація
будь-яких витрат, понесених ТзОВ «Порше
Лізинг Україна» та/або винагороди,
включаючи, окрім іншого, гонорари
юристам, судові та позасудові витрати,
нараховані/виплачені з метою
відшкодування сум, не виплачених
ОСОБА_4 у відповідності до контракту.

Зазначає, що починаючи з лютого 2012 року
ОСОБА_4 не виконує зобов'язання за
договором фінансового лізингу,
частково не сплативши платіж за лютий
2012 року та не сплатив лізингові платежі
за березень - травень 2012 року.

ТзОВ «Порше Лізинг Україна» відмовився
від договору і висунув вимогу про
сплату ОСОБА_4 заборгованості за
договором, а також про повернення
об'єкта лізингу, про що його було
повідомлено листом.

Станом на 11 липня 2013 року за ОСОБА_4
рахується заборгованість в сумі 25 893
грн. 36 коп.

Крім цього, ним мають бути сплачені
збитки, понесені ТзОВ «Порше Лізинг
Україна» в сумі 448 879 грн. 03 коп.; штраф
в сумі 1 047 грн. 83 коп.; пеня в сумі 3 228
грн. 60 коп.; 3 % річних в сумі 968 грн. 59 коп.;
проценти за користування чужими
грошовими коштами в сумі 2 416 грн. 09 коп.
Зазначені суми та судові витрати
просить стягнути солідарно із ОСОБА_4
та ОСОБА_3

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 09 січня 2014 року
позов ТзОВ «Порше Лізинг Україна» до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на користь ТзОВ «Порше Лізинг Україна»
основну суму заборгованості за
договором фінансового лізингу № №
00003706 від 13 жовтня 2011 року у сумі 25 893
грн. 36 коп., штраф у сумі 1 047 грн. 83 коп.,
пеню у сумі 3 228 грн. 60 коп., 3 % річних у
сумі 968 грн. 59 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

На дане рішення ОСОБА_3 подано
апеляційну скаргу. Просить скасувати
рішення в частині солідарного
стягнення заборгованості з ОСОБА_3 як
поручителя, з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
суду ухвалене із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу також подано ТзОВ
«Порше Лізинг Україна». Просять
рішення суду першої інстанції змінити
і стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3
збитки в сумі 448 879, 03 грн., проценти за
користування чужими грошовими коштами
в сумі 2 416,09 грн., а також стягнути
витрати на правову допомогу в сумі 4 872
грн.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга ТзОВ «Порше Лізинг Україна»
підлягає задоволенню частково, а
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Стаття 309 ч. 1 ЦПК України передбачає, що
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

- недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

- невідповідність висновків суду
обставинам справи;

- порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про стягнення
солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь
ТОВ «Порше Лізинг Україна» збитків в
сумі 448 879, 03 грн., процентів за
користування чужими грошовими коштами
в сумі 2 416, 09 грн. суд першої інстанції
виходив із відсутності правових
підстав для задоволення вказаних
позовних вимог.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки суд
дійшов їх внаслідок неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що згідно п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Статтею 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року
№ 723/97 передбачено, що відносини, які
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями Цивільного кодексу
України про лізинг, найм,
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюються цим
Законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, урахуванням нормального
зносу, або у стані, який було обумовлено
в договорі. Якщо наймач не виконує
обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має прав вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання: 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом;

Пунктом 6.1. договору про фінансовий
лізинг для експлуатації об'єкта
лізингу лізингоодержувач щомісяця
виплачуватиме ТОВ «Порше Лізинг
Україна» лізингові платежі відповідно
до графіка покриття витрат та виплати
лізингових платежів (плану
відшкодування), що є невід'ємною
частиною цього контракту та інших
положень контракту. Щомісячний
лізинговий платіж включає в себе: суму,
яка відшкодовує частину вартості
об'єкта лізингу; проценти; комісії:
покриття витрат, пов'язаних з оплатою
послуг та відшкодуваннями, що
підлягають виплаті у строки та на
умовах, передбачених цим контрактом
(включаючи, окрім іншого витрати на
ремонт об'єкта лізингу, реєстраційні
платежі та інші витрати, передбачені
або прямо пов'язані з контрактом).

Згідно з п. 4.4 договору
лізингоодержувач покриває всі витрати,
понесені в результаті експлуатації
об'єкта лізингу, включаючи, окрім
іншого, витрати, що можуть бути
понесені внаслідок дотримання
обґрунтованих вимог ТОВ «Порше Лізинг
Україна» щодо експлуатації та/або
передачі об'єкта лізингу.

Пунктами п. п. 8.2. - 8.2.3. у випадку
прострочення сплати платежів до
лізингоодержувача застосовують
наступні санкції: пеня у розмірі 10 %
річних від вчасно невиплаченої суми за
кожен день затримки до моменту повної
виплати платежу; штрафні санкції за
вимоги щодо сплати, надіслані ТОВ
«Порше Лізинг Україна» (пункт 8.3.1 цього
контакту): еквівалент 15 доларів США на
першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за
другу вимогу, еквівалент 25 доларів США
за третю вимогу (якщо ТОВ «Порше Лізинг
Україна» вирішить надіслати таку третю
вимогу); компенсація будь-яких витрат,
понесених ТОВ «Порше Лізинг Україна»
та/або винагороди, включаючи, окрім
іншого гонорари юристам, судові та
позасудові витрати,
нараховані/виплачені з метою
відшкодування сум, не виплачених
лізингоодержувачем відповідно до
контракту.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом 13 жовтня 2011 року між
ТзОВ «Порше Лізинг Україна» та
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
договір про фінансовий лізинг № 00003706,
згідно якого ТзОВ «Порше Лізинг
Україна» зобов'язався надати у
розпорядження ОСОБА_4 об'єкт лізингу -
автомобіль марки VW Passat, 2,0 I TD, 2011 року
випуску, а лізиноодержувач - щомісячно
виплачувати лізингодавцю лізингові
платежі відповідно до графіку покриття
витрат та виплати лізингових платежів.
Щомісячний лізинговий платіж включає в
себе суму, яка відшкодовує частину
вартості об'єкта лізингу, проценти,
комісії, покриття витрат, пов'язаних з
оплатою послуг та відшкодуваннями, що
підлягають виплаті у строки та на
умовах, передбачених вищезазначеним
договором.

З метою забезпечення належного
виконання лізингоодержувачем своїх
зобов'язань за вищезазначеним
договором фінансового лізингу, 01
листопада 2011року, між ТзОВ «Порше
Лізинг Україна» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки, згідно якого
остання, відповідно до п.1 договору
поруки несе солідарну
відповідальність за виконання своїх
зобов'язань лізингоодержувача ОСОБА_4.
Пунктом 2 цього договору поруки
передбачено, що зобов'язання
поручителя включають, окрім іншого,
лізингові платежі, штрафні санкції та
відшкодування збитків, що підлягають
сплаті лізингоодержувачем у
відповідності до положень цього
контракту, а тому ОСОБА_3 несе солідарну
відповідальність за невиконання
зобов'язань ОСОБА_4

06 травня 2012 року з ініціативи
лізингодавця договір був припинений
через часткову несплату чергового
платежу за березень 2012 року в сумі 8 355
грн. 96 коп., квітень 2012 року в сумі 8
377грн. 83 коп., травень 2012 року в сумі 376,80
грн.

Станом на 11 липня 2013 року
заборгованість перед позивачем за
несплаченими лізинговими платежами
становить 25 893, 36 грн.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 порушив
свої договірні зобов'язання зі сплати
щомісячних лізингових платежів.

У зв'язку із порушенням умов договору
ТзОВ «Порше Лізинг Україна»
відповідачам направлялись нагадування
про сплату щомісячних лізингових
платежів: перше - 02 березня 2012 року,
друге - 20 березня 2012 року, третє - 04
квітня 2012 року, 18 квітня 2012 року, 04
травня 2012 року. Разом з третім
нагадуванням, 04 травня 2012 року
відповідачам було направлено вимогу
про сплату заборгованості за
договором, повернення об'єкта лізингу
та повідомлення про відмову від
договору.

Однак, відповідач ОСОБА_4 не виконав
вимоги позивача, не сплатив
заборгованість, не передав у
визначений строк об'єкт лізингу.

За таких обставин, апелянт для
відновлення свої порушених прав
звернувся до спеціалізованих
організацій ТОВ «Орум» та ТОВ
«Юридична фірма «Тріпл Сі» для
здійснення заходів щодо розшуку та
повернення об'єкта лізингу.

А тому, 31 липня 2012 року, приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу було вчинено
виконавчий напис № 2045 про повернення
об'єкта фінансового лізингу -
автомобіля марки VW Passat, 2,0 I TD, 2011 року
випуску, що був переданий у
користування на підставі договору про
фінансовий лізинг, укладеного 13 жовтня
2011 року, через несплату чергових
платежів.

Державною виконавчою службою об'єкт
лізингу вилучений не був.

Лише в листопаді 2012 року апелянтом була
отримана інформація відносно того, що
об'єкт лізингу визнаний знаряддям
вчинення злочину і знаходиться на
штрафному майданчику Шевченківського
РВУ МВС України в Чернівецькій області.

Таким чином, звернення до
вищезазначених спеціалізованих
організацій, вчинення виконавчого
напису, здійснення заходів щодо
розшуку вищезазначеного об'єкту
лізингу призвели до витрат апелянта, що
підтверджуються: договорами про
надання колекторських послуг від 01
лютого 2011 року та про надання юридично -
консультаційних послуг від 21 червня 2012
року ; рахунками-фактурами від 26
березня 2013 року, 25 липня 2012 року, 13
листопада 2012 року, 26 квітня 2013 року;
платіжними дорученнями від 1 квітня 2013
року, 27 липня 2013 року, 14 листопада 2012
року, 26 квітня 2013 року; актами від 26
березня 2013 року, 13 листопада 2012 року, 23
січня 2013 року (а.с. 85 - 98).

Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України
витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п.13.6 вищезазначеного
Договору лізингу лізингоодержувач
відшкодовує всі та будь-які витрати,
понесені ТзОВ «Порше Лізинг Україна» у
зв'язку з вилученням (поверненням)
об'єкта лізингу, у тому числі витрати,
пов'язані із залученням будь-яких
третіх осіб, що надають послуги
пов'язані з вилученням об'єкту лізингу.

Отже, в зв'язку з порушенням
відповідачем своїх зобов'язань,
останній зобов'язаний відшкодувати
позивачу збитки в сумі 16 000 грн., згідно
п. 13.6 Договору про фінансовий лізинг.

Враховуючи наведене, рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» збитків в сумі 16 000 грн.
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України
збитками є доходи, які особа могла
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно п.6.3 Договору фінансового
лізингу сторони погодили, що лізингові
платежі та інші платежі, що підлягають
виплаті на користь «Порше Лізинг
Україна», відображають справедливу
вартість об'єкта лізингу та
забезпечують отримання «Порше Лізинг
Україна» очікуваної суми станом на
дату виконання контракту суми на
основі діючого курсу обміну доларів
США, встановленого Національним банком
України або українським комерційним
банком, яке буде обрано за рішенням
«Порше Лізинг Україна», станом на дату,
коли кожен платіж підлягає виплаті.

Таким чином, при укладенні між
сторонами Договору, апелянт сподівався
отримати доходи впродовж дії договору,
при належному виконанні умов договору
відповідачем ОСОБА_4

Починаючи з лютого 2012 року відповідач
почав порушувати свої зобов'язання за
Договором щодо вчасної сплати
лізингових платежів, заборгованість
за лізинговими платежами за період з 15
лютого 2012 року по 15 травня 2012 року
становить 54 178,28 доларів США. Станом на
04 травня 2012 року (дата припинення
договору) курс НБУ складав 7,9899 за 1
долар США.

Отже, розрахунок збитків у вигляду
упущеної вигоди здійснюється
наступним чином 54 178,28 *7,9899 =432 879,03 грн.

З огляду на викладене, у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань, Договір було
припинено і завдано позивачу збитків у
вигляді упущеної вигоди в сумі 432 879,03
грн.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» збитків в сумі 448 879, 03 грн.
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог в цій частині.

Суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, відмовивши
позивачу в задоволенні позовних вимог
щодо сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Не виконавши вчасно грошові
зобов'язання у розмірі основної суми
заборгованості відповідно до Договору,
відповідач фактично утримував грошові
кошти, належні позивачеві без
достатньої правової підстави.

Проте, Договором та законом розмір
процентів за користування чужими
коштами за період прострочення
виконання грошового зобов'язання не
встановлений. У такому разі, відповідно
до ч. 1 ст. 8 ЦК України за аналогією
повинна застосовуватися ст. 1048 ЦК
України, згідно з якої, якщо договором
не встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Таким чином, загальна сума процентів за
користування чужими грошовими коштами
за період заборгованості з 15 лютого 2012
року по 15 травня 2012 року становить 2
416,09 грн.

Враховуючи наведене, рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» процентів за користування
чужими грошовими коштами в сумі 2 416, 09
грн. підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог в цій частині.

Водночас, при ухваленні оскаржуваного
судового рішення суд першої інстанції,
порушив норми процесуального права,
прийшов до неправильного висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат на правову допомогу,
виходячи з наступного.

За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до ст. 47 ЦПК України
учасниками цивільного процесу, крім
осіб, які беруть участь у справі, є
секретар судового засідання, судовий
розпорядник, свідок, експерт,
перекладач, спеціаліст, особа, яка
надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги. Така особа має право
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії
долучених до справи документів, бути
присутнім у судовому засіданні. Особа,
яка має право на надання правової
допомоги, допускається ухвалою суду за
заявою особи, яка бере участь у справі.

Аналіз указаних норм
процесуального права дає підстави для
висновку про те, що особа, яка надає
правову допомогу, не є представником
осіб, що беруть участь у справі.

Із журналів судових засідань та
диску звукозапису судових засідань
вбачається, що Саневич С.С. залучений до
участі у справі у якості представника.

На підтвердження повноважень
Саневича С.С. представляти в суді
інтереси ТзОВ «Порше Лізинг України»
подано довіреність від 25 березня 2013
року (а.с. 146), де зазначено, що останній є
представником. Саневич С.С. у всіх
журналах судового засідання записаний
як представник позивача. На виконання
своїх повноважень Саневич С.С. давав
пояснення, заявляв клопотання.

Таким чином, Саневич С.С. приймав
участь у розгляді справи в якості
представника позивача із
повноваженнями представника,
передбаченими ст. 44 ЦПК України, а тому
він не є особою, яка надає правову
допомогу, згідно ст. 56 ЦПК України.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
витрат на правову допомогу по справі
підлягає скасуванню, згідно вимог п. 4 ч.
1 ст. 309 ЦПК України.

Доводи апелянта ОСОБА_3 проте, що в
умовах Договору про фінансовий лізинг
від 13 жовтня 2011 року в частині прав та
обов'язків поручителя, а також договору
поруки від 01 листопада 2011 року строк
припинення поруки не визначений, а тому
підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559
ЦК України є помилковими, виходячи з
наступного.

Пунктом 12 договору поруки, який
укладено між ТзОВ «Порше Лізинг
Україна» та ОСОБА_3 01 листопада 2011року
визначено, що умови поруки набирають
чинності з моменту їхнього підписання
«Порше Лізинг Україна» та поручителем
і залишаються чинними до повного
виконання зобов'язань
лізингоодержувача, передбачених
пунктом 12 цього контракту.

Пунктами 12 та 12.1 Договору про
фінансовий лізинг № 00003706 від 13 жовтня
2011 року, укладеного між ТзОВ «Порше
Лізинг Україна» та відповідачем
ОСОБА_4 передбачено, що строк лізингу
за цим контрактом визначається у
Договорі про фінансовий лізинг,
графіку покриття витрат та виплати
лізингових платежів (плану
відшкодування).

Згідно графіку покриття витрат та
виплати лізингових платежів (план
відшкодування) строк лізингу становить
60 місяців, тобто з 13 жовтня 2011 року до 15
вересня 2016 року, а тому відсутні
підстави для застосування норм ч.4 ст. 559
ЦК України.

Враховуючи наведене, рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 09 січня 2014 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Порше Лізинг
Україна» збитків в сумі 448 879, 03 грн.,
процентів за користування чужими
грошовими коштами в сумі 2 416, 09 грн. та
судових витрат на правову допомогу
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог в цій частині.

У решті рішення суду слід залишити без
змін.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» підлягає стягненню по 913 грн.
50 коп. понесених витрат на сплату
судового збору з кожного.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Порше
Лізинг Україна» задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 09 січня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_4
та ОСОБА_3 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Порше
Лізинг Україна» збитків в сумі 448 879, 03
грн., процентів за користування чужими
грошовими коштами в сумі 2 416, 09 грн. та
судових витрат на правову допомогу
скасувати.

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
стягнення збитків в сумі 448 879, 03 грн.,
процентів за користування чужими
грошовими коштами в сумі 2 416, 09 грн.
задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Лізинг
Україна» збитки в сумі 448 879, 03 грн.,
проценти за користування чужими
грошовими коштами в сумі 2 416, 09 грн.

У решті рішення суду залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» по 913 грн. 50 коп. понесених
витрат на сплату судового збору з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: