УХВАЛА

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна» про стягнення
неустойки за касаційною скаргою
ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4,
на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 7 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 17 серпня 2011 року між ним та ПрАТ
«СК «Провідна» було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспортну, за умовами якого
відповідач взяв на себе зобов'язання в
разі настання страхового випадку із
застрахованим транспортним засобом
марки «Lend Rover», державний номерний знак
НОМЕР_1, здійснити виплату страхового
відшкодування. 23 травня 2012 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля, унаслідок
якої транспортний засіб був
пошкоджений. У цей же день, він
звернувся до страхової компанії із
заявою про виплату страхового
відшкодування, а 20 червня 2012 року подав
інші документи, передбачені умовами
договору страхування, необхідні для
виплати страхового відшкодування.
Незважаючи на те, що всі необхідні
документи для виплати страхового
відшкодування ним були подані 20
червня 2012 року, а

виплата страхового відшкодування мала
бути здійснена до 25 липня 2012 року,
відповідачем здійснено виплату
страхового відшкодування лише 17
вересня 2012 року. Посилаючись на
викладене, позивач просив стягнути з
ПрАТ «СК «Провідна» на свою користь
пеню в розмірі трьох відсотків за кожен
день прострочення виплати страхового
відшкодування в сумі 1 093 626 грн. на
підставі п. 5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 7 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 27 листопада 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій
представником, ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційні
скарги не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову про стягнення
неустойки, з висновками якого
погодився апеляційний суд,
обґрунтовано виходив із того, що Закон
України «Про захист прав споживачів»
не розповсюджується на спірні
правовідносини.

Судами встановлено, що 17 серпня 2011 року
між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_3 був
укладений договір добровільного
страхування наземного транспорту -
належного йому автомобіля марки «Lend
Rover», державний номерний знак НОМЕР_1,
яким до страхових ризиків, крім іншого,
віднесено також пошкодження
транспортного засобу внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

23 травня 2012 року по вул. Харківське шосе
в м. Києві сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю застрахованого
автомобіля внаслідок якої він був
пошкоджений.

Цього ж дня позивач звернувся до ПрАТ
«СК «Провідна» із заявою про виплату
йому страхового відшкодування.

13 вересня 2012 року ПрАТ «СК «Провідна»
на підставі страхового акта прийняла
рішення про виплату страхового
відшкодування у розмірі 675 077
грн. 92 коп., а 17 вересня 2012 року
проведено виплату страхового
відшкодування у вищезазначеному
розмірі.

Предметом позову є стягнення пені за
несвоєчасну виплату страхового
відшкодування в розмірі трьох
відсотків за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування на
підставі п. 5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Положення ст. 1 Закону України «Про
страхування» регламентують, що
страхуванням є вид цивільно-правових
відносин щодо захисту майнових
інтересів фізичних осіб та юридичних
осіб у разі настання певних подій
(страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

За положеннями ст. ст. 979, 988 ЦК України
за договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначені у договорі, грошову суму
(страхову виплату). Страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
страхування» здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування)
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до п. 21.4.5 договору
страхування страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасне
здійснення виплати страхового
відшкодування шляхом сплати неустойки
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який нарахована пеня, від
суми відшкодування за кожен день
прострочення.

Отже, між сторонами укладено договір
майнового страхування, умови
відповідальності визначені цим
договором, а Закон України «Про захист
прав споживачів», регулює відносини,
які виникають між споживачем і
виробником, виконавцем, продавцем під
час продажу товарів (виконання робіт,
надання послуг), встановлює права
споживачів на придбання товарів
(робіт, послуг»

належної якості та безпечних для життя
і здоров'я, а також визначає механізм
захисту та основи реалізації
державної політики. Вказаний закон
регулює правовідносини у сфері
страхування, але не такі, що пов'язані з
відповідальністю, передбаченою
договором.

При цьому метою страхування при
укладенні договору майнового
страхування є погашення за рахунок
страховика ризику майнової
відповідальності перед іншими особами
та ризику виникнення інших збитків у
результаті страхового випадку.

Ураховуючи викладене, суди дійшли
правильного висновку про те, що
положення п. 5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів» на спірні
правовідносини не поширюється й
обґрунтовано відмовили в позові саме з
цих підстав.

Під час встановлення зазначених фактів
судами не було порушено норми
процесуального права, судові рішення
відповідають обставинам справи.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 7 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко