РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року. Старобешівський
районний суд Донецької області у
складі: головуючого - судді Дмитрієва
О.Ф., при секретарі Вжещ Ю.О., за участю:
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Старобешеве цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на боці відповідача
приватний нотаріус Старобешівського
районного нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.01.2014 року звернувся з позовом
до відповідача посилаючись на те, що
26.01.2010 року між ним та відповідачем
укладено договір позики грошових
коштів, посвідчений приватним
нотаріусом Старобешівського районного
нотаріального округу Донецької
області. Відповідно до договору він
зобов*язаний повернути відповідачу
грошові кошти у такій самій сумі, що
були передані йому у строк до 26.01.2011
року. 02.03.2011 року приватним нотаріусом
Старобешівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 видано
виконавчий напис, зареєстрований в
реєстрі за №453 відповідно до якого
запропоновано стягнути з нього на
користь відповідача грошові кошти у
сумі 800000,00 грн. та 3% річних у розмірі
2000,00 грн., а разом 802000,00 грн. Зазначає, що
при вчиненні нотаріусом виконавчого
напису порушено вимоги Закону України
«Про нотаріат», зокрема щодо права
нотаріуса на вчинення такого напису
лише при наявності безспірної
заборгованості, яка підтверджується
відповідними документами. Окрім цього
нотаріусом не виконано обов*язок
покладений пунктом 3.5 глави 16 «Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», а саме щодо того, що нотаріус
повинен перевірити, чи подано на
обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженому ПКМУ №1172 від
29.06.1999 року. Просить визнати виконавчий
напис нотаріуса Старобешівського
районного нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_5 за №453 таким,
що не підлягає виконанню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просила задовольнити з підстав
викладених в позовній заяві, додатково
пояснила суду, що договір позики
грошових коштів між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
дійсно був укладений, позивач
повідомлений про необхідність
повернення грошових коштів, однак
нотаріус при вчиненні виконавчого
напису не перевірила те, що договір
позики частково виконаний, крім того в
порушення п.3.5 глави 16 «Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України» не перевірила та
документально не підтвердила факт
передачі грошових коштів.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила в задоволенні позову
відмовити, суду пояснила, що
нотаріальні дії приватним нотаріусом
ОСОБА_5 вчинено у відповідності з
чинним Законодавством, зокрема у
ОСОБА_3 наявний борг перед ОСОБА_4,
претензію, щодо необхідності сплати
боргу у відповідному розмірі позивач
отримав.

Третя особа ОСОБА_5 до судового
засідання не з*явилась, надала до суду
письмові пояснення в яких зазначила, що
26.01.2010 року нею посвідчений договір
позики укладений між ОСОБА_4та ОСОБА_3
Згідно договору відповідач позичив
позивачу грошові кошти у розмірі 800000,00
грн. терміном до 26.01.2011 року. Після
спливу зазначеного в договорі строку
ОСОБА_4 надав всі необхідні документи,
які підтверджують безспірну
заборгованість ОСОБА_3 внаслідок чого
нею, після закінчення обумовленого
законом строку, вчинено виконавчий
напис за №453. Вважає, що її дії при
вчинені нотаріального виконавчого
напису від 02.03.2011 року відповідають
законодавству України.

Суд заслухавши представників сторін,
дослідивши та проаналізувавши
письмові докази, вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 26.01.2010 року між
позивачем та відповідачем укладено
договір позики грошових коштів (далі
Договір), відповідно до якого ОСОБА_4
передав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі
800000,00 грн. Зазначений договір
нотаріально посвідчений та
зареєстрований в реєстрі за №90 (а.с.8-9).
Згідно п.4 Договору ОСОБА_3 зобов*язаний
повернути ОСОБА_4 позику (грошові кошти
у такій самій сумі, що були передані
йому позикодавцем) згідно умов цього
договору у строк до 26.01.2011 року.
Відповідно до п.6 Договору якщо
позичальник своєчасно не поверне
позикодавцю суму позики, він
зобов*язаний сплатити грошову суму
відповідно до ст.625 ЦК України, тобто
несплачену у строк суму основного
боргу, несплачені проценти за
користування грошовими коштами та три
проценти річних від простроченої суми.
Приватним нотаріусом Старобешівського
районного нотаріального кругу ОСОБА_5
02.03.2011 року вчинено виконавчий напис,
зареєстрований в реєстрі за №453, про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
невиплачених в строк, на підставі
договору позики грошових коштів від
26.01.2010 року за реєстровим №90, грошові
кошти у сумі 800000,00 грн., строк
повернення яких настав 26.01.2011 року та 3%
річних від простроченої суми у розмірі
2000,00 грн., а разом 802000,00 грн.

Позивачем, представником позивача в
обґрунтування позовних вимог під час
звернення з позовною заявою до суду та
під час розгляду справи зазначено, що
вчинені виконавчого напису нотаріусом
не виконано обов*язок покладений п.3.6
Глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України» щодо
перевірки надання документів
зазначених у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів та зазначив, що сума боргу
частково сплачена. Крім того зазначив,
що при вчиненні нотаріальної дії,
зокрема при посвідченні договору
позики грошових коштів від 26.01.2010 року
нотаріусом не перевірено факт передачі
цих коштів.

Проте зазначені доводи позивача
спростовуються наступним.

Вчинення виконавчого напису за
договором позики здійснюється з
урахуванням вимог статті 1050 Цивільного
кодексу України, за умови його
нотаріального посвідчення. Згідно ч.2
ст. 1050 ЦК України, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому, якщо договір позики
процентний.

Згідно ст.50 ЗУ «Про нотаріат»
нотаріальна дія або відмова у її
вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду. Право на
оскарження нотаріальної дії або
відмови у її вчиненні, нотаріального
акта має особа, прав та інтересів якої
стосуються такі дії чи акти.

Здійснення виконавчого напису
нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88
Закону України «Про нотаріат»,
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 червня 1999 року № 1172 «Про
затвердження переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів» (що діяла на час вчинення
напису), Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від 03
березня 2004 року за № 20/5 (що діяла на час
вчинення напису).

Згідно ст. 87 Закону України «Про
нотаріат» (далі Закон) для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість. Перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону нотаріус
вчиняє виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах
між підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.
Якщо для вимоги, за якою видається
виконавчий напис, законом встановлено
інший строк давності, виконавчий
напис видається у межах цього строку.

Згідно ст. 282 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України ( далі Інструкція),
для стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи
на документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів,
за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ч. 2 п. 283 Інструкції вчинення
виконавчого напису в разі порушення
основного зобов'язання здійснюється
нотаріусом після спливу тридцяти днів
з моменту одержання боржником
письмової вимоги про усунення
порушень.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем по справі ОСОБА_4 на
адресу позивача ОСОБА_3 надіслана
заява, щодо необхідності повернення
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних, та надано строк, 30
днів з моменту одержання боржником
письмової вимоги про усунення
порушень. Відповідно до особистого
підпису ОСОБА_3 отримав зазначену заяву
27.01.2011 року (а.с.18), проте не надав
відомостей про погашення суми боргу. Ця
обставина не заперечується стороною
позивача.

Абзацем 1 п. 284 Інструкції визначено, що
нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку
(абз.2 п.284 Інструкції).

Відповідно до п. 1 Переліку документів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 р. №
1172, за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, для одержання виконавчого
напису подаються: а) оригінал
нотаріально посвідченої угоди, що
передбачає сплату грошових сум,
передачу або повернення майна, а також
право звернення стягнення на
заставлене майно; б) документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення виконання
зобов'язання.

Отже, виконавчий напис на договорі
позики грошових коштів передбачає
задоволення вимоги позикодавця за
основним зобов*язанням, включаючи
сплату процентів, основної суми боргу
та будь-якого збільшення цієї суми, яке
було прямо передбачене умовами
основного зобов*язання, вчиняється
нотаріусом за умови подання
позикодавцем документів, достатніх
для встановлення безспірності
заборгованості за прострочення
виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 виконав зазначені умови та
надав нотаріусу оригінал договору
позики грошових коштів від 26.01.2010 року,
зареєстрований в реєстрі за №90, заяву,
яка отримана позивачем 27.01.2011 року, про
необхідність повернення позики, сплати
індексу інфляції та 3% річних у тридцяти
денний термін.

Суд надає оцінку твердженням
представника позивача що при
посвідченні договору позики від 26.01.2010
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 нотаріусом не
перевірено факт передачі грошових
коштів.

Так відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної в
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 18
вересня 2013 року (справа № 6-63цс13),
письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику. Договір позики є
двостороннім правочином, а також він є
одностороннім договором, оскільки
після укладення цього договору всі
обов*язки за договором позики, у тому
числі повернення предмета позики або
рівної кількості речей того ж роду та
такої ж якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

Позивачем жодного доказу який би
стосувався відсутності
заборгованості, існування
заборгованості в іншому розмірі чи
виконання договірних зобов*язань не
надано.

Отже, у нотаріуса були відсутні
підстави вважати, що розмір
заборгованості позивача перед
відповідачем, а також суми процентів,
зазначених у виконавчому написі, є
спірними.

На підставі вищевикладеного, суд
відмовляє у задоволенні позову
повністю.

Питання про розподіл судових витрат,
суд вирішує у відповідності з вимогами
ст. 88 ЦПК України.

Оскільки позивачу у задоволенні позову
відмовлено судові витрати стягненню не
підлягають.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 5, 10, 11, 208, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України,
суд ст. 1050 ЦК України, ст.ст. 50,87,88 ЗУ «Про
нотаріат», суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Старобешівський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення

Суддя:

01.04.2014