інстанції Левченко А.В.Провадження №
22-ц/780/1868/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

1 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука
М.А.

при секретарі Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ

цивільну справу за апеляційною скаргою
комунального комерційного унітарного
підприємства "Фінансова компанія
"Житло-інвест" на заочне рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
комунального комерційного унітарного
підприємства "Фінансова компанія
"Житло-інвест" про розірвання договору
та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА :

В листопаді 2013 року позивач звернулася
до суду з позовною заявою, в якій
зазначала, що між нею та ККУП "Фінансова
компанія "Житло-інвест" було укладено
договір про участь у фонді
фінансування будівництва № КНТР-000024/кв
від 27.01.2009 року. 13.09.2012 року укладено
додаткову угоду № 3 до договору, якою
остаточно визначено об'єкт
інвестування, строк введення в
експлуатацію об'єкта інвестування,
суму коштів передану в управління.
Згідно договору вона /ОСОБА_1/ передає
ККУП "Фінансова компанія "Житло-інвест"
в управління грошові кошти з метою
отримання у власність об'єкта
інвестування, а ККУП "Фінансова
компанія "Житло-інвест" зобов'язалося
здійснити управління залученими
коштами в інтересах неї. Об'єктом
інвестування спочатку була квартира
АДРЕСА_1. Вона виконувала свої
зобов'язання - передавала кошти згідно
встановленого графіку - всього
передала 302 500,00 грн. В подальшому в
зв'язку зі зміною проекту будинку
остаточним об'єктом інвестування стала
квартира АДРЕСА_1, вартість якої
складала 273 798,72 грн. Таким чином вона
переплатила вартість об'єкта
інвестування на суму 28 701,28 грн.
Відповідач вказану суму не повернув.
Об'єкт інвестування в експлуатацію
станом на 30.09.2013 р. не введений, його
будівництво не здійснюється. З огляду
на вказане просила стягнути з
відповідача на її користь безпідставно
набуте майно - грошові кошти в сумі 28
701,28 грн.; розірвати договір про участь у
фонді фінансування будівництва №
КНГР-000024/кв від 27.01.2009 р., укладений між
нею та ККУП "Фінансова компанія
"Житло-інвест"; стягнути збитки в сумі 298
200,00 грн.; неустойку в сумі 760,41 грн. та
відшкодувати понесені судові витрати.

Заочним рішенням суду позовні
вимоги задоволено.

Ухвалою суду відмовлено у
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Мотивує тим, що суд порушив норми
матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачкою та ККУП "Фінансова
компанія "Житло-інвест" було укладено
договір про участь у фонді
фінансування будівництва № КНТР-000024/кв
від 27.01.2009 року. 13.09.2012 року укладено
додаткову угоду № 3 до договору, якою
остаточно визначено об'єкт
інвестування, строк введення в
експлуатацію об'єкта інвестування,
суму коштів передану в управління.
Згідно договору ОСОБА_1 передає ККУП
"Фінансова компанія "Житло-інвест" в
управління грошові кошти з метою
отримання у власність об'єкта
інвестування, а ККУП "Фінансова
компанія "Житло-інвест" зобов'язалося
здійснити управління залученими
коштами в інтересах ОСОБА_1 Об'єктом
інвестування спочатку була квартира
АДРЕСА_1. ОСОБА_1 виконала свої
зобов'язання - передала кошти згідно
встановленого графіку - всього
передала 302 500,00 грн. В подальшому в
зв'язку зі зміною проекту будинку
остаточним об'єктом інвестування
позивача стала квартира АДРЕСА_1,
вартість якої складала 273 798,72 грн.

Таким чином ОСОБА_1 переплатила
вартість об'єкта інвестування на суму 28
701,28 грн. Відповідач вказану суму
позивачу не повернув. Об'єкт
інвестування в експлуатацію станом на
30.09.2013 р. не введений, його будівництво
не здійснюється.

За таких обставин суд першої інстанції
задовільнив позовні вимоги.

Суд послався на ст.. 1212 ЦК України і
указав, що поскільки відповідач без
достатньої правової підстави утримує
кошти внесені в більшій сумі, ніж
вартість об'єкта інвестування,
задовільнив вимоги та стягнув 28 701,28
грн.

Надалі суд послався на положення ст..
15,16, 651 ЦК України, задовільнив вимоги в
іншій частині і виходив з того, що
відповідач не виконує умови договору
інвестування, не ввів об'єкт в
експлуатацію, призупинив будівництво,
а тому розірвав договір, стягнув з
відповідача суму внесених
інвестиційних коштів, неустойку та
судові витрати.

Однак із зазначеними висновками суду
не можна погодитись, виходячи з
наступного.

Колегія вважає, що суд вірно встановив
обставини справи.

На думку колегії при вирішенні спору
слід було застосовувати положення
Договору та норми спеціального
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини.

Так відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» (далі Закон) у разі
порушення забудовником строків
спорудження об'єкта будівництва або у
разі неналежного виконання
управителем своїх обов'язків,
передбачених ч. 1 цієї статті,
довіритель має право вимагати від
управителя дострокового розірвання
договору та виплати йому коштів.
Управитель зобов'язаний виплатити
довірителю кошти в сумі, що
визначається відповідно до ст. 20 цього
Закону при відмові довірителя від
участі у ФФБ і не може бути меншою за
суму, внесену довірителем до ФФБ.

Згідно із ч. 7 ст. 20 Закону сума коштів,
яка підлягає поверненню довірителю у
випадках, передбачених ч.ч. 4 - 6 цієї
статті, повертається довірителю
протягом п'яти днів після здійснення
управителем наступної повної
реалізації відповідного об'єкта
інвестування або після введення
об'єкта будівництва в експлуатацію.

Частиною 9 ст. 20 Закону визначено, що для
ФФБ виду А виплата коштів довірителю не
може здійснюватися за рахунок іншого
ФФБ або власного майна управителя.

Дійшовши висновку про задоволення
позову, поза увагою суду залишилось
положення ч. 7 ст. 20 Закону, які
визначають порядок повернення коштів
довірителю, зокрема у випадку,
передбаченому ч. 4 ст. 20 Закону.

Таким чином, кошти з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
за умови встановлення здійснення
управителем повної реалізації
закріпленого за останнім об'єкта
інвестування або введення об'єкта
будівництва в експлуатацію та спливу
п'яти днів після настання вказаних
обставин.

Суд не врахував вимоги вказаних
нормативних актів і при постановленні
рішення неправильно застосував норми
матеріального права, що відповідно до
ст.. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду.

Також встановлено, що відповідно до 1.2
додаткової угоди №3 від 13 вересня 2012
року укладеної між сторонами
визначено, що «кінцеві розрахунки між
сторонами будуть проведені після
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію».

Встановлено, що станом на 30 вересня 2013
року об'єкт будівництва в експлуатацію
не введено, будівництво не
здійснюється.

Суд не врахував вказаних обставин
справи, умов Договору, вимог указаного
вище законодавства і на думку колегії
передчасно вирішив стягнути з
відповідача суму коштів сплачених у
більшій сумі, що також є підставою для
скасування рішення суду і в цій
частині.

За встановлених обставин апеляційну
скаргу слід задовільнити рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог в
повному обсязі.

Керуючись ст.. 309, 316 ЦПК України колегія
суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовільнити.

Скасувати заочне рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :