АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 4208 /2014
інстанції - Зотько Т.А.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
представника позивача Хмирова Е.О.

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором;

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра», поданою представником
Чапіком Миколою Миколайовичем

на рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 31 січня2014 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м.Києва від 31.01.2014 року позов ПАТ КБ
«Надра» задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь
ПАТ КБ «Надра» заборгованість за
кредитом у розмірі 17197 грн. 66 коп.,
несплачені відсотки у розмірі 2874 грн. 44
коп., несплачену пеню у розмірі 2874 грн. 44
коп., несплачений штраф у розмірі 6394
грн. 40 коп., а всього стягнуто 29340 грн. 94
коп., а також судовий збір у розмірі по
146 грн. 71 коп. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, Чапік
М.М., діючи в інтересах ПАТ КБ «Надра»,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду змінити та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі. Посилається на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, в частині
зменшення розміру пені,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Необґрунтованим, на думку апелянта, є
висновок суду в частині зменшення
розміру пені до розміру заборгованості
по сплаті процентів. Відповідачами не
надано суду доказів на підтвердження
їхнього матеріального становища.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ПАТ КБ «Надра»
Хмиров Е.О. підтримав апеляційну скаргу
в повному обсязі, посилаючись на
доводи, викладені в ній. Представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялись належним чином,
про що свідчать розписки. Неявка
відповідачів в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
згідно кредитного договору № 45/П/21/2007-840
від 24.01.2007 року відповідач ОСОБА_3
отримав кредит у розмірі 8000,00 дол. США
із розрахунку сплати13,49% на рік за
користування кредитом, строком з
24.01.2007р. по 24.01.2014 р.

З метою забезпечення повернення
кредиту з відповідачем ОСОБА_5 було
укладено договір поруки № 45/П/21/2007-840
від 24.01.2007 року, відповідно до якого
ОСОБА_5 зобов'язалась відповідати перед
позивачем як солідарний з
позичальником боржник.

Заборгованість позичальника перед
банком за кредитним договором №
45/П/21/2007- 840 від 24.01.2007 року станом на
19.09.2013 року становить 9 059,23 дол. США (за
курсом НБУ станом на 19.09.2013 року
становить 72 410,43 грн.), з яких: 2151,59 дол.
США (за курсом НБУ станом на 19.09.2013 року
становить 17 197,66 грн.), - непогашений
кредит; 359,62 дол. США (за курсом НБУ
станом на 19.09.2013 року становить 2 874,44
грн.), - несплачені відсотки; 5748,02 дол.
США (за курсом НБУ станом на 19.09.2013 року
становить 45943,93 грн.)- несплачена пеня за
прострочення строків виконання
зобов'язань; 800,00 дол. США (за курсом НБУ
станом на 19.09.2013 року становить 6394,40
грн.) - несплачений штраф за
прострочення строків сплати
мінімально необхідного платежу.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі
посилається на п. 27 Постанови №5 від
30.03.2012 року Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

Однак, увказаному пункті лише
наводяться істотні обставини в
розумінні частини третьої статті 551 ЦК.
Повністю ж норма вказаної статті
звучить наступним чином: «Розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.». Суд в своєму
рішенні і не посилався на інші
обставини, які мають істотне значення,
а посилався на першу частину частини
третьої статті 551 ЦК, тобто на «Розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків».

Вказане перевищення згідно позовних
вимог банку є значним. Так згідно
позовної заяви розмір неустойки
складає 52338, 33 грн.(45 943,93 грн. (пеня) + 6394,40
грн. (штраф)). Розмір же збитків складає
20072,10 грн. (17197,66 грн. (заборгованість) +
2874,44 грн. (несплачені відсотки). Тобто
розмір нарахованої банком неустойки
складає260,75% по відношенню до збитків
(52338, 33 грн./20072,10 грн.)* 100%.

Зважаючи на вищевказане
перевищення, відповідач ОСОБА_3,
відповідно, просивпро зменшення
розміру неустойки.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_3
вказував, що він добросовісно вважав,
що кредит за кредитним договором
погашений повністю, а банк з липня 2012
рокуне пред'являв будь-яких претензій
до нього та до поручителя.

Зважаючи на вищевказане суд і
зменшив розмір неустойки, встановивши
її в розмірі 9268,84гривень (2874,44 грн.
(пеня)+ 6394,40грн(штраф), що складає 46,17%
(9268,84 гривні /20072,10 гривень)* 100%.

Конституційним Судом України прийнято
рішення від 11.07.2013 № 7- рп/2013 у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення
положень другого речення преамбули
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Згідно вказаного рішення:
«Конституційний Суд України вважає за
необхідне піддати
конституційно-правовому аналізу
правовідносини зі сплати пені, що
виникають між фізичними особами -
споживачами та банками і іншими
фінансовими установами у
правовідносинах споживчого
кредитування.

Відповідно до частини четвертої статті
42 Конституції України держава захищає
права споживачів, здійснює контроль за
якістю і безпечністю продукції та усіх
видів послуг і робіт, сприяє діяльності
громадських організацій споживачів.

Свобода договору є однією із загальних
засад цивільного законодавства (пункт
З частини першої статті 3 Кодексу).
Згідно з частиною другою статті 627
Кодексу у договорах за участю фізичної
особи - споживача враховуються вимоги
законодавства про захист прав
споживачів. Особливості регулювання
відносин за договором про надання
споживчого кредиту встановлені
законом (частина третя статті 1054
Кодексу).

Як зазначено в положеннях пунктів 22, 23
статті 1, частини першої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12 травня 1991 року № 1023-ХІ1 з
наступними змінами (далі - Закон про
захист прав споживачів) споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника; споживчий кредит - кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до положень частин першої,
третьої статті 509, статей 526, 629 Кодексу
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 11
Закону про захист прав споживачів між
кредитодавцем та споживачем
укладається договір про надання
споживчого кредиту, відповідно до
якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Кодексом також передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (частина перша статті 546).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 Кодексу). Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом
(частина друга статті 551 Кодексу).
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (частина третя статті
551 Кодексу).

Таким чином, правовідносини про
надання споживчого кредиту є
договірними, до яких мають бути
застосовані, зокрема, як загальні
положення Кодексу про зобов'язання та
договір, так і приписи його частини
другої статті 627 щодо необхідності
врахування вимог законодавства про
захист прав споживачів.

Положеннями частин першої, другої
статті 18 Закону про захист прав
споживачів встановлено, що продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. В частинах третій, четвертій
статті 18 Закону про захист прав
споживачів наведено окремі
несправедливі умови договору, перелік
яких не є вичерпним. Прн цьому пунктом 4
частини першої статті 21 Закону про
захист прав споживачів встановлено, що
для цілей застосування цього закону та
пов'язаного з ним законодавства про
захист прав споживачів права споживача
вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо порушується принцип
рівності сторін договору, учасником
якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з
того, що вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункті 6 статті 3, частині третій
статті 509 та частинах першій, другій
статті 627 Кодексу засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку спотворюєїї дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з
огляду на приписи частини четвертої
статті 42 Конституції України участь у
договорі споживача як слабкої сторони,
яка підлягає особливому правовому
захисту у відповідних правовідносинах,
звужує дію принципу рівності учасників
цивільно-правових відносин та свободи
договору, зокрема у договорах про
надання споживчого кредиту щодо сплати
споживачем пені за прострочення у
поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з
положеннями Резолюції Генеральної
Асамблеї ООН «Керівні принципи для
захисту інтересів споживачів» від 9
квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено:
визнаючи, що споживачі нерідко
перебувають у нерівному становищі з
точки зору економічних умов, рівня
освіти та купівельної спроможності,
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд
України, межі дії принципу свободи
договору визначаються законодавством
з урахуванням критеріїв
справедливості, добросовісності,
пропорційності і розумності. При цьому
держава має підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційними інтересами банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і правами та
охоронюваними законом інтересами
споживачів їх кредитних послуг (абзац
третій підпункту 3.2 пункту 3
мотивувальної частини Рішення від 10
листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про
захист прав споживачів кредитних
послуг).

У наведених «Керівних принципах для
захисту інтересів споживачів»
визначено, що споживачі мають бути
захищені від таких зловживань, як
односторонні типові контракти,
виключення основних прав у контрактах
та незаконні умови кредитування
продавцями.

Захист від цих зловживань базується на
положеннях законодавства, зокрема
частини третьої статті 551 Кодексу,
відповідно до якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків,та за наявності інших обставин,
які мають істотне значення. За
практикою судів загальної юрисдикції
України істотними обставинами в
розумінні вказаних положень Кодексу
вважаються, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, а й інші
інтереси сторін, що заслуговують на
увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

За таких обставин, суд першої
інстанції законно та обґрунтовано
зменшив розмір пені до 2874 грн. 44 коп. та
стягнув неустойку в розмірі 9268,84грн.
(2874,44 грн. (пеня)+ 6394,40грн.(штраф), що
складає 46,17% від суми основного боргу
за договором (9268,84 гривні /20072,10 гривень)*
100%. Вказана сума неустойки є
справедливою та відповідає її суті та
призначенню.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра», подану представником
Чапіком Миколою Миколайовичем
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 31 січня2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: