Головуючий суду 1 інстанції - Кулешова
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 416/3464/13-ц
Провадження № 22ц/782/943/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів - Околота Г.М., Гаврилюка
В.К.,

при секретарі - Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі апеляційного суду
Луганської області в м.Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за
довіреністю від імені ОСОБА_3, на
рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 29 жовтня 2013 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання договору купівлі -
продажу нерухомого майна дійсним та
визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка у жовтні 2013 року звернулась
до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона відповідно
до досягнутих раніше домовленостей у
повному обсязі сплатила відповідачу
вартість квартири, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_5
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
цього нерухомого майна, просила суд
визнати дійсним договір купівлі -
продажу квартири та визнати за нею
право приватної власності на вказану
квартиру.

Рішенням Лутугинського районного суду
Луганської області від 29.10.2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі - продажу
нерухомого майна дійсним та визнання
права власності були задоволені. Суд
визнав:

- дійсним договір купівлі - продажу
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, укладений 10.08.2000 року між
продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_4;

- за ОСОБА_4 право власності на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

Не погодившись із цим рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2, який діє за
довіреністю від імені ОСОБА_3 (особи,
питання про права та обов'язки якої
вирішив суд), звернувся до суду з
апеляційною скаргою на нього, вважає
його незаконним, необґрунтованим,
ухваленим із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, судова
колегія вважає апеляційну скаргу
ОСОБА_2, який діє за довіреністю від
імені ОСОБА_3, такою, що підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 1991
року по19 серпня 2003 року (а.с.26, 52-53).

Квартири, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, була придбана ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу,
укладеного з ОСОБА_6 08 серпня 1997 року
(а.с.3).

У відповідності до положень статті 60
Сімейного кодексу України (далі - СК
України) майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно із ст.65 СК України, дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Стаття 657 ЦК України передбачає, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або
іншого нерухомого майна укладається
у письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

При таких обставинах, приймаючи до
уваги, що квартира, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, була придбана ОСОБА_5
під час його перебування у шлюбі з
ОСОБА_3, зазначена квартира не була
розподілена між подружжям після
розірвання шлюбу, з огляду на те, що
апелянт письмової згоди на укладення
договору купівлі-продажу спірної
квартири ОСОБА_4 не надавала, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
не залучив до участі у справі всіх
належних відповідачів, а тому дійшов
передчасного та необгрунтованого
висновку про можливість задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі - продажу
нерухомого майна дійсним та визнання
права власності.

Крім того колегія суддів звертає увагу
на наступне.

У відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України,
якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами,
і відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін
ухилилася від його нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий
договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Але ж стаття 657 ЦК України передбачає,
що договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку
(квартири) або іншого нерухомого
майна укладається у письмовій формі
і підлягає нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації.

Крім того, згідно із ч.1 ст.182 ЦК України,
право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обмеження цих прав,
їх виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Також, відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України,
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації -
з моменту державної реєстрації.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення у зазначеній цивільній справі,
не прийняв до уваги, що з урахуванням
положень зазначених правових норм
передбачена ч.2 ст.220 ЦК України
можливість визнання договору дійсним
поширюється лише на ті договори, які
підлягають тільки нотаріальному
посвідченню, від якого сторона
ухиляється, й не підлягають державній
реєстрації, а тому суперечить
законодавству визнання в судовому
порядку дійсним правочину щодо
нерухомого майна, оскільки такий
правочин підлягає обов'язковій
державній реєстрації.

Такий висновок міститься і у п.13
постанови № 9 Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року „Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними", відповідно до якого,
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма частини другої
статті 220 ЦК не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Таким чином, на думку колегії суддів, на
час ухвалення оскаржуваного судового
рішення правові підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання договору купівлі -
продажу нерухомого майна дійсним та
визнання права власності були
відсутні.

При цьому суд приймає до уваги, що
розписка ОСОБА_5 про отримання грошей
від позивачки була написана у 2013 році і,
відповідно, лише у 2013 році були
зафіксовані у письмовому вигляді усі
істотні умови договору купівлі-продажу
квартири між вказаними особами (а.с.5).

Будь-які інші письмові докази щодо
укладання між сторонами у справі угоди
про купівлю-продаж спірної квартири
суду не надано.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, а відповідно
до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З огляду на наведені обставини, а також
з урахуванням положень п.п.1, 4 ч.1 ст. 309
ЦПК України, колегія суддів вважає за
необхідне рішення Лутугинського
районного суду Луганської області від
29 жовтня 2013 року скасувати, ухваливши у
справі нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі - продажу
нерухомого майна дійсним та визнання
права власності відмовити.

Приймаючи до уваги викладене,
керуючись ст.ст.304, п.1 ст.307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК фУкраїни, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за
довіреністю від імені ОСОБА_3,
задовольнити.

Рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 29 жовтня 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання договору купівлі -
продажу нерухомого майна дійсним та
визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його оголошення, однак його
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: