Справа № 1304/2627/12
Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/2139/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка
Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря:
Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Галицького районного
суду м. Львова від 12 грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 12 грудня 2013 року задоволено
частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Галицька", за участю
третьої особи ОСОБА_4, про
відшкодування збитків.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2000
грн. моральної шкоди та 495, 00 грн.
вартості експертного дослідження.

Позов третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги, ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Галицька", про
відшкодування збитків задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 9056,
89 грн. вартості відновлювального
ремонту автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 110,
56 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним та
необґрунтованими. Вважає, що в
порушення вимог п. 6 ч.2 ст. 119 ЦПК України
ОСОБА_5 не навів жодного доказу того, що
ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити йому 510
грн. франшизи, 1589,54 грн. різниці між
величиною відновлювального ремонту та
величиною відновлювального ремонту із
врахування фізичного зносу, а сам
висновок №49 автотоварознавчого
дослідження не є належним доказом
Вказує, що в судовому засіданні
безспірно встановлено, що діями або
бездіяльністю ПАТ «СК «Галицька» не
заподіяно позивачу та третій стороні з
самостійними вимогами жодної
матеріальної шкоди, оскільки сторони у
відповідному порядку не звертались із
заявою до страховика, про що
підтвердили в судовому засіданні, а
отже ОСОБА_3 сам собі заподіяв моральну
шкоду, так як не звернувся вчасно до
страховика. Необґрунтованим вважає і
стягнення з нього в користь ОСОБА_3 495
грн. вартості проведення
автотоварознавчого дослідження.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким повністю відмовити у задоволенні
позовів ОСОБА_3 та третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта ОСОБА_2, котрі належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але не з'явилися в
судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утримання диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом.

Районним судом встановлено, що 29.11.2010
року у м. Львові на вул. Червоної Калини
ОСОБА_2, керуючи автобусом марки
«Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2, здійснив
дорожньо-транспортну пригоду, в
результаті якої відбулося зіткнення з
автомобілем марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_3,
який належить третій особі із
самостійними вимогами ОСОБА_4, та яким
у момент ДТП керував позивач ОСОБА_3

Постановою Яворівського районного
суду Львівської області від 23.12.2010 року
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340
грн.

Відповідно до ст.980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з:

1) життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування);

2)володінням, користуванням і
розпорядженням майном(майнове
страхування);

3)відшкодування шкоди, завданої
страхувальником(страхування
відповідальності).

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
страхування" страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серії №ВС/5347371
від 13.01.2010 року транспортний засіб -
автомобіль марки «Мерседес» д.н.з.
НОМЕР_2 на момент ДТП був застрахований
у ПАТ «Страхова компанія «Галицька».

Згідно ст.5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно - правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 цього ж Закону
визначено, що страховим випадком є
подія, внаслідок якої заподіяна шкода
третім особам під час дорожньо -
транспортної пригоди, яка сталася за
участю забезпеченого транспортного
засобу і внаслідок якої настає
цивільно - правова відповідальність
особи, відповідальність якої
застрахована за договором.

Згідно із ст.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно п.5 ч.1 ст.989 ЦК України одним із
обов'язків страхувальника є обов'язок
повідомити страховика про настання
страхового випадку у строк,
встановлений договором.

У п.33 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" також визначено,
що учасник дорожньо - транспортної
пригоди невідкладно, але не пізніше
трьох робочих днів з дня настання
дорожньо - транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно -правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону
-МТСБУ), повідомлення про дорожньо -
транспортну пригоду встановленого
МТСБУ зразка. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Згідно роз'яснень, викладених у п.16
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», у разі
невиконання особою, відповідальність
якої застрахована, обов'язку
письмового надання страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у передбачених
випадках - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, шкода
відшкодовується завдавачем шкоди.

Оскільки ОСОБА_2 як страхувальник не
виконав свого обов'язку, передбаченого
ст.33 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно -правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», то він
позбавляється права на відшкодування
шкоди за його винні дії
страхувальником - ПАТ «Страхова
компанія «Галицька».

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що відповідач
ОСОБА_2 повинен нести матеріальну
відповідальність відповідно до ст. 1187
ЦК України, а доводи апелянта у цій
частині - безпідставними.

Відповідно до чч.1,2 ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі,
якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Позивачем для підтвердження розміру
заподіяної йому шкоди надано висновок
спеціаліста №49 від 31.01.2011 року.

Колегія суддів вважає, що визначення
розміру шкоди саме на підставі цього
висновку не суперечить вимогам
цивільного процесуального
законодавства, зокрема ст. ст. 57, 212 ЦПК
України.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України
письмовими доказами є будь -які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг із них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Отже, якщо позивач для підтвердження
розміру шкоди надав висновок
спеціаліста, а відповідач, заперечуючи
проти цього розміру, не надав жодних
доказів на підтвердження своїх
заперечень, то районний суд відповідно
до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України вірно
ухвалив рішення на підставі наявних у
справі доказів, а тому твердження
апелянта про те, що зазначений висновок
автотоварознавчого дослідження не є
належним доказом, колегія суддів
вважає безпідставними.

Однак, на думку судової колегії,
районний суд безпідставно стягнув із
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 9056, 89 грн.
вартості відновлювального ремонту
автомобіля, оскільки згідно висновку
№49 експертного авто товарознавчого
дослідження від 31.01.2011 року, який
знаходиться на а.с.13-21 т.1, вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля «ВАЗ - 212140» д.н.з.
НОМЕР_3 становить 7467,35 грн., а тому у цій
частині оскаржуване рішення слід
змінити, зменшивши розмір майнової
шкоди, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2
до 7467,35 грн.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь - яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням положень ст. 23 ЦК України,
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 (з наступними змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" колегія
суддів вважає, що висновки суду щодо
розміру відшкодування моральної шкоди,
яка заподіяна позивачу ОСОБА_3, в
повній мірі відповідають обставинам
справи, є обґрунтованими, а тому
апеляційна скарга у цій частині не
підлягає задоволенню.

У решті доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 12 грудня 2013 року у частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
9056, 89 грн. вартості відновлювального
ремонту автомобіля, змінити, зменшивши
розмір майнової шкоди, яка підлягає
стягненню із ОСОБА_2 до 7467,35 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: