Єдиний унікальний номер 230/9897/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1973/2014
Головуючий в 1 інстанції Юшков М.М.
Доповідач Халаджи О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Бугрим Л.М.

суддів Халаджи О.В., Гапонова А.В.

при секретарі Лавицькому Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Єнакіївського міського суду
Донецької області від 13 січня 2014 року
та додаткове рішення Єнакіївського
міського суду Донецької області від 14
січня 2014 року у цивільній справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3
про звернення стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Єнакіївського міського суду
Донецької області від 13 січня 2014 року
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про звернення
стягнення задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № GОІВGА0000096 від 20
лютого 2007 року у розмірі 146503,18 доларів
США, що за курсом 7,99 відповідно до
службового розпорядження НБУ 27 липня
2013 року складає 1170560,40 гривень звернути
стягнення на квартиру загальною площею
75,7 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
комерційний банк «ПриватБанк» з
укладанням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем.

Додатковим рішенням Єнакіївського
міського суду Донецької області від 14
січня 2014 року з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
стягнуто у солідарному порядку судовий
збір у розмірі 3441,00 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що рішенням Єнакіївського
міського суду Донецької області від 01
червня 2009 року у цивільній справі
№2-985/09 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до апелянта та ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки було
відмовлено в задоволенні вимог в
повному обсязі. В даному випадку
позивач знову звернувся до суду з такою
самою позовною заявою, до того самого
відповідача, та про той самий предмет
позову, та з таких самих підстав, по
тому же кредитному договору та
договору іпотеки. На цей час зазначене
рішення набрало законної сили.
Вищевказаним рішенням с ОСОБА_1
стягнуто заборгованість за кредитним
договором, та позивач має право
звернутися з виконавчими листами до
органів ДВС. Таким чином при наявності
у позивача оскаржуваного рішення йому
надається можливість отримати суму
боргу у подвійному розмірі. Також
апелянт зазначає, що нею були надані
документи, які підтверджують, що на час
укладання договору іпотеки в квартирі
за адресою АДРЕСА_1, що була закладена
за цим договором, була зареєстрована
неповнолітня дитина ОСОБА_3 Тобто
зазначений договір іпотеки було
укладено без отримання дозволу органів
опіки та піклування та його укладення.
Таким чином зазначений договір іпотеки
є нікчемним внаслідок того, що його
недійсність передбачена законом. Окрім
того, не визначення судом порядку
продажу квартири через органи
Державної виконавчої служби в межах
виконавчого провадження та не
визначення вартості квартири є
неправомірним та не справедливим,
порушуючи норми матеріального права.
Враховуючи наведене, просить скасувати
рішення Єнакіївського міського суду
Донецької області від 13 січня 2014 року,
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні представник
апелянта - відповідача по справі ОСОБА_1
- ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив її
відхилити та залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 до судового
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
з'явившихся сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши докази, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 лютого 2007 року ОСОБА_1 уклала з
позивачем договір GОІВGА0000096 від 20
лютого 2007 року, що підтверджується
копією кредитного договору (а.с.22-26),
відповідно до якого вона отримала
кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 20 лютого
2017 року. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором ПАТ
КБ «ПриватБанк» і відповідачем ОСОБА_2
20 лютого 2007 року було укладено договір
іпотеки № GОІВGА0000096, копію якого
долучено до матеріалів справи (а.с.27-33).
Згідно з договором іпотеки ОСОБА_2
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 75,7 кв.м.,
житловою площею 48,5 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Позивачем умови
кредитного договору виконано належним
чином, грошові кошти у встановленому
розмірі відповідачем отримано. Однак,
ОСОБА_1 свої зобов'язання належним
чином не виконує, в зв'язку з чим у неї
утворилася заборгованість перед
банком, яка станом на 23 липня 2013 року
становить 146503,18 доларів СІЛА, яка
складається з наступного: 47196,48 доларів
США - заборгованість за кредитом; 36031, 81
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
5258,34 доларів США - заборгованість по
комісії за користуванням кредитом;
51010,42 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; а також витрати
відповідно до договору: 31,28 доларів США
- штраф (фіксована частина); 6974,85 доларів
США - штраф (процентна складова), що
підтверджується розрахунком
заборгованості за договором (а.с.6-11).

Статтею 629 ЦК України зазначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Крім того статтею 526 ЦК передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
сторонами належним чином відповідно до
умов договору.

Згідно п.1 статті 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до вимог ст.ст. 554, 610 ЦК
України, боржник та поручитель несуть
відповідальність як солідарні
боржники.

Відповідно до ст.623 ЦК України божник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані
збитки.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у тій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
тій самій кількості, такого самого роду
та такої самої якості, що були передані
йому позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Відповідно ст. 590 Цивільного кодексу
України, заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не передбачено
договором або законом.

Згідно ст. 575 Цивільного кодексу
України, іпотекою є застава нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Закон України «Про іпотеку» є
спеціальним законом, який регулює
відносини у сфері застави нерухомого
майна - іпотеки.

За змістом ст. 11 Закону України "Про
іпотеку" вбачається, що майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки. У разі задоволення
вимог іпотеко держателя за рахунок
предмета іпотеки майновий поручитель
набуває права кредитора за основним
зобов'язанням.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що в разі порушення
іпотекодавцем (відповідачем)
зобов'язань, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
зобов'язань боржником (відповідачем), а
в разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
дотримуючись визначених наведеною
вище нормою матеріального права вимог,
а також, вимог статей 214, 215 ЦПК України
належним чином перевірив пояснення
сторін, у достатньому обсязі
визначився з наявністю чи відсутністю
обставин, на які вони посилались,
вмотивував свій висновок про часткове
задоволення позовних вимог саме в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки, визначився з розміром
заборгованості, яка виникла на час
звернення до суду, а тому в цій частині
доводи апеляції не заслуговують на
увагу. Відмовляючи у задоволенні
позову в частині позовних вимог про
виселення, суд вірно послався на пункт
43 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30.03.2012 року.

Враховуючи викладене та юридичну
природу спірних правовідносин, під час
вирішення питання, суд повно встановив
всі обставини, якими обґрунтовувались
вимоги й заперечення сторін.

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до переоцінки доказів, які
були досліджені судом першої
інстанції, проте переконливих доказів,
які б спростовували висновки суду,
апелянтом не надано.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції встановив права і обов`язки
сторін, що брали участь у справі,
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін, дав їм належну
правову оцінку і зробив вірний
правовий висновок. Рішення ухвалене з
дотриманням судом норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом
апеляційної інстанції не встановлено
порушень норм матеріального або
процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Єнакіївського міського суду
Донецької області від 13 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили після її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: