Справа №468/2422/13-ц 13.05.2014 13.05.2014 13.05.2014
Провадження №22-ц/784/901/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/784/901/14
інстанції Янчук С.В.
апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 травня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Свіщуку С.В.,

без участі осіб, які беруть участь у
справі і належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на заочне рішення Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 26 листопада 2013 року

за
позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» ( далі -
ПАТ КБ „ПриватБанк") до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 про
виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» ( далі - Банк) звернулося
в суд з позовом до ОСОБА_5 про
виселення.

Позивач зазначав, що за кредитним
договором № NKN1GК00000016 від 22 серпня 2007
року, укладеним між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, останній
отримав кредит у розмірі 56340 доларів
США на строк до 21 серпня 2022 року зі
сплатою за користування кредитом
відсотків відповідно до умов договору
на придбання житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором,
цього ж дня, між Банком та ОСОБА_5 був
укладений іпотечний договір, за яким в
іпотеку було передано нерухоме майно
за вищевказаною адресою.

Проте взяті на себе зобов'язання по
поверненню кредиту ОСОБА_6 належним
чином не виконував.

Рішенням Новобузького районного
суду Миколаївської області від 07
травня 2012 року, яке в цій
частині рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 29
листопада 2012 року залишено без змін, в
рахунок погашення заборгованості за
вищевказаним договором було звернуто
стягнення на житловий будинок та
земельну ділянку, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1

У вересні 2013 року представник
позивача надав до суду уточнену
позовну заяву, де в якості відповідачів
зазначив ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які фактично
проживають за спірною адресою.

Посилаючись на вищевикладене,
позивач просив виселити ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 26 листопада 2013 року позов
Банку задоволено. Постановлено:
виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового
будинку, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 та стягнуто з них на користь
Банку 114 грн. 70 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на те, що про дату та час
розгляду справи його не було
повідомлено належним чином, в зв'язку з
чим він був позбавлений можливості
надати свої пояснення та докази, які
мають істотне значення для вирішення
справи, просив рішення суду скасувати
та постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення в межах доводів
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 22 серпня 2007 року
між ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є ПАТ КБ
„Приватбанк", і ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір № NKN1GК00000016 , згідно з
яким відповідач отримав кредит у
розмірі 56340 доларів США на строк до 21
серпня 2022 року зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 0.84% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту в
розмірі 0.20% від суми наданого кредиту
щомісяця в період сплати, відсотки за
дострокове погашення кредиту згідно з
п.3.11 Договору та винагороди за
проведення додаткового моніторингу,
згідно п.6.2 Договору ( а.с.5-8).

В забезпечення зобов'язань за цим
договором, цього ж дня між сторонами
було укладено договір іпотеки,
відповідно до умов якого відповідач
передав банку в іпотеку житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 9-12).

Рішенням Новобузького районного
суду Миколаївської області від 07
травня 2012 року звернуто стягнення на
житловий будинок та земельну ділянку,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та
виселено ОСОБА_5 із спірного житлового
будинку.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 29 листопада
2012 року, рішення суду першої інстанції
в частині вимог Банку щодо звернення
стягнення на заставне майно залишено
без змін, а в частині вимог щодо
виселення ОСОБА_5 скасовано і
відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і
порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя вправі винести
рішення про виселення мешканців.

Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У ч.ч. 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець
встановлює певний порядок дій банку:
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на

які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. З ст. 109 ЖК
України, в редакції, яка діяла на час
виникнення спору.

Як вбачається з матеріалів
справи, 11 січня 2013 року за ім'я ОСОБА_5,
як власника житлового будинку було
направлено повідомлення про
добровільне звільнення належного йому
житлового приміщення згідно до вимог
ст. 40 Закону України " Про іпотеку ", яке
ним отримано 22 січня 2013 року ( а.с.21).

Із акту обстеження від 03 вересня
2013 року, складеного Новобузькою
міською радою вбачається, що фактично
за спірною адресою проживають ОСОБА_3
та ОСОБА_4

Згідно довідки Новобузького РС
УДВС України в Миколаївській області
місцем реєстрації ОСОБА_3- є АДРЕСА_2, а
ОСОБА_4- АДРЕСА_3

Відповідно до ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» особи, які проживають у
зазначених приміщеннях на умовах
договору найму (оренди), не підлягають
виселенню, якщо договір найму (оренди)
був укладений до моменту укладення
іпотечного договору і про наявність
такого договору було доведено до
відома іпотекодержателя або такий
договір був зареєстрований у
встановленому законом порядку; договір
найму (оренди) був укладений після
укладення іпотечного договору тільки
за письмовою згодою іпотекодержателя.

Із п.14.6 та 16 іпотечного договору
від 22 серпня 2007 року, вбачається, що
відносно предмету іпотеки не укладено
угоди про передачу в оренду, лізинг, у
позичку іншим особам, у спільну
діяльність, або інших угод про передачу
предмету іпотеки третім особам; з
моменту набрання чинності цього
договору, іптекодавець має право
відчужувати, передавати в оренду,
лізинг, наступну іпотеку, у спільну
діяльність, у позичку іншим особам
майно, або іншим чином розпоряджатися
предметом іпотеки тільки письмової
згоди іпотекодержателя.

У матеріалах даної справи
відсутні докази як того, що ОСОБА_5
станом на 21 серпня 2007 року, тобто
на час укладення іпотечного договору,
повідомив Банк про укладення договору
найму спірного приміщення з
відповідачами або такий договір був
зареєстрований у встановленому
законом порядку, так і докази укладення
договору найму після укладення
іпотечного договору за згодою
іпотекодержателя.

Не надали таких доказів і
відповідачі ні до заяви про перегляд
заочного рішення, ні до апеляційної
скарги.

Таким чином гарантії, які
передбачені ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» щодо неможливості виселення
осіб, на відповідачів не
розповсюджуються.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
виселення з житлового будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги щодо не
повідомлення апелянта судом першої
інстанції про дату та час розгляду
справи спростовуються матеріалами
справи, зокрема повідомленнями про
вручення поштового відправлення, з
якого видно, що 07 листопада 2013 року
обидва відповідачі за місцем
фактичного проживання отримали
повістку Баштанського районного суду
Миколаївської області про розгляд
даної справи.

Враховуючи викладене підстав для
скасування рішення суду за таких
обставин колегія суддів не вбачає.

Між тим, при вирішення питання про
розподіл судових витрат, суд, стягуючи
судовий збір на користь позивача,
помилково не зазначив про стягнення
цієї суми у рівних частках з кожного з
відповідачів.

В зв'язку з чим, рішення суду в частині
розподілу судового збору необхідно
змінити відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України.

Згідно ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь Банку належить
стягнути з кожного по 57 грн.35 коп.
судового збору .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 26 листопада 2013 року в частині
розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» по 57
(п'ятдесят сім) грн.35 коп. судового збору
з кожного.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, і
з цього часу може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: