РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/1192/14-ц

№
2/521/3473/14

19 травня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси в
складі

головуючого судді - Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря - Борисової Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Одеської міської ради про визначення
часток у праві спільної сумісної
власності та визнання права власності
в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до
суду з позовною заявою, в якій просить
визначити, що частка ОСОБА_1, у праві
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 становить ?, частка
ОСОБА_2 - ?, частка ОСОБА_4 - ?; частка
ОСОБА_3 - ?, визнати за позивачем право
власності ? частину зазначеної
квартири.

Позов обґрунтований такими
обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати
позивача ОСОБА_4. Після її смерті
відкрилася спадщина у вигляді належної
їй частки у праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1. Іншими
співвласниками квартири є позивач та
її чоловік ОСОБА_2 та син позивача
ОСОБА_3. Позивач є єдиним спадкоємцем
першої черги після смерті матері. У
встановлений законом строк вона
звернулася до державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, проте нотаріус не видав їй
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом, оскільки частка
померлої у праві спільної сумісної
власності не визначена. У зв'язку з цим
позивач змушена була звернутися до
суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали та
просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав
повністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, подав заяву з проханням
розглядати справу за його відсутністю
та визнання позову.

Представник Одеської міської ради у
судові засідання не з'являвся, про дату,
час і місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суду не повідомив, заяву
про розгляд справи за його відсутності
не подав.

Вислухавши сторони, дослідивши
письмові докази по справі, вивчивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
зважаючи на такі обставини.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4
(Свідоцтво про народження НОМЕР_1).

На підставі Свідоцтва про право
власності на житло, виданого 23.07.1993 року
УЖКГ виконкому Одеської міської Ради
народних депутатів, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 належить на праві
спільної сумісної власності квартира
АДРЕСА_1.

Право власності на зазначену квартиру
не було зареєстровано в органах
технічної інвентаризації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що
складено відповідний актовий запис №
1555 Відділом РАГС виконкому Жовтневої
райради народних депутатів м. Одеси.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина, яка в цілому складається з
частки у праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою з місця проживання
про склад сім'ї та реєстрацію, ОСОБА_1
постійно проживала разом із
спадкодавцем у зазначеній квартирі по
день смерті останньої та була
зареєстрована за цією адресою.

28.01.2014 року позивач звернулася до
Сьомої одеської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Державний нотаріус
Сьомої одеської державної
нотаріальної контори Мельник Л.В. своєю
постановою від 26.02.2014 року відмовила
позивачу у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом на квартиру
АДРЕСА_1, оскільки право власності на
частку квартири не було зареєстровано
у відповідному органі реєстрації прав
на нерухоме майно.

Таким чином, спірні відносини між
сторонами виникли у зв'язку зі
спадкуванням та визначенням часток у
праві спільної сумісної власності на
квартиру.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
книги шостої ЦК України застосовуються
також до спадщини, яка відкрилася, але
не була прийнята ніким із спадкоємців
до набрання чинності цим Кодексом.

Зважаючи на положення ст. 549 ЦК УРСР 1963
року, чинного на час відкриття
спадщини, позивач прийняла спадщину,
фактично вступивши в управління та
володіння спадковим майном, оскільки
на день смерті спадкодавця проживала
разом із нею. Таким чином, до спірних
правовідносин належить застосовувати
положення ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування
здійснюється за законом та за
заповітом. Спадкування за законом має
місце, коли і оскільки воно не замінено
заповітом.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР позивач є єдиним
спадкоємцем першої черги за законом
після смерті матері ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» передача квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 ЦК УРСР 1963 року,
чинного на час виникнення права
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, сумісною власністю є
спільна власність без визначення
часток.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» від
22.12.1995 року № 22, оскільки праця є
основою створення і примноження
власності громадян, розмір частки
учасника спільної сумісної власності
визначається ступенем його трудової
участі, якщо інше не випливає із
законодавства України. При відсутності
доказів про те, що участь когось з
учасників спільної сумісної власності
(крім сумісної власності подружжя) у
надбанні майна була більшою або меншою
- частки визначаються рівними.

Зважаючи на відсутність доказів про те,
що участь когось зі співвласників
квартири АДРЕСА_1 у її надбанні була
більшою або меншою, а також відсутність
домовленості між ними щодо розміру
їхніх часток у праві спільної сумісної
власності, відсутність рішення суду із
цього приводу, суд доходить висновку,
що частка кожного з них, у тому числі
позивача, у праві спільної сумісної
власності на квартиру становить 1/4.

Що стосується відсутності факту
реєстрації права власності на
зазначену квартиру в органах технічної
інвентаризації, суд звертає увагу на
те, що відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав. На
час виникнення права спільної сумісної
власності на спірну квартиру (1993 рік)
чинною була Інструкція про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31.01.1966 року, яка не
передбачала обов'язкової реєстрації
квартир в багатоквартирних будинках.
Отже, право власності у спадкодавця
виникло згідно з вимогами чинного на
той час законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 є законними,
обґрунтованими та мають бути
задоволені.

Керуючись ст.ст. 524, 529, 549 ЦК УРСР,
ст. 8 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», ст. 3
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», ст.ст. 10, 11, 60, 212-215
ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Одеської міської ради про визначення
часток у праві спільної сумісної
власності та визнання права власності
в порядку спадкування за законом -
задовольнити.

Визначити, що відповідно до свідоцтва
про право власності на житло від 23
липня 1993 року частка ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1
становила - ?.

Визнати за ОСОБА_1 право на ? частку у
праві спільної власності на квартиру
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду до
апеляційного суду Одеської області
через Малиновський районний суд м.
Одеси, яка подається протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особою, яка не
була присутня в судовому засіданні, з
дня отримання копії заочного рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Ю.В.
Тополева