Справа № 159/4764/13-ц Провадження №
22-ц/773/862/14 Головуючий у 1 інстанції:
Василюк О.С. Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І.,
Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

за участі: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача
- ОСОБА_1,

представника
відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_4 на рішення
Ковельського міськрайонного суду від 10
квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 10 квітня 2014
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя задоволено
частково.

Виділено у власність ОСОБА_2:

- Скляну тумбу під телевізор вартістю 840
грн.,

- Прихожу польського виробництва
вартістю 2240грн.,

- Телевізор рідкокристалічний SAMSUNG 40"
вартістю 6160 грн.,

- Газову плиту INDESIT вартістю 2352грн.,

- Холодильник SAMSUNG вартістю 4200 грн.,

- Соковижималку OrionORJ-017- вартістю 279 грн.,

- Кухонний стіл з стільцями і
диванчиком вартістю 1232 грн.,

- Розкладний стіл вартістю 280 грн.,

- Музичний центр PANASONIC вартістю 2128 грн.,

- Багатофункціональний пристрій
SAMSUNGSCX-4300 вартістю 1176 грн.,

- Витяжку TurboS6 - вартістю 270 грн.

Виділено у власність ОСОБА_4:

- Меблеву стінку польського
виробництва - вартістю 4480 грн.,

- М'який куточок - вартістю 5320 грн.,

- Кухонну стінку - вартістю 5600 грн.,

- Антену для супутникового телебачення
вартістю 1120 грн.,

- Вертикальну пральну машину ARISTONAVTF 104 -
вартістю 2240 грн.,

- Телефон PANASONIC - вартістю 560 грн.,

- Інтернет-роутер D-Link - вартістю 140 грн.,

- Пилосос ROWENTA - вартістю 350 грн.,

- Газову колонкаVaillant - вартістю 1232 грн.,

- Автобус пасажирський VOLKSWAGEN LT-35, 2001
року випуску, д.н. НОМЕР_2 вартістю 10301,00
грн.,

- Причіп до автомобіля вартістю 978,00
грн.,

- Автобус пасажирський VOLKSWAGEN LT-46, 2001
року випуску вартістю 112618,56 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію вартості
зазначеного рухомого майна в сумі 61891,28
грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судові витрати по справі - 1433,00 грн.
судового збору, витрати за проведення
судової автотоварознавчої експертизи
в сумі 650,00 грн., 1900,00 грн. - витрат за
надання правової допомоги, на суму 3983,00
грн.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, оскільки судом були
порушені норми матеріального та
процесуального права, не повно
з'ясовані обставини, які мають значення
для справи. Вказує, що позивач
зазначила в переліку майно, яке не було
набуте під час шлюбу або ж було продано
чи утилізовано, а тому не підлягає до
поділу. Також вважає, що оцінка
вартості речей є невірною та не
підтверджується жодними доказами.
Зазначає, що суд першої інстанції не
врахувавши норм Закону України «Про
судовий збір» безпідставно стягнув з
нього судові витрати по справі. Просить
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову в частині усіх
заявлених до поділу речей, крім
автомобільного причепа, соковижималки
і пральної машини, в разі їх належної
оцінки.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримав, покликаючись на доводи,
викладені в ній.

Позивач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечили,
оскільки вважають, що рішення ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Просили
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2 перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_4 з 1991 року. Шлюб розірвано
рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 17.07.2012 року. Від шлюбу мають
двох доньок - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають
разом із позивачем.

За час весь час перебування у шлюбі
сторони за спільні кошти та взаємною
згодою придбали майно: скляна тумба під
телевізор вартістю 840 грн., прихожа
польського виробництва вартістю 2240
грн., телевізор рідкокристалічний SAMSUNG
40" вартістю 6160 грн., газова плита INDESIT
вартістю 2352 грн., холодильник SAMSUNG
вартістю 4200 грн., соковижималка OrionORJ-017-
вартістю 279 грн., кухонний стіл з
стільцями і диванчиком вартістю 1232
грн., розкладний стіл вартістю 280 грн.,
музичний центр PANASONIC вартістю 2128 грн.,
багатофункціональний пристрій
SAMSUNGSCX-4300 вартістю 1176 грн., витяжка TurboS6 -
вартістю 270 грн., меблева стінка
польського виробництва - вартістю 4480
грн.. м'який куточок - вартістю 5320 грн.,
кухонна стінка - вартістю 5600 грн.,
антена для супутникового телебачення
вартістю 1120 грн., вертикальна пральна
машина ARISTONAVTF 104 - вартістю 2240 грн.,
телефон PANASONIC - вартістю 560 грн.,
інтернет-роутер D-Link - вартістю 140 грн.,
пилосос ROWENTA - вартістю 350 грн., газова
колонка Vaillant - вартістю 1232 грн., автобус
пасажирський VOLKSWAGEN LT-35, 2001 року випуску,
д.н. НОМЕР_2 і вартістю 10301,00 грн., причіп
до автомобіля вартістю 978,00 грн.,
автобус пасажирський VOLKSWAGEN LT-46, 2001 року
випуску, вартістю 112 618,56 грн.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не зазначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст.71 СК України, якщо
дружина та чоловік не домовились про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Отже, враховуючи наведене, позивач
вправі ставити питання про поділ майна
подружжя, яке було подружжям набуте під
час спільного проживання.

В підтвердження своїх доводів позивач
перерахувала майно, яке було подружжям
придбано під час спільного проживання,
визначивши його оцінку з врахуванням
зносу та в підтвердження своїх доводів
надала можливі накладні, квитанції про
оплату речей і гарантійні талони.

Відповідач ОСОБА_4 заперечив повністю
наявність всього майна, також
заперечує і саму оцінку цього ж майна.
Проте, не надає суду будь-яких доказів в
підтвердження своїх доводів, як
вимагає ст. 60 ЦПК України.

Суд першої інстанції в рішенні дав
юридичну оцінку наданим позивачем
доказам і виключив із списку майно, яке
позивач не змогла довести, що воно було
придбано під час спільного проживання
із відповідачем. Також, судом дано
оцінку і поясненням відповідача щодо
заперечень про наявність та оцінку
майна.

Як роз'яснено в п. 22 постанови Пленуму
Верховного суду України від 21.12.2007 року
«Про практику застосування судом
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» - поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими ст..ст. 69-72
СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість
майна, що підлягає поділу, визначається
за погодженням між подружжям, а при не
досягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Таким чином, суд правильно врахував
визначену позивачем вартість речей,
оскільки відповідач не надав доказів
про їх ціну, яку вважав можливою та не
заявляв будь-яких клопотань щодо
встановлення дійсної вартості майна.
Крім того, відповідачам не надано
доказів щодо відсутності цього майна.
Тобто, ні позивач, ні його представник
не спростували наданих позивачем
доказів.

Покликання представника відповідача
про знищення ряду майна є
безпідставними, так як не
підтвердженні належними доказами.

Доводи відповідача та його
представника, що спірні автомобілі є
майном фізичної особи-підприємця не
підлягають поділу, не заслуговують на
увагу, оскільки автомобілі придбані
подружжям за спільні кошти і власником
є фізична особа, а не особа підприємець.
Крім того, відповідач не надав доказів,
що дані автобуси були придбані ним як
фізичною особою-підприємцем.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, повно та всебічно з'ясувавши
обставини справи, дослідивши надані
сторонами докази, дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Однак, при поділі майна суд першої
інстанції в резолютивній частині
рішення вказав, що відповідачу ОСОБА_4
виділити у власність автобус
пасажирський VOLKSVAGEN LT - 46, 2001 року
випуску, вартістю 112618.56 грн. Дану
вказівку слід виключити з резолютивної
частини рішення, оскільки судом
встановлено і це не заперечується
сторонами, що даний автобус
пасажирський VOLKSVAGEN LT - 46, 2001 року
випуску, проданий відповідачем по
справі і на даний час його власником є
ОСОБА_7 Однак, в судовому засіданні
встановлено, що автобус придбано
подружжям під час спільного
проживання, і відповідач та його
представник не спростували доводів
позивача та її представника, що автобус
було продано без відома позивача
ОСОБА_2

Таким чином, поділу між подружжям
підлягає вартість даного автобуса, яка
встановлена висновком експертизи № 1162
з оцінки колісного транспортного
засобу від 09.12.2013 року (а.с. 97-104), а саме
112618.56 грн. А отже, суд першої інстанції
вірно прийшов до висновку, що вартість
даного автобуса слід розділити між
сторонами.

Крім того, судом першої інстанції при
вирішенні питання щодо судових витрат
не було враховано, що відповідач ОСОБА_4
згідно пенсійного посвідчення №
НОМЕР_1 є інвалідом І групи (ас. 47), а
28.02.2014 року йому встановлено 2 групу
інвалідності (а.с. 215).

Відповідно до п.9 ст.5 Закону України
«Про судовий збір» від сплати судового
збору звільняються інваліди I та II груп,
законні представники дітей-інвалідів і
недієздатних інвалідів I та II групп.

Отже, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України дане рішення першої інстанції
в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 судових витрат підлягає зміні,
виключивши розмір судового збору, 1433,00
грн. із судових витрат і загальна сума
судових витрат становитиме 2550 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 218,
60, 88 ЦПК України, на підставі Закону
України «Про судовий збір», колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду від 10 квітня 2014 року в частині
судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
витрати за проведення судової
автоварознавчої експертизи в сумі 650
(шістсот п'ятдесят) грн., 1900 ( одну тисячу
дев'ятсот) грн. - витрат за надання
правової допомоги, а всього 2550 (дві
тисячі п'ятсот п'ятдесят) гривень 00
копійок.

Виключити з резолютивної частини
рішення вказівку про виділення у
власність ОСОБА_4 автобуса
пасажирського VOLKSVAGEN LT - 46, 2001 року
випуску, вартістю 112618.56 грн.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: