Справа №227/951/14-ц
У Х В А Л А

„24" березня 2014 року суддя
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області Притуляк С.А.,
розглянувши матеріали позовної заяви
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" до
ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_2, про
звернення стягнення на предмет
застави,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПриватБанк" звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет застави.

Разом із позовною заявою
позивачем надано також заяву про
забезпечення позову, в якій він просить
накласти арешт у межах суми
заборгованості за кредитом в розмірі
38797,61 доларів США, що за курсом 7,99,
відповідно до службового
розпорядження НБУ від 04.02.2014р., складає
309992,86 грн. на грошові кошти, рухоме та
нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1
(відповідачу у справі), шляхом заборони
будь-яким особам укладати угоди
стосовно цього майна, проводити його
реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати його відчуження,
посилаючись на те, що невжиття таких
заходів може зробити неможливим
виконання рішення суду.

Суд, дослідивши подану заяву,
прийшов до наступного висновку.

Статтею 151 ЦПК України
передбачено, що за заявою осіб, які
беруть участь у справі, суд може вжити
заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову
розуміється вжиття судом передбачених
законом заходів, які створюють реальну
гарантовану можливість для виконання в
майбутньому рішення по справі в разі
задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову
спрямоване, перш за все, проти
несумлінних дій відповідача, який може
сховати майно, продати, знищити або
знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо
визначає як форму і порядок звернення
до суду із клопотанням про вжиття
заходів забезпечення позову, так і
підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття
заходів забезпечення позову є
наявність обставин, які свідчать або
дозволяють достовірно припустити, що
невжиття цих заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання
майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу
змагальності сторін і загальних правил
розподілу тягаря доказування обов'язок
доведення підстав для застосування
заходів забезпечення позову
покладається на особу, яка заявляє
відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
22.12.2006 р. "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до частини 2 статті 151
ЦПК України у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно
забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності;

3)інші відомості, потрібні для
забезпечення позову.

Позивач, звертаючись до суду з
заявою про забезпечення позову, в
цілому виконав вимоги ч. 2 ст. 151 ЦПК
України, зазначивши в своїй заяві
відповідні причини для забезпечення
позову та вид забезпечення, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності. Проте позивачем не
надані суду докази наміру відповідача
здійснити відчудження вказаного майна.

Суд критично ставиться до
наведених позивачем у своїй заяві
підстав для накладення арешту на майно,
оскільки вони ґрунтуються на
припущеннях.

Крім того, предметом позову у
даній справі є звернення стягнення на
рухоме майно - автомобіль Peugeot 307, яке є
предметом застави на підставі договору
застави від від 24.06.2008р., укладеного між
позивачем та ОСОБА_2, який є третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача у даній справі. Як зазначає
позивач, даний договір було укладено з
метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 з повернення
кредиту за договором від 24.06.2008р.

В той ж час відповідач, за
твердженнями позивача, є лише новим
власником заставного майна, а не
стороною вказаних договорів, і тому
позивач звернувся до нього із позовом
про звернення стягнення на це майно.

Однак, при цьому позивачем жодним
чином не обгрунтовано необхідності та
наявності підстав для накладення
арешту в межах суми заборгованості за
кредитом в розмірі 38797,61 доларів США на
грошові кошти, рухоме та нерухоме
майно, яке належить ОСОБА_1 (відповідачу
у справі).

З огляду на викладене, суд
відмовляє у задоволенні заяви позивача
про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210
Цивільного процесуального кодексу
України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити позивачу - ПАТ КБ
"Приватбанк" у задоволенні заяви про
забезпечення позову.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Суддя
Притуляк С.А.

24.03.2014