Справа № 127/2404/14-ц
Провадження № 2/127/1941/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

27 березня 2014 року
Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

при секретарі Чінаровій Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні в
місті Вінниці цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю
третьої особи без самостійних вимог на
стороні позивача служби у справах
дітей Вінницької міської ради про
надання згоди на виїзд дитини за
кордон,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2 за участю третьої особи без
самостійних вимог на стороні позивача
служби у справах дітей Вінницької
міської ради про надання згоди на виїзд
дитини за кордон.

Позов мотивований тим, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі, в
якому народився син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірваний рішенням
суду, про що 14.04.2006 року у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області вчинено
актовий запис №502. Після розірвання
шлюбу дитина проживає з позивачем,
перебуває на її утриманні, що
підтверджується довідкою про склад
сім'ї квартального комітету
«Лівобережний» № 72 від 17.01.2014 року.

Рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці від 08.10.2008 року з відповідача
стягуються аліменти на користь
позивача на утримання сина ОСОБА_3, але
відповідач ухиляється від сплати
аліментів. Відповідно до
довідки-розрахунку, виданої відділом
державної виконавчої служби,
заборгованість відповідача по
аліментах станом на 31.12.2013 року
складала 16981 грн., до даного часу вона
не погашена, а навпаки збільшилася.

За заявою позивача розпочато досудове
розслідування щодо відповідача за
вчинений ним кримінальний злочин -
ухилення від сплати аліментів, що
підтверджується довідкою від 17.10.2013
року, виданою слідчим СВ 1-го ВМ ВМВ УМВС
України у Вінницькій області.

В 2008 році відповідач звернувся в суд з
позовом про встановлення порядку
участі у вихованні дитини. Рішенням
суду його позов задоволено. Після цього
відповідач лише раз виявив бажання
побачитись з дитиною, потім припинив
будь-яке спілкування з сином і вже
понад 5 років не цікавиться дитиною, її
життям та здоров'ям.

Жодних зв'язків з сином відповідач не
підтримує, ухиляється від спілкування,
дитина свого біологічного батька
взагалі не пам'ятає.

Рідна сестра позивача та її сім'я є
громадянами Німеччини та проживають
там постійно. На літні канікули вони
запросили позивача з сином до себе в
гості. Однак для виїзду ОСОБА_3 за
кордон необхідна нотаріально
посвідчена згода обох батьків. Позивач
свою згоду надала, а отримати її від
відповідача не має можливості,
оскільки він ухиляється від
спілкування з позивачем та сином, що і
стало підставою звернення до суду з
даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в»їзду
в Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволений
на підставі рішення суду.

Позивач надала заяву про уточнення
позовних вимог, просила суд дозволити
тимчасовий виїзд протягом трьох років
за державний кордон України до
Німеччини ОСОБА_3 без згоди його батька
ОСОБА_2.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, місце та час
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Представник третьої особи служби у
справах дітей Вінницької міської ради
надала суду заяву про розгляд справи у
її відсутність, проти задоволення
позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі, в якому народився син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірваний за
рішенням суду, про що 14.04.2006 року у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області вчинено
актовий запис №502. Після розірвання
шлюбу дитина проживає з позивачем,
перебуває на її утриманні, що
підтверджується довідкою про склад
сім'ї квартального комітету
«Лівобережний» № 72 від 17.01.2014 року.

Після розірвання шлюбу відповідач не
брав участі в утриманні дитини і
позивач змушена була звернутись до
суду з позовом про стягнення аліментів.
Рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці від 08.10.2008 року з відповідача
стягуються аліменти на користь
позивача на утримання сина ОСОБА_3, але
відповідач ухиляється від сплати
аліментів. Відповідно до
довідки-розрахунку, виданої відділом
державної виконавчої служби,
заборгованість відповідача по
аліментам станом на 31.12.2013 року
складала 16981 грн., до даного часу вона
не погашена а навпаки збільшилася.

За заявою позивача розпочато досудове
розслідування щодо відповідача за
вчинений ним кримінальний злочин -
ухилення від сплати аліментів, що
підтверджується довідкою від 17.10.2013
року, виданою слідчим СВ 1-го ВМ ВМВ УМВС
України у Вінницькій області.

В 2008 році відповідач звернувся в суд з
позовом про встановлення порядку
участі у вихованні дитини. Рішенням
суду його позов задоволено. Після цього
відповідач лише раз виявив бажання
побачитись з дитиною, потім припинив
будь-яке спілкування з сином і вже
понад 5 років не цікавиться дитиною, її
життям та здоров'ям.

Жодних зв'язків з сином відповідач не
підтримує, ухиляється від спілкування,
будь-які засоби зв'язку з ним не відомі.

Позивач самостійно намагається
належним чином утримувати сина, дати
йому гарну освіту.

Рідна сестра позивача та її сім'я є
громадянами Німеччини та постійно
проживають в цій країні. На літні
канікули вони запросили позивача з
сином до себе в гості. Однак для виїзду
сина ОСОБА_3 за кордон необхідна
нотаріально посвідчена згода обох
батьків. Позивач свою згоду надала, а
отримати її від відповідача не має
можливості, оскільки він ухиляється
від спілкування з позивачем та сином.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» виховання дитини є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці. Батьки несуть відповідальність
за порушення прав і обмеження законних
інтересів дитини на охорону здоров'я,
фізичний і духовний розвиток, навчання,
невиконання та ухилення від виконання
батьківських обов'язків відповідно до
закону.

Відсутність згоди відповідача на виїзд
дитини за кордон не відповідає
інтересам дитини, а навпаки створює
перешкоди для її розвитку.

Згідно ст. 154 СК України будь-який з
батьків може звернутись до суду за
захистом прав та інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну

громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
проводиться на підставі

нотаріально засвідченого клопотання
батьків або законних представників
батьків чи дітей у разі потреби
самостійного виїзду неповнолітнього
за кордон.

У клопотанні зазначаються відомості
про дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Позивач планує в майбутньому разом з
дитиною періодично їздити до родичів у
Німеччину, а також на відпочинок у інші
країни за кордон, тобто у ОСОБА_3
неодноразово може виникати
необхідність перетинати кордон
України. Відповідно до п.6 «Положення
про проїзний документ дитини»,
затвердженого Указом Президента
України від 07.09.1994 року №503/94, термін дії
проїзного документа дитини для поїздок
за кордон три роки.

Згідно п.18 Правил оформлення і видачі
паспортів громадянам України для
виїзду за кордон і проїзних документів
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України №231 від 31
березня 1995 року за відсутності згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
за кордон може бути дозволений за
рішенням суду.

Положеннями ст. 33 Конституції України
передбачено для громадян України
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, а
ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в»їзду в Україну громадян
України» визначено, що громадянин
України має право виїхати з України і
не може бути обмежений у цьому праві.

На підставі викладеного, керуючись ст.
33 Конституції України, ст.ст. 1, 4 Закону
України "Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України",
п.18 «Правил оформлення і видачі
паспортів громадянам України для
виїзду за кордон і проїзних документів
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення», затверджених постановою
Кабінету Міністрів України №231 від 31
березня 1995 року, ст. ст. 154, 155 СК України,
ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Дозволити тимчасовий виїзд за
державний кордон України до Німеччини
неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
без згоди та супроводу батька ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом трьох років з дня
набрання рішенням суду законної сили.

Надати дозвіл на виготовлення проїзних
документів для тимчасового виїзду за
кордон України неповнолітньому ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди його батька
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача
у відшкодування витрат зі сплати
судового збору 243,60 грн.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, яка
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення суду.

Позивач може подати апеляційну скаргу
на рішення суду протягом десяти днів з
дня отримання.

Відповідач може подати апеляційну
скаргу на рішення суду протягом десяти
днів з дня постановлення ухвали про
залишення без задоволення заяви про
перегляд заочного рішення суду.

Суддя: