Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/2999/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника Сихівського ВДВС
ЛМУЮ - Літавого В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 5 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Сихівського ВДВС ЛМУЮ, третя
особа - Першотравневий ВДВС
Чернівецького МУЮ, про визнання
протиправною бездіяльності щодо
виконання вироку суду в частині
стягнення боргу, стягнення заподіяних
збитків та відшкодування матеріальної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_3 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, Сихівського ВДВС
ЛМУЮ, третя особа - Першотравневий ВДВС
Чернівецького МУЮ, про визнання
протиправною бездіяльності щодо
виконання вироку суду в частині
стягнення боргу, стягнення заподіяних
збитків та відшкодування матеріальної
шкоди.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що судом
взято до уваги лише докази, подані
відповідачем. Зазначає, що жодних
заходів щодо стягнення з ОСОБА_4 коштів
державною виконавчою службою не
вживалось, виконавчий лист втрачено.
Вважає, що державні виконавці ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 допустили порушення вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», однак притягнути їх до
відповідальності немає можливості у
зв»язку з звільненням із займаної
посади. Зазначає про відсутність
доказів того, що виконавчий лист
перебуває в Першотравневому ВДВС
Чернівецького МУЮ. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Сихівського ВДВС ЛМУЮ -
Літавого В.М про заперечення доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно з ст.387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Відповідно ч.1 ст.17 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон)
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Як убачається з матеріалів
справи вироком Кам»янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 19 травня 2008 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 22 липня 2008
року, ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.286 КК
України до 4 років позбавлення волі з
позбавленням права керувати
транспортними засобами на 3 роки,
стягнуто з останнього в користь ОСОБА_3
11121 грн. матеріальної шкоди та 80 000 грн.
моральної шкоди. (а.с.6-8, 33-38)

Виконавчий лист №1-22/08 перебував
на виконанні в Сихівському ВДВС ЛМУЮ.

Постановою державного виконавця
Сихівського ВДВС від 26 жовтня 2010 року
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа, яку разом
з розпорядженням та оригіналом
виконавчого листа скеровано за місцем
відбування боржником покарання -
Львівську виправну колонію № 48.

9 грудня 2010 року державним
виконавцем винесено постанову про
повернення виконавчого листа
стягувачеві, оскільки боржник не
працевлаштований, доходів немає, а тому
стягнення неможливо провести.

Виконавчий документ при
пересилці втрачено.

Ухвалою Кам»янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 15 вересня 2011 року видано
Сихівському ВДВС дублікат виконавчого
листа.

В подальшому після відкриття
виконавчого провадження постановою
від 24 жовтня 2011 року про звернення
стягнення на заробітну плату боржника,
таку направлено для виконання в
бухгалтерію Львівської виправної
колонію №48.

Однак оскільки боржнику
постановою суду від 25 листопада 2010
року замінено покарання більш м»яким
та звільнено останнього з місць
позбавлення волі, 21 грудня 2011 року
державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.10 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яку направлено Головному управлінню
юстиції в Чернівецькій області, куди і
вибув боржник.

Позивач вважав бездіяльність
державного виконавця щодо виконання
вироку протиправною, у результаті чого,
на його думку, він втратив можливість
відшкодування збитки, чим йому
заподіяно моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
державний виконавець здійснив всіх
заходів, передбачених Законом України
«Про виконавче провадження», для
забезпечення прав учасника
виконавчого провадження.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна у
зв»язку з наступним.

Згідно роз»яснень, які містяться в п. п.
8, 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах»: цивільний
позов у кримінальному провадженні
розглядається судом відповідно до
вимог Кримінального процесуального
кодексу України. Якщо процесуальні
відносини, що виникли у зв'язку з
цивільним позовом, цим Кодексом не
врегульовані, до них застосовуються
норми ЦПК України за умови, що вони не
суперечать засадам кримінального
судочинства (частина п'ята статті 128 КПК
України). Оскільки судове рішення щодо
цивільного позову у кримінальному
провадженні ухвалюється не за нормами
ЦПК України, які лише субсидіарно
можуть бути застосовані при його
розгляді, а його примусове виконання
здійснює державна виконавча служба, то
оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби при виконанні
вироків, що стосуються вирішення
цивільних позовів у кримінальному
провадженні, відповідно до статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України підлягають розгляду за
правилами адміністративного
судочинства. Згідно із статтею 33 Закону
про виконавче провадження кілька
відкритих виконавчих проваджень про
стягнення коштів лише з одного
боржника об'єднуються у зведене
виконавче провадження. При цьому
скарги стосовно рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) із метою виконання
зведеного виконавчого провадження, у
якому об'єднано виконавчі провадження
щодо виконання судових рішень судів
різних юрисдикцій та/чи рішень інших
органів (посадових осіб), також
належать до юрисдикції
адміністративних судів.

Також з позовної заяви
вбачається, що позивач ставив вимогу
про визнання протиправною
бездіяльності відповідачів та
відшкодування в зв»язку з цим
матеріальної і моральної шкоди, тобто
фактично порушив спір з суб»єктом
владних повноважень щодо оскарження
його бездіяльності, що відповідно до п.1
ч.2 ст.17 КАС України відноситься до
юрисдикції адміністративного суду.

Однак, з матеріалів справи
вбачається, що 15 травня 2013 року
Хмельницьким окружним
адміністративним судом відмовлено у
відкритті адміністративного
провадження в справі за аналогічним
позовом до тих самих відповідачів з
покликанням на те, що спір підлягає
розгляду судом загальної юрисдикції в
порядку кримінального судочинства.
(а.с.31)

Суд належної правової оцінки
зазначеним положенням діючого
законодавства не дав та помилково
розглянув позов по суті в порядку
цивільного судочинства всупереч тому,
що вимога про відшкодування шкоди
поставлена з підстав бездіяльності
державного виконавця при виконанні
вироку, що стосуються вирішення
цивільного позову у кримінальному
провадженні, а відтак не може
розглядатись в порядку цивільного
судочинства, та за наявності
неоскарженої постанови про відмову у
відкритті провадження в
адміністративній справі з покликанням
на розгляд спору в порядку
кримінального судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

У зв»язку з цим колегія суддів
вважає, що ухвалу суду першої інстанції
необхідно скасувати та закрити
провадження у справі, роз»яснивши
ОСОБА_3, що розгляд такої справи
відносить до юрисдикції
адміністративного суду.

Керуючись п.2 ч.2 ст.307 , п.2 ч.1 ст.312,
ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного
суду м.Львова від 5 лютого 2014 року
скасувати та закрити провадження по
справі, повідомивши ОСОБА_3, що розгляд
такої справи відносить до юрисдикції
адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Мікуш Ю.Р.
Ніткевич А.В.