Справа № 456/4777/13
Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/783/2129/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 10 січня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 10 січня 2014 відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Голобутівської
сільської ради Стрийського району
Львівської області про визнання
рішення нечинним.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
ухвалене без повного та всебічного
з'ясування обставин по справі, з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та з порушенням
норм процесуального права, а висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи. Вказує, що спірним
рішенням №36 виконкому Голобутівської
сільської ради від 29.11.2001 року були
порушені його права, оскільки мати
апелянта була єдиним спадкоємцем за
заповітом на майно його покійного
батька ОСОБА_3, а відтак апелянт є
одноосібним власником усього
спадкового майна, яке 05.11.2003 року
батько заповів його матері, а вона
20.08.2012 року склала заповіт на його
користь.

Крім того апелянт зазначає, що
виконавчий комітет, доручивши
Стрийському МБТІ внести зміни у
свідоцтво на право власності на
житловий будинок, який знаходиться в
АДРЕСА_1 та належав ОСОБА_3, діяв
неправомірно, оскільки жодної помилки
у даному свідоцтві не було. Вважає, що
оскаржуване рішення є підробленим, так
як на час його ухвалення у ст.30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» у п.»Б» підпункту 10 не
існувало. Посилається на протокол №1
засідання виконавчого комітету
Голобутівської сільської ради від
29.11.2001 року, з якого вбачається, що його
батько у листопаді 2001 року не подавав
заяви про виправлення допущених
помилок при оформленні свідоцтва на
право власності на його житловий
будинок. На підставі цього апелянт
стверджує, що прийняте виконавчим
комітетом Голобутівської сільської
ради 29 листопада 2001 року рішення №36
«Про оформлення права власності на
житловий будинок в с. Голобутів» не
відповідає Конституції України та
чинному законодавству, а отже повинно
бути визнане незаконним.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким повністю задовольнити його
позовні вимоги.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта ОСОБА_2, котрі належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але повторно не
з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач
просив визнати незаконним рішення
виконкому Голобутівської сільської
ради Стрийського району №36 від 29.11.2001
року.

Районним судом встановлено, що згідно
свідоцтва про народження ОСОБА_2
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьком
був ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

З протоколу №11 від 29.11.2001 року
засідання виконкому Голобутівської
сільської ради вбачається, що на
засіданні розглядалась заява ОСОБА_3
про оформлення права власності на
житловий будинок та одноголосно
прийняте рішення №36.

Згідно рішення №36 виконавчого
комітету Голобутівської сільської
ради від 29.11.2001року «Про оформлення
права власності на житловий будинок в
с. Голобутів» виконком вирішив
доручити Стрийському МБТІ внести зміни
у свідоцтво про право власності на
житловий будинок, який знаходиться в
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3: ОСОБА_3 -
замість ОСОБА_4; замість робітничий
двір - колгоспний.

Згідно ст.19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов»язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Стаття 10 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначає, що
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

У статті 11 цього Закону зазначено, що
виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та інші
створені радами виконавчі органи.

Стаття 30 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначає, що
до відання сільських, селищних, міських
рад належать крім власних (самоврядних)
повноважень, також делеговані
повноваження, серед яких і облік та
реєстрація відповідно до закону
об'єктів нерухомого майна незалежно
від форм власності(у редакції, яка
діяла на час ухвалення оскаржуваного
рішення).

Відповідно роз'яснень, наданих у п.11
постанови Пленуму Верховного суду
України від 18.12.2009 року №14 «Про судове
рішення у цивільній справі», оскільки
правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК),
то суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач є відповідальним за
це.

В рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 року в
справі №1-10/2004 Конституційний суд
України визначив, що поняття
«охоронюваний законом інтерес», що
вживається в частині першій статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового
захисту та інших засобів правової
охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб,
які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам.

На думку судової колегії, позивачем на
підставі належних та допустимих
доказів, що є його обов'язком
відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України, не доведено, що ухваленням
оскаржуваного рішення №36 виконавчого
комітету Голобутівської сільської
ради від 29.11.2001 року порушені будь - які
його права.

Сам ОСОБА_3, якого стосувалось дане
рішення, не вважав свої права
порушеними і до дня смерті він не
оскаржував рішення виконкому
Голобутівської сільської ради №36 від
29.11.2001року, як не оспорювала його
законності і мати позивача, яка була
спадкоємцем майна ОСОБА_3 після його
смерті.

Колегія суддів вважає неспроможними
твердження апелянта у тій частині, що
оскаржуване ним рішення №36 виконкому
Голобутівської сільської ради є
підробленим, покликаючись на те, що на
час його ухвалення у ст.30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» у п.Б підпункту 10 не існувало,
так як це не відповідає дійсності.

Голослівними є також твердження
апелянта про те, що станом на час
ухвалення оскаржуваного рішення у
Голобутівській сільській раді
виконавчого комітету не існувало, не
був затверджений його персональний
склад.

Крім того, такі доводи апелянта
спростовуються копією протоколу
засідання виконкому №11 від 20.11.2001 року.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 10 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: