Ухвала

іменем україни

24 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:Амеліна
В.І.,Дем'яносова М.В., Кафідової
О.В.,Парінової І.К.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, управління
Держкомзему України у Кагарлицькому
районі про визнання недійсними
державних актів, скасування державної
реєстрації, зобов'язання внести запис
про скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, управління
Держкомзему України у Кагарлицькому
районі, в якому просила визнати
недійсними державні акти на право
власності на земельну ділянку площею
0,1187 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд та на земельну
ділянку площею 0,2150 га для ведення
особистого селянського господарства,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
видані ОСОБА_6; скасувати державну
реєстрацію зазначених державних актів
та зобов'язати управління Держкомзему
України у Кагарлицькому районі внести
запис про скасування державної
реєстрації оскаржуваних державних
актів. В обґрунтування вимог позивач
зазначила, що відповідно до державного
акту на право приватної власності на
землю від 04 лютого 2002 року вона набула у
власність земельну ділянку площею 0,679
га, з яких: 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку, а 0,429
га для ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_2. 11 жовтня 2005
року між нею та ОСОБА_6 укладено договір
дарування, згідно з умовами якого вона
подарувала, а відповідач прийняла в дар
частину зазначеної земельної ділянки
площею 0,3339 га для ведення особистого
селянського господарства, проте
відповідач всупереч умов договору
незаконно отримала два державні акти
на право власності на землю і при
виготовленні державних актів межі
подарованої земельної ділянки не
погоджувала.

Рішенням Кагарлицького районного суду
від 01 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 07 лютого 2013 року, позов задоволено
частково. Визнано недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1187 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, виданий
ОСОБА_6 Визнано недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,2150 га для ведення особистого
селянського господарства, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
виданий ОСОБА_6 Зобов'язано управління
Держкомзему України у Кагарлицькому
районі скасувати державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку площею 0,1187 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд та на земельну ділянку площею
0,2150 га для ведення особистого
селянського господарства, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, видані
ОСОБА_6 В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 березня 2013
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження на підставі
пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК
України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд зазначеної ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема, частини 1 статті 368, частини 3
статті 640, частини 1 статті 717 Цивільного
кодексу України, статті 131, частини 2, 3
статей 132, 210 Земельного кодексу України
(в редакції чинній на момент укладення
договору дарування від 11 жовтня 2005
року).

Разом з заявою про перегляд ОСОБА_6 було
подано клопотання про поновлення
строку на звернення з такою заявою.

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень подається протягом трьох
місяців з дня ухвалення судового
рішення, щодо якого подано заяву про
перегляд, або з дня ухвалення судового
рішення, на яке здійснюється посилання,
на підтвердження підстав, установлених
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше,
але не пізніше одного року з дня
ухвалення судового рішення, про
перегляд якого подається заява.

Частиною 3 статті 356 ЦПК України
встановлено, що в разі пропущення
строку, встановленого частинами
першою, другою цієї статті, з причин,
визнаних поважними, суд за клопотанням
особи, яка подала заяву про перегляд
судового рішення, може поновити цей
строк. Заява про перегляд судового
рішення залишається без розгляду, якщо
особа, яка її подала, не порушує питання
про поновлення цього строку, а також
якщо в поновленні строку відмовлено.

Оскільки наведені заявником причини
пропуску строку для подання заяви про
перегляд судових рішень є поважними,
такий строк підлягає поновленню.

Згідно зі статтею 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року в справі №
6-32830св13 про розірвання договору оренди
землі.

Відповідно до пункту 6 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 11 від
30 вересня 2011 року «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 ЦПК України»
неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права полягає
зокрема: у різному тлумаченні судами
змісту і сутності правових норм, що
призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Із змісту заяви та долученої до заяви
копії судового рішення, на яке
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема, судові
рішення ухвалені у справах, в яких
підстави, предмет позову та зміст
позовних вимог не є тотожним.

Також, як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції вказаних норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник додає ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року в справі
№ 6-41507св13 про визнання недійсною
третейської угоди, скасування рішення
постійно діючого Третейського суду при
Асоціації «Луганськ-Юрстандарт»,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання таким, що не
підлягає виконанню виконавчого листа
та за зустрічним позовом про визнання
права власності.

Відповідно до пункту 7 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня
2011 року № 11 «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 ЦПК України»
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішення судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі,
при цьому не відбувається застосування
норм матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК України і на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 статті 355 ЦПК
України.

Зі змісту доданої ухвали вбачається, що
касаційним судом скасовані рішення
судів попередніх інстанцій і передано
справу на новий судовий розгляд, тобто
остаточного вирішення спору судом
касаційної інстанції не відбулося, а
тому на зазначену ухвалу не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК
України.

Із урахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що у
допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити.

Керуючись статтями 355, 359 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_6 задовольнити.

Поновити ОСОБА_6 строк на подання заяви
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 березня 2013 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, управління Держкомзему України
у Кагарлицькому районі про визнання
недійсними державних актів, скасування
державної реєстрації, зобов'язання
внести запис про скасування державної
реєстрації, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 березня 2013 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик Судді: А.І.
Амелін М.В. Дем'яносов О.В. Кафідова І.К.
Парінова