Справа № 363/208/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,при
секретарі Квашиній А.Г.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Вишгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_3 у січні 2014 року звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на
порушення відповідачем договірних
зобов'язань по поверненню грошових
коштів у сумі 480 000 грн., в зв'язку з чим
порушує питання про стягнення
заборгованості, інфляційних
нарахувань та 3% річних.

Представник позивача в судовому
засіданні просила про задоволення
позову з викладених у ньому підставах.

Відповідач, будучи повідомленим про
розгляд справи, в судове засідання не
з'явився.

Оскільки суд позбавлений можливості
відкласти розгляд справи, на підставі
ст. 169 ЦПК України, в межах строку
встановленого ст. 157 ЦПК України, дану
справу слід розглянути на підставі
наявних доказів в загальному порядку.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, 03 грудня 2010 року сторони уклали
договір позики, відповідно до яких
позивач (позикодавець) передав у
власність відповідачеві
(позичальникові) грошові кошти в сумі 480
000 грн., а той зобов'язався у строк до 12
грудня 2010 року повернути позивачеві
зазначену суму (п. 1 та п. 4 договору).

Зазначений договір укладено в
письмовій формі.

Згідно п. 8 договору за прострочення
виконання зобов'язання за договором
позичальник виплачує пеню в розмірі 1%
від простроченої суми за кожен день
прострочення, а сума позики має бути
виплачена з урахуванням офіційно
встановленого індексу інфляції.

На підтвердження отримання
зазначених коштів позичальник написав
заяву, в якій йдеться про отримання ним
від позикодавця коштів у загальній
сумі 480 000 грн.

Відтак грошове зобов'язання
відповідача перед позивачем
вбачається з договору позики, яким
оформлені укладені між сторонами
договірні відносними згідно ст. 1047 ЦК
України.

Одержані кошти у встановлений строк
відповідач не повернув й заходів до
цього не вживає.

При вирішенні цієї справи суд зазначає,
що згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику в строк та в порядку встановлені
договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Невиконання умов, визначених змістом
зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є
його порушенням.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК
України зобов'язаний сплатити грошову
суму відповідно до ст. 625 цього ж
Кодексу.

При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання, і
в разі його порушення повинен сплатити
суму боргу на вимогу кредитора.

Крім того згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У справі встановлено, що відповідач
договірні зобов'язання не виконав, а
тому за вимогою позивача суд вважає
необхідним стягнути на його користь
суму заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та трьох процентів
річних згідно ст. 625 ЦК України.

Вирішуючи питання про визначення
розміру стягнення, суд виходить з
основної суми заборгованості 480 000 грн.

Розрахунок трьох процентів річних від
простроченої суми за період з 13 грудня
2010 року по 13 грудня 2013 року складає 43 200
грн. є вірним і сумнівів у суду не
викликає.

Сукупний індекс інфляції за період
прострочення з 01 січня 2011 року по 01
квітня 2012 року становить 1,053, а тому
сума боргу з його врахуванням складає
505 440 грн.

З огляду на зазначені правовідносини,
судом виявлено порушене права
позивача, яке підлягає захистові, а
позов частковому задоволенню.

Крім того, суду представлено
документальне підтвердження понесених
позивачем судових витрат, які
підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного і керуючись
209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер
- НОМЕР_2) суму боргу за договором позики
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за період з 01 січня 2011 року по
01 квітня 2012 року в розмірі 505 440 грн., 3%
річних за прострочення сплати грошових
коштів за період з 13 грудня 2010 року по 13
грудня 2013 року в розмірі 43 200 грн., а
також судові витрати в розмірі 3441 грн.,
а всього разом 552 081(п'ятсот п'ятдесят
дві тисячі вісімдесят одну) грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя