АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/977/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Морозов В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. УХВАЛА
31 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Пономаренко В. В. суддів
Вишня Н. В. , Ювшин В. І. при
секретаріБражнюк О.В. за участю:
представника позивача
представників відповідачів
Кравчука С.І., Пушанко Г.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_9 на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
14 лютого 2014 року по справі за позовом
департаменту соціального захисту
населення Черкаської ОДА до ОСОБА_9,
треті особи: УДАІ УМВС України в
Черкаській області, Черкаська митниця,
про повернення та вилучення предмету
гуманітарної допомоги і за зустрічним
позовом ОСОБА_9 до департаменту
соціального захисту населення
Черкаської ОДА, третя особа: УДАІ УМВС
України в Черкаській області, про
визнання права та зобов'язання вчинити
в с т а н о в и л а :
У грудні 2013 року Департамент
соціального захисту населення
обласної державної адміністрації
звернувся до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що
відповідно до Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року №999, інвалід війни
ІІ групи ОСОБА_10 був забезпечений через
Головне управління праці та
соціального захисту населення
облдержадміністрації транспортним
засобом «Фольксваген Пассат», 1996 року
випуску, тип кузова легковий № НОМЕР_1.
На підставі заяви ОСОБА_10 у зв'язку з
неспроможністю керувати автомобілем,
рішенням колегії Головного управління
від 28.09.2005 року таке право було надано
його онукові ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.

04 жовтня 2012 року ОСОБА_9 звернувся до
позивача із заявою щодо переоформлення
зазначеного вище автомобіля, в
задоволенні якої йому відмовлено.

22 квітня 2013 року Головне управління
соціального захисту населення
звернулось до ОСОБА_9 із вимогою про
повернення автомобіля в добровільному
порядку, однак останнім цього
здійснено не було.

Враховуючи наведене, Департамент
соціального захисту населення просив
суд вилучити у ОСОБА_9 спірний
автомобіль, митною вартістю 22691,06 грн.
та передати його Департаменту
соціального захисту населення
облдержадміністрації.

У січні 2014 року ОСОБА_9 звернувся до
суду із зустрічним позовом до
Департаменту соціального захисту
населення про визнання права та
зобов'язання вчинити дії, посилаючись
на те, що на час смерті ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_2 спірний автомобіль був в
експлуатації вже 13 років. Відповідно до
пункту 16 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями № 999 від 19.07.2006
року в редакції від 17.04.2008 року чинній
на момент смерті інваліда, ОСОБА_9 має
право на залишення собі вказаного
автомобіля у разі сплати ним до
спеціального фонду державного бюджету
на рахунки, відкриті в органах
Державного казначейства з урахуванням
ступеня його зношення та суми,
сплаченої за нього інвалідом.

ОСОБА_9 з урахуванням уточнених
позовних вимог просив суд визнати за
ним право викупу зазначеного
транспортного засобу та зобов'язати
Департамент соціального захисту
населення Черкаської
облдержадміністрації надати йому
право викупу автомобіля з урахуванням
ступеня його зношення та суми,
сплаченої за нього інвалідом, видавши
письмову довідку-розрахунок за формою
затвердженою Мінпраці та реквізити
рахунків для перерахування коштів на
викуп транспортного засобу.

Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 14 лютого 2014 року
позов Департаменту соціального
захисту населення Черкаської ОДА
задоволено повністю.

Вилучено у ОСОБА_9 автомобіль марки
«Фольксваген Пасат», 1996 року випуску,
тип кузова - легковий, номер кузова
НОМЕР_1, об'ємом двигуна 1781 см.куб.,
бензиновий, номер двигуна НОМЕР_2, колір
синій, митною вартістю 22691 грн. 06 коп. та
передано його департаменту
соціального захисту населення
облдержадміністрації.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_9 - відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на те, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
Департаменту соціального захисту
населення Черкаської
облдержадміністрації та про
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_9

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про відмову в задоволенні
апеляційної скарги виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову суд першої інстанції, з чим
погоджується і колегія суддів, виходив
з того, що відповідно до дарчої №260 від
01 вересня 2005 року громадянин Німеччини
подарував автомобіль марки
«Фольксваген Пасат» у виді
гуманітарної допомоги Черкаському
обласному управлінню соцзахисту на
користь ОСОБА_10, проживаючому АДРЕСА_1.

Протоколом засіданні комісії
№26/ГД-2662/К від 20 жовтня 2005 року
вищевказаний автомобіль визнаний
гуманітарною допомогою.

Згідно зобов'язання від 23 березня 2006
року інвалід II групи ОСОБА_10 отримав, як
гуманітарну допомогу, автомобіль марки
«Фольксваген Пасат» терміном на 10
років.

Відповідно до заяви інваліда ОСОБА_10
право керування даним автомобілем
передано його онуку ОСОБА_9, що
затверджено рішенням колегії
головного управління праці та
соціального захисту населення №11 від
28.09.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 від 06.07.2009 року.

Згідно до розпорядження Черкаської ОДА
№99 від 11.04.2013 року затверджено
положення про департамент соціального
захисту населення Черкаської обласної
державної адміністрації та визнано
таким, що втратило чинність
розпорядження обласної державної
адміністрації №305 від 10.09.2007 року «Про
затвердження положення про головне
управління праці та соціального
захисту населення
облдержадміністрації».

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців департамент
соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації зареєстрований як
юридична особа за кодом №03195719.

Згідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України
та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші
нормативно-правові акти, у тому числі й
акти цивільного законодавства, не
мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в п.2 Рішення Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів), згідно з яким дію
нормативно-правового акта в часі слід
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час якого
вони настали або мали місце.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного
переконання, що до спірних
правовідносин необхідно застосовувати
законодавство, що діяло на момент
смерті інваліда, тобто станом на
ІНФОРМАЦІЯ_2, вказана позиція
узгоджується з висновками викладеними
у постанові Верховного суду України
від 16 травня 2012 року №6-10 цс 12.

Отже, на час смерті ОСОБА_10, якому
автомобіль був наданий як гуманітарна
допомога, тобто на момент виникнення
спірних правовідносин і заявлення
вимог про повернення спірного
автомобіля діяв Порядок забезпечення
інвалідів автомобілями від 19 липня 2006
року № 999 (далі - Порядок №999), що набув
чинності 9 серпня 2006 року.

В редакції зазначеного Порядку №999 зі
змінами станом на 17.04.2008 року (чинній на
час правовідносин) в абз. 6 п. 41 Порядку
№999 визначено, що після смерті інваліда
автомобіль отриманий як гуманітарна
допомога, крім випадків, зазначених в
абзацах першому-п'ятому пункту 16 цього
порядку, повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, або видається в порядку
черговості інваліду, який перебуває на
обліку. Такий інвалід знімається з
обліку на десятирічний строк,
визначений починаючи з дати отримання
автомобіля попереднім інвалідом, з
урахуванням строку його експлуатації
померлим.

Виключенням є положення зазначені в
абзацах першому-п'ятому пункту 16 цього
порядку.

Згідно абз. 1-5 п. 16 Порядку №999 після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений головним управлінням
соціального захисту або управлінням
виконавчої дирекції, строк
експлуатації якого більше ніж 10 років,
залишається члену сім'ї, який на час
смерті інваліда проживав та був
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років, після смерті
інваліда залишається у користуванні
його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який:

має підстави для забезпечення
автомобілем згідно з пунктом 3 цього
Порядку;

проживав і був зареєстрований на час
смерті інваліда за місцем його
проживання і реєстрації;

не має іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції.

З огляду на зазначені норми,
відповідачем за первісним позовом
та позивачем за зустрічним позовом не
надано доказів щоб свідчили про
наявність виключних підстав
передбачених абз.1-5 п. 16 Порядку №999 для
залишення йому в користуванні
автомобіля, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років, після смерті
інваліда.

Щодо посилання відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом на абзац 8 п.16
Порядку №999 про те, що іншому члену
сім'ї померлого інваліда, який проживає
та зареєстрований за місцем проживання
і реєстрації інваліда, автомобіль
строк експлуатації якого менше ніж 10
років, залишається у разі сплати ним до
спеціального фонду вартості
одержаного автомобіля з урахуванням
його зносу, суд першої інстанції вірно
зауважив, що даний абзац п.16 Порядку №999
регулює відносини, щодо автомобілів,
якими забезпечуються інваліди за
рахунок держави, і не розповсюджується
на автомобілі, які визнані
гуманітарною допомогою.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
первісні позовні вимоги підлягають до
задоволення в повному обсязі, як такі,
що доведені та обґрунтовані, а
зустрічні позовні вимоги до
задоволення не підлягають.

При розгляді даного спору суд першої
інстанції прийшов до вірного
переконання, що строки позовної
давності позивачем за первісним
позовом не пропущені, оскільки з
матеріалів справи та пояснень позивача
встановлено, що про смерть інваліда
позивачу стало відомо з листа
управління праці та соціального
захисту населення Черкаської
райдержадміністрації від 31.10.2012 року,
тому саме з вказаного часу розпочався
відлік трирічного строку позовної
давності, тому в суду немає підстав для
застосування позови давності.

Доводи апеляційної скарги не впливають
на законність рішення суду першої
інстанції.

За таких обставин, оскільки рішення
суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим, скасуванню чи зміні не
підлягає, а тому колегія суддів
апеляційну скаргу відхиляє, а рішення
суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 14 лютого 2014 року
по справі за позовом департаменту
соціального захисту населення
Черкаської ОДА до ОСОБА_9, треті особи:
УДАІ УМВС України в Черкаській області,
Черкаська митниця, про повернення та
вилучення предмету гуманітарної
допомоги та за зустрічним позовом
ОСОБА_9 до департаменту соціального
захисту населення Черкаської ОДА,
третя особа: УДАІ УМВС України в
Черкаській області, про визнання права
та зобов'язання вчинити дії - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :