Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 січня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді -
Шклярука Д.С.

при секретарі - Пугач
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про надання дозволу на виїзд за
межі України неповнолітньої дитини без
згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до
Індустріального районного суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 в якій,
уточнивши позовні вимоги, просить суд
надати їй дозвіл на виїзд за межі
України, в усі країни світу, на
відпочинок, оздоровлення та
відвідування родичів з неповнолітньою
дитиною ОСОБА_3, до досягнення дитиною 16
років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди
та супроводу батька ОСОБА_2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
ОСОБА_1 зазначає, що вони із
відповідачем перебували у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано. Від шлюбу у них народилася
донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З часу розлучення з відповідачем
саме вона займається вихованням
дитини, її утриманням, дбає про
фізичний та духовний розвиток дитини,
навчання та підготовкою для
самостійного життя. Вона забезпечує
дитині необхідне харчування, надає
доступ до культурних та духовних
цінностей, створює умови для отримання
освіти дитиною.

Відповідач у вихованні дитини
участі не приймає, до спілкування з
дитиною не прагне, не підтримує з
дитиною родинних стосунків, майже не
забезпечує її матеріально, за останні
п'ять років не привітав дитину з днем
народження, питаннями її навчання,
відпочинку, здоров'ям, не переймається.

Вона неодноразово намагалася
вивезти дитину за межі України на
відпочинок, оздоровлення та зверталася
до відповідача з проханням надати
дозвіл на виїзд дитини за межі України,
однак, відповідач безпричинно
відмовляв.

Такі відмова порушує права дитини
на відпочинок та оздоровлення, свободу
пересування, тощо, у зв'язку з чим
підлягає судовому захисту.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримала пред'явлену позовну
заяву та посилаючись на викладені у ній
обставини просила позов задовольнити.
Зазначила, що задоволення позову їй
потрібно, щоб не питати кожного разу
дозволу у відповідача на виїзд з
дитиною за межі України. Відповідач не
приймає участі у житті дитини, в неї
нова сім'я, та вона не бажає
спілкуватися з відповідачем взагалі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
не визнав та просив у задоволенні
пред'явленого позову відмовити в
повному обсязі, оскільки він не
погоджується з доводами позивачки. Так,
він ніколи не заперечував про надання
дозволу на виїзд дитини за межі України
без його супроводу, та був завжди
готовий такий дозвіл надати шляхом
оформлення нотаріально посвідченої
заяви. Але такий варіант його колишню
дружину не влаштовує, так як за його
переконанням вона має намір вивезти
дитину за кордон на постійне місце
проживання до досягнення донькою
шістнадцятирічного віку. Він надає
допомогу на утримання дитини у
розмірі, який спроможний сплачувати з
оглядну на свій щомісячний дохід. Окрім
того, він переживає за доньку та бажає
знати куди та коли позивачка має намір
поїхати з їхньою донькою за межі
України. Вивезення дитини на постійне
місце проживання за межі України
порушуватиме його права як батька.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та надані
письмові докази, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Так, сторони перебували у шлюбі,
який 18 лютого 2006 року було
зареєстровано Індустріальним відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції, актовий запис № 76.

Шлюб між сторонами було
розірвано 26 листопада 2008 року, актовий
запис № 558, про що Індустріальним
відділом реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського міського
управління юстиції було видано
свідоцтво про розірвання шлюбу.

Від шлюбу в сторін народилася
дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
після розірвання шлюбу залишилася
проживати з позивачкою ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 проживає
окремо за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
15.06.2009 року з відповідача на користь
позивача стягнуто аліменти на
утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі ?
частки від заробітку (доходу), але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку. Відповідач
частково сплачує аліменти та за період
з 28.01.2011 року по 01.10.2013 року має
заборгованість у сумі 16765,64 грн.

Згідно і випискою з медичної
картки та виписного епікризу, наявних у
матеріалах справи у копіях, ОСОБА_3
хворіє на гострий гастрит та
ацетонемічний синдром, у зв'язку з чим
потребує бережливого режиму, нагляду в
лікаря за місцем проживання,
дотримання дієти. Також дитині
необхідні планові огляди і лікування у
відділку гастроентерології в КЗ
«Дніпропетровська дитяча клінічна
лікарня № 1».

Після розірвання шлюбу поміж
сторонами виникли неприязні стосунки,
вони перестали спілкуватися один з
одним, не знаходять спільної мови у
вирішенні питань щодо утримання
дитини, участі відповідача у її
вихованні, розвитку.

Відповідно до ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав
дитини та її людської гідності,
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України
Фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі
осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 4 «Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», виїзд з України громадян, які
не досягли 16-річного віку, здійснюється
без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків у разі пред'явлення
документів або їх нотаріально
засвідчених копій, зокрема, рішення
суду про надання дозволу на виїзд з
України громадянину, який не досяг 16-ти
річного віку, без згоди та супроводу
батька.

Згідно із п. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

За встановлених в судовому
засіданні обставин, суд вважає, що у
задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити, оскільки нею не доведено у
судовому засіданні належними
допустимими та достатніми доказами те,
що вона має намір виїхати з дитиною за
межі України саме з метою оздоровлення
та лікування, відвідування родичів,
тощо.

Ст. 4 Закону України " Про порядок
виїзду з України громадян України "
передбачає, що перетинання державного
кордону для виїзду за межі України
громадянами, які не досягли 16-річного
віку, здійснюється лише за згодою обох
батьків та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними.

Згідно Постанови КМ України «Про
затвердження правил перетинання
державного кордону громадянами
України № 57 від 27.01.1995 року виїзд за
межі України громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків або у супроводі осіб, які
уповноважені одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється, в т.ч. за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

В судовому засіданні позивачка не
довела, що відповідач не дає згоди на
перетинання кордону України, у зв'язку
з чим, суд вважає, що ОСОБА_1 при
перетинанні кордону України з донькою
ОСОБА_3 повинна дотримуватись вище
вказаних правил, за тієї умови, що
відповідач спроможний та готовий
з'явитися у нотаріальну контору та
надати свою нотаріально посвідчену
заяву про такий дозвіл.

Крім того, позивачка просить суд надати
дозвіл на багаторазові тимчасові
поїздки за межі України, до досягнення
дитиною шістнадцятирічного віку, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу
батька, тоді як відповідно до ст. 1 ЦПК
України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, зі змісту наведеної імперативної
норми закону вбачається, що рішення
суду не може прийматись як
застереження від будь-яких порушень, та
не може бути умовним, а розглядати
справу та приймати рішення на майбутнє,
приймаючи за наявні неіснуючі
порушення, суд не вправі, оскільки це
суперечить приписам чинного
законодавства України. Виходячи з
наведеного, у задоволені позовних
вимог, що стосуються надання дозволу
позивачці на поїздки з дитиною за межі
України до ІНФОРМАЦІЯ_2, суд відмовляє,
в т.ч. у зв'язку з невідповідністю
законодавству.

Керуючись ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209,212-215,
218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про надання дозволу на виїзд за межі
України неповнолітньої дитини без
згоди батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Д.С.
Шклярук