Справа № 755/8316/14-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2014 р. суддя Дніпровського
районного суду м. Києва Виниченко Л.М.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції в м. Києві про
визнання дій протиправними та
зобов»язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 21 березня 2014 року звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовною заявою до ВДВС Дніпровського
РУЮ в м. Києві про визнання дій
протиправними та зобов»язання вчинити
дії.

Вивчивши матеріали заяви встановлено,
що у відкритті провадження у даній
справі слід відмовити у наступних
підстав.

Згідно ст. 383 Цивільного процесуального
кодексу України, сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Відповідно до частини першої ст.15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи щодо
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

За заявленими вимогами представник
ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить визнати дії та
бездіяльність посадових осіб Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського РУЮ в м. Києві
протиправними, визнати не чинною
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 30.01.2013 року та
зобов»язати ВДВС Дніпровського РУЮ у м.
Києві скасувати постанови про
стягнення судових витрат від 01.02.2013
року, про стягнення виконавчого збору
від 01.02.2013 року і відізвати з ПФУ
виконавчі документи про відрахування з
пенсії коштів та повернути стягнуті
кошти.

В обгрунтування вимог представник
позивачки зазначає, що постанова про
відкриття виконавчого провадження від
30.01.2013 року отримана ОСОБА_1 11 березня 2013
року, в подальшому позивачка 26.03.2013 року
отримала постанову про закінчення
виконавчого провадження від 07.03.2013 року
(ВП № 36255364). При цьому ОСОБА_1 фактично
оскаржуються дії та бездіяльність
державного виконавця ВДВС
Дніпровського РУЮ м. Києві з приводу
винесення постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору та
постанови про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій,
які, як зазначено у заяві представником
позивачки, направлені на виконання та
по яким проводиться стягнення, проте
копії спірних постанов ОСОБА_1 не
отримувала та на її звернення копії
документів державним виконавцем не
надсилалось.

Згідно положень частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Справа адміністративної юрисдикції це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень. (п. 1
ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Пунктом 1 частини другої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини першої статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду з
позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Як роз'яснено у пункті 6 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 13 грудня 2010 року за № 3,
судам необхідно врахувати, що
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово у
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України "Про
виконавче провадження" постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Тому слід врахувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладанням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

З огляду на викладене, відсутні
підстави для відкриття провадження у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 на
дії Відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції в м. Києві про
визнання дій протиправними та
зобов»язання вчинити дії, оскільки
справи пов'язані з оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу, прийнятих у
виконавчих провадженнях по
примусовому виконанню усіх виконавчих
документів незалежно від того, яким
органом, у тому числі судом якої
юрисдикції, вони видані, відносяться до
юрисдикції адміністративних судів та
розглядаються в порядку визначеному у
статті 181 Кодексу адміністративного
судочинства України.

За нормою пункту першого ч. 2 ст. 122
Цивільного процесуального кодексу
України суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах в порядку
цивільного судочинства.

Керуючись постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 13.12.2010 року № 3, ст. ст. 122 ч. 2
п. 1; 209, 210 Цивільного процесуального
кодексу України,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м. Києві про визнання дій
протиправними та зобов»язання вчинити
дії.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва протягом
п'яти днів з дня її проголошення шляхом
подання апеляційної скарги через
Дніпровський районний суд міста Києва.
У разі, якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя