Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Одеська
залізниця» про стягнення утриманої
заробітної плати, середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку при
звільненні, стягнення моральної шкоди,
-

установив:

ОСОБА_1, звернулася до суду із
зазначеним позовом та просила стягнути
з Державного підприємства «Одеська
залізниця» (далі ДП «Одеська
залізниця») безпідставно утриману
заробітну плату в розмірі 811,84 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 11 315,20
грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі 4
000 грн. В обґрунтування вимог
посилалася на те, що працювала на
підприємствах залізниці з 1992р., а з 2000р.,
на посаді провідника пасажирського
вагону в Пасажирському вагонному депо
«Одеса головна» ДП «Одеська
залізниця». 30.10.2013р., вона звільнилася з
ДП «Одеська залізниця» на підставі п. 1
ч. ст. 36 КЗпП України. Згодом вона
дізналася, що їй, як матері двох
неповнолітніх дітей, починаючи з січня
2004р., виплачували заробітну плату без
урахування податкової соціальної
пільги. Отже, з січня 2004р., по день
звільнення, з її заробітної плати ДП
«Одеська залізниця» безпідставно
утримало на відрахування податку з
доходів фізичних осіб 811,84 грн. Таким
чином, в день звільнення з нею не було
проведено повний розрахунок при
звільненні, утримані кошти не були
включені до належних при звільненні
виплат, а тому вважає, що на підставі
ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ДП «Одеська
залізниця» зобов'язана виплатити
належну при звільненні суму коштів, як
недоплачену заробітну плату, а також
виплатити середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні. В
обґрунтування моральної шкоди, з
підстав передбачених ст. 237-1 КЗпП
України, зазначила, що невиплата при
звільненні належних їй сум призвела до
моральних страждань, і вимагала від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя. В частині стягнення витрат
на правову допомогу надала укладений
договір та квитанцію про оплату витрат
в сумі 4 000 грн.

Представник позивачки вимоги позову
підтримав і саме з підстав визначених
діючим трудовим законодавством.

Представник ДП «Одеська залізниця»
вимоги позову не визнала та пояснила,
що позивачкою пропущено строк на
звернення до суду із позовом, оскільки
відрахування податків не є спором про
належні працівнику виплати, а є
трудовим спором, а тому законодавством
встановлено трьох місячний строк на
звернення до суду. Крім того, позивачка,
працюючи в ДП «Одеська залізниця»
щомісячно отримувала розрахунок
заробітної плати, який належав їй до
виплати, отже про порушення своїх прав
знала ще з 2004р., але до суду або іншого
органу, за захистом своїх прав не
зверталася. Також зазначила, що
позивачка подала заяву про
застосування податкової соціальної
пільги тільки 16.11.2009р., і більше її не
оновлювала. Таким чином, просила в
позові відмовити в повному обсязі.

Судом установлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1, працювала
на підприємствах залізниці з 1992р., а з
2000р., на посаді провідника
пасажирського вагону в Пасажирському
вагонному депо «Одеса головна» ДП
«Одеська залізниця», що
підтверджується записами в трудовій
книжці. Також встановлено, що на час
виникнення спірних правовідносин
ОСОБА_1, мала двох неповнолітніх дітей
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 88, 89). 30.10.2013р., ОСОБА_1,
звільнилася з ДП «Одеська залізниця»
на підставі п. 1 ч. ст. 36 КЗпП України та в
той же день отримала трудову книжку та
всі належні до виплати суми.

Також встановлено, що після набрання
законної сили Законом України «Про
податок з доходів фізичних осіб», а
саме з 01.01.2004р., яким було введено
податкову соціальну пільгу, зазначена
пільга не була застосована до
оподатковуваного доходу (у вигляді
заробітної плати) ОСОБА_1, що призвело
до нарахування податку з доходу
фізичної особи без урахування пільги.
Переплата податку становить (в
гривнях): в 2004р., - січень 23,99, березень
23,98, квітень 23,98, травень 23,98, червень 23,98,
жовтень 23,99, грудень 23,99; в 2005р., - січень
51,09, квітень 51,09, червень 51,09, листопад
51,09, грудень 51,09; в 2006р., - червень 68,25,
жовтень 68,25; в 2008р., - лютий 115,87; в 2009р., -
жовтень136,13. Загальна сума переплати
податку - 811,84 грн.

Також встановлено, що ДП «Одеська
залізниця» застосовувало податкову
соціальну пільгу при відрахуванні
податку з оподатковуваного доходу (у
вигляді заробітної плати) ОСОБА_1, але в
місяці коли така пільга
застосовуватися не могла, а саме: в 2010р.,
- квітень, на суму 1 190,39 грн.; в 2011р., -
червень, на суму 941,00 грн., липень 941,00
грн.; в 2013р., - серпень, на суму 573,50 грн.
Загальна сума недоплати податку
ОСОБА_1, становить 3 645,89 грн.

Таким чином, враховуючи наведене, а
саме періоди коли податкова соціальна
пільга безпідставно не враховувалася
та коли її безпідставно було враховано,
сума недоплати податку з
оподатковуваного доходу (у вигляді
заробітної плати) ОСОБА_1, до державного
бюджету за період з 01.01.2004р., по 30.10.2013р.,
склала - 2 834,05 грн., що підтверджується
розрахунком застосування податкової
соціальної пільги (а.с. 5-79).

Відповідно до ст. 94 КЗпП України,
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначається цим Кодексом,
Законом України «Про оплату праці» та
іншими нормативно-правовими актами.

В силу ст. 2 Закону України «Про оплату
праці», Основна заробітна плата. Це -
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це -
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Статтею 116 КЗпП України, визначено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

В силу ст. 1.2 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (що
діяв з 01.01.2004р., по 31.12.2010р.) дохід - сума
будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів або деривативів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь, чи набутих незаконним шляхом у
випадках, визначених підпунктом 4.2.16
пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
протягом відповідного звітного
податкового періоду з різних джерел як
на території України, так і за її
межами.

Статтею 1.3 цього ж Закону встановлено,
що дохід з джерелом його походження з
України - будь-який дохід, одержаний
платником податку або нарахований на
його користь від здійснення будь-яких
видів діяльності на території України,
у тому числі, але не виключно, у вигляді:

д) доходів у вигляді заробітної плати,
нарахованих (виплачених, наданих)
внаслідок здійснення платником
податку трудової діяльності на
території України, від працедавця,
незалежно від того, чи є такий
працедавець резидентом або
нерезидентом, а також заробітної плати,
нарахованої особі за здійснення роботи
за наймом у складі екіпажу (команди)
транспортного засобу, який перебуває
за межами території України, її
територіальних вод (виключної
економічної зони), у тому числі на
якірних стоянках, та належить
резиденту на правах власності або
перебуває у його тимчасовому
(строковому) користуванні та/або є
зареєстрованим у Державному судновому
реєстрі України чи Судновій книзі
України.

Статтею 1.6 Закону встановлено, що
загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню згідно з цим Законом,
нарахований (виплачений) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду (далі -
оподатковуваний дохід).

Загальний оподатковуваний дохід
складається з доходів, які підлягають
кінцевому оподаткуванню при їх
нарахуванні (виплаті); доходів, які
підлягають оподаткуванню у складі
загального річного оподатковуваного
доходу; доходів, які оподатковуються за
іншими правилами, визначеними цим
Законом.

Загальний місячний оподатковуваний
дохід дорівнює сумі оподатковуваних
доходів, виплачених (нарахованих)
протягом такого звітного податкового
місяця.

В силу ст. 1.13 Закону Податок - податок з
доходів фізичних осіб; оподаткування -
порядок, пов'язаний з визначенням
об'єкта оподаткування, обчисленням та
сплатою (утриманням) податку з доходів
фізичних осіб; платник податку (у
відповідних відмінках) - платник
податку з доходів фізичних осіб.

Податок з доходів фізичних осіб - плата
фізичної особи за послуги, які
надаються їй територіальною громадою,
на території якої така фізична особа
має податкову адресу або розташовано
особу, що утримує цей податок згідно з
цим Законом.

Згідно до ст. 6.1.2 Закону, з урахуванням
норм пункту 6.5 цієї статті платник
податку має право на зменшення суми
загального місячного оподатковуваного
доходу, отримуваного з джерел на
території України від одного
працедавця у вигляді заробітної плати,
на суму податкової соціальної пільги у
таких розмірах: у розмірі, що дорівнює
150 відсоткам суми пільги, визначеної за
правилами підпункту 6.1.1 цього пункту, -
для платника податку, який: а) є
самотньою матір'ю або самотнім батьком
(опікуном, піклувальником) - у
розрахунку на кожну дитину віком до 18
років.

Статтею 6.3.2. Закону встановлено, що
платник податку подає працедавцю заяву
про самостійне обрання місця
застосування податкової соціальної
пільги (далі - заява про застосування
пільги) за формою, визначеною
центральним податковим органом.

Податкова соціальна пільга починає
застосовуватися до нарахованих
доходів у вигляді заробітної плати з
дня отримання працедавцем заяви
платника податку про застосування
пільги. Пільга не застосовується до
доходу, нарахованого до моменту
отримання такої заяви, крім випадків,
зазначених у підпункті 6.3.3 цього
пункту.

В силу ст. 6.5. Закону працедавець
платника податку за місцем
застосування податкової соціальної
пільги здійснює перерахунок сум
доходів, нарахованих такому платнику
податку у вигляді заробітної плати, а
також сум наданих податкових
соціальних пільг: а) за наслідками
кожного звітного податкового року; б)
під час проведення розрахунку за
останній місяць застосування
податкової соціальної пільги при зміні
місця її застосування за самостійним
рішенням платника податку або у
випадках, визначених у підпункті 6.3.3
пункту 6.3 цієї статті; в) під час
проведення остаточного розрахунку з
платником податку, який припиняє
трудові відносини з таким працедавцем.

6.5.3. Якщо внаслідок здійсненого
перерахунку виникає недоплата цього
податку, то така сума стягується
працедавцем за рахунок суми будь-якого
оподатковуваного доходу (після його
оподаткування) за відповідний місяць, а
при недостатності суми такого доходу -
за рахунок оподатковуваних доходів
наступних місяців, до повного
погашення суми такої недоплати.

Якщо внаслідок проведення остаточного
розрахунку з платником податку, який
припиняє трудові відносини з
працедавцем, виникає сума недоплати, що
перевищує суму оподатковуваного
доходу платника податку за останній
звітний період, то непогашена частина
такої недоплати включається до складу
податкового зобов'язання платника
податку за наслідками звітного
податкового року.

6.5.5. Якщо внаслідок здійсненого
перерахунку виникає переплата цього
податку, то на її суму зменшується сума
нарахованого податкового зобов'язання
платника податку за відповідний
місяць, а при недостатності такої суми -
сума податкових зобов'язань наступних
податкових періодів, до повного
повернення суми такої переплати.

Якщо внаслідок проведення остаточного
розрахунку з платником податку, який
припиняє трудові відносини з
працедавцем, виникає сума переплати, що
перевищує суму податкового
зобов'язання, нарахованого за останній
звітний період, то така сума підлягає
відшкодуванню з бюджету у
встановленому порядку.

Аналогічні норми передбачені і
Податковим кодексом України, який діє з
01.01.2010р., в тому числі і на день
звільнення позивачки (30.10.2013р.).

Зокрема стаття перша ПК України,
визначає, що Податковий кодекс України
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Статтею 6 ПК України передбачено, що
Податком є обов'язковий, безумовний
платіж до відповідного бюджету, що
справляється з платників податку
відповідно до цього Кодексу.

Аналізуючи в сукупності наведені норми
трудового та податкового
законодавства (з часу виникнення
правовідносин по день звільнення) суд
приходить до висновку про те, що
виниклі між ОСОБА_1, та ДП «Одеська
залізниця» щодо оподаткування доходу
(у вигляді заробітної плати) ОСОБА_1, та
застосування податкової соціальної
пільги до доходу (у вигляді заробітної
плати, як один із видів доходу) є
державним регулюванням оплати праці
яке охоплює оподаткування доходів
працівників. Цей метод регулювання
виходить за межі трудового права та
полягає у встановленні ставки податку
з доходів громадян та обов'язкових
зборів до державного та місцевого
бюджетів, порядку його нарахування,
справляння, стягнення недоплати, а
також повернення зайво сплаченого
податку.

Таким чином, посилання позивачки та її
представника, а також представника
відповідача на визначені ст. ст. 94, 116, 117,
233, 237-1 КЗпП України, норми, як на
підставу вимог позову та заперечень,
судом до уваги не приймаються, оскільки
КЗпП України взагалі не регулює
виниклі правовідносини, а податок з
доходу фізичної особи не є складовою
заробітної плати та належною при
звільненні сумою, яку повинен сплатити
працедавець працівникові при
звільненні, отже позов ОСОБА_1, в
частині стягнення утриманої
заробітної плати задоволенню не
підлягає.

Враховуючи те, що інші вимоги ОСОБА_1, а
саме стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні, стягнення моральної шкоди
є похідними від вимог в яких було
відмовлено (про стягнення утриманої
заробітної плати) то і такі вимоги
задоволенню не підлягають.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
при розгляді справи встановлено - сума
недоплати податку з оподатковуваного
доходу (у вигляді заробітної плати)
ОСОБА_1, до державного бюджету за період
з 01.01.2004р., по 30.10.2013р., склала - 2 834,05 грн.

З іншими вимогами та з інших підстав,
позивачка та її представник до суду не
зверталися.

В силу ст. 88 ЦПК України, стягнення
понесених судових витрат на користь
позивача (витрати на правову допомогу),
в позові якому було відмовлено, не
проводиться.

На підставі ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Одеська залізниця» про
стягнення утриманої заробітної плати,
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні,
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: