Номер провадження: 22-ц/785/4209/14
Номер справи місцевого суду: 521/6475/13-ц
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Малиновського районного суду
м. Одеси від 04.03.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 25.03.2009 року,
виданого державним нотаріусом Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контори і зареєстрованого в реєстрі за
№ 2-2331, про визнання права власності на
51/100 частин домоволодіння,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 2-3), який уточнив в ході
розгляду справи (а. с. 17-18) та просив
визнати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 25 березня 2009
року на спадкове майно, яке складається
з 51/100 частини домоволодіння,
розташованого у АДРЕСА_1, недійсним;
визнати за ним право власності на 51/100
частин будівлі, зазначених в
технічному паспорті під літерою «Г»,
яке складається з трьох житлових
кімнат, площею 8 кв. м., 12,2 кв. м., 9,5 кв. м.,
кухні площею 6,6 кв. м., тамбура площею 3,1
кв. м., загальною площею 39,4 кв. м.,
житловою 29,7 кв. м.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовував тим, що відповідачка є
його сестрою. Згідно свідоцтва про
право власності на домоволодіння від 03
січня 2003 року за № 023451, їхній матері
ОСОБА_5 належало на праві власності
домоволодіння, яке в цілому
складається з двох житлових будинків,
зазначених в технічній документації
під літерами «А» та «Г» загальною
площею 89,8 кв. м., житловою площею 66,4 кв.
м., гаражу літера «Л», котельною літ.
«Є», сараїв літ. «И», «Б», «Ж», «К»,
вбиральні літ. « 9З», розташованого в
АДРЕСА_1. Згідно договору дарування від
06 березня 2003 року частини
домоволодіння, його мати ОСОБА_5
подарувала відповідачці 49/100 частин
домоволодіння за вказаною адресою. Він
же все своє життя мешкав за цією
адресою разом з матір'ю в будинку під
літ. «А», а потім з її дозволу за власні
кошти збудував окрему будівлю під
літерою «Г», де став мешкати зі своєю
сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 їхня мати померла,
але перед цим хворіла, і їй було
встановлено діагноз: хронічна
судино-мозкова недостатність. Після її
смерті відповідачка стала мешкати в
будинку під літерою «А», а він
продовжував жити в будинку під літ. «Г».
У 2011 році відповідачка звернулася до
нього з позовом про знесення самочинно
побудованих споруд і тоді йому стало
відомо, що мати зробила на її ім'я
заповіт на спадщину на 51/100 частин
домоволодіння. Оскільки, позивач
вважає, що його право на спадщину було
порушено, він вимушений звернутися з
наступним позовом до суду.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
позивач свої позовні вимоги підтримав
з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні
позов не визнала та пояснила суду, що 14
травня 1985 року її матір'ю ОСОБА_5, був
складений заповіт, відповідно до якого
житловий будинок АДРЕСА_1 вона
заповідала в рівних долях своїм
донькам: їй та ОСОБА_6, яка була
інвалідом дитинства. 06 березня 2003 року
їхня мати після узаконення та
отримання свідоцтва про право
власності на домоволодіння, подарувала
їй 49/100 частин домоволодіння.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, і в
установлений законом строк вона
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини за
заповітом. Її сестра ОСОБА_6
відмовилася від своєї частки спадщини
на її користь. До нотаріальної контори
також викликався позивач, який склав
письмову заяву, в якій відмовився від
права на спадкування після смерті
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4. 25 березня 2009
року державним нотаріусом Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контори було видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на її
ім'я на 51/100 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1. Вважає, що законних підстав
для визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
25.03.2009 року не має. Заповіт від 14 травня
1985 року позивачем не оскаржується. Що
стосується заявлених позовних вимог
про визнання права власності на 51/100
частин домоволодіння, то вважає їх
безпідставними, тому що на законних
підставах володіє цілим
домоволодінням АДРЕСА_1, яке
складається з двох житлових будинків,
вказаних під літерою «А» та під літерою
«Г». Позивач ОСОБА_3 дійсно проживає
разом з сім'єю в житловому будинку під
літерою «Г», вона не заперечує та не
перешкоджає йому в цьому, тому що він
все своє життя був зареєстрований за
цією адресою. У 2011 році вона зверталася
до суду з позовом до відповідача про
знесення самочинно збудованих
об'єктів, які він постійно будує на
земельній ділянці без її дозволу, та
без дозволу відповідних органів.
Пізніше, щоб не ускладнювати стосунки з
ОСОБА_3, вона відмовилася від позовних
вимог та провадження у справі було
закрито. Відповідачка просила суд
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
в повному обсязі.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 04.03.2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 04.03.2014 року, в якій просить
скасувати рішення суду від 04.03.2014 року і
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, посилаючись на те, що вважає
оскаржуване рішення винесено
неправильно в зв'язку з тим, що висновки
не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу,
ОСОБА_4 та її представник заперечували
проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляюччи в задоволенні
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Судом встановлено, що відповідно
до свідоцтва про право власності на
домоволодіння № 023451, виданого 03 січня
2003 року Виконавчим комітетом Одеської
міської Ради, об'єкт, розташований в
АДРЕСА_1, належав ОСОБА_5 на праві
приватної власності, який в цілому
складався з двох житлових будинків
літера «А», «Г» загальною площею 89,8 кв.
м.,житловою площею 66,4 кв. м., гаражу
літера «Л», котельної літера «Є»,
сараїв під літерами «И», «Б», «Ж», «К»,
вбиральні літ. «З», відображених у
технічному паспорті від 29.03.2002 року.
Зазначене свідоцтво видане на підставі
розпорядження Малиновської районної
адміністрації виконавчого комітету
Одеської міської ради № 800/01-04 від 12
листопада 2002 року.

06 березня 2003 року між ОСОБА_5 з однієї
сторони (надалі Даруватель), та з другої
сторони ОСОБА_4 (Обдарований), уклали
Договір про таке: ОСОБА_5 подарувала, а
ОСОБА_4 прийняла у дар належні
Дарувателю 49/100 частин домоволодіння
під АДРЕСА_1. По заяві дарувальника
відчужуються: житловий будинок під
літерою «А» житловою площею 36,7 кв. м.,
сараї під літерами «Б», «К», гараж під
літерою «И», частину мостіння і
огородження.

Право власності на 49/100 частин спірного
домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_4
на підставі договору дарування від
06.03.2003 року, у КП «ОМБТІ та РОН» 03.04.2003
року під № 40634 ст. 48 кн. 263.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_1, виданим Першим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Приморського районного управління
юстиції м. Одеси 04 серпня 2008 року. Після
її смерті відкрилася спадщина у
вигляді 51/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1. Спадкоємцями померлої за
законом були її діти: позивач ОСОБА_3 -
син померлої ОСОБА_5 та її дві доньки -
відповідачка ОСОБА_4, та ОСОБА_6.

Судом з Сьомої нотаріальної контори
витребувана копія спадкової справи
щодо майна померлої ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується документами, що
знаходяться в спадковій справі, що 14
травня 1985 року ОСОБА_5 на випадок своєї
смерті зробила розпорядження щодо
належного їй житлового будинку
АДРЕСА_1, який заповідала в рівних долях
кожному - ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Як вбачається з заяви, поданої до
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4 20.01.2009
року, ОСОБА_4 повідомляє про прийняття
спадщини, яка відкрилася після смерті
її матері ОСОБА_6, яка залишила на її
ім'я заповіт.

Згідно заяви ОСОБА_6, поданої до Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контори 21.01.2009 року № 139, ОСОБА_6
повідомляє, що померла її мати ОСОБА_5,
яка залишила на її ім'я заповіт. Даною
заявою ОСОБА_6 відмовляється від
спадщини, що припадає їй згідно
вищезазначеного заповіту. 21.01.2009 року
ОСОБА_6 склала нотаріальну посвідчену
заяву № 140, якою відмовляється від
прийняття спадщини, як спадкоємиця за
законом на користь дочки померлої,
ОСОБА_4.

Як вбачається з нотаріально
посвідченої заяви ОСОБА_3, яка надійшла
до Сьомої Одеської Державної
нотаріальної контори 21.01.2009 року,
зареєстрована за № 138, ОСОБА_3
повідомляє, що йому відомий зміст
заповіту, посвідченого державним
нотаріусом П'ятої Одеської
нотаріальної контори, 14.05.1985 року за
реєстровим № 2-2331, від імені його матері
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на ім'я
ОСОБА_4 і ОСОБА_6. Зміст ст. 1241 ЦК України,
на підставі якої він має право на
обов'язкову частку в спадщині, йому
державним нотаріусом роз'яснено. Він,
ОСОБА_3, усвідомлюючи значення своїх
дій та маючи можливість керувати ними,
розуміючи обставини, що мають для нього
істотне значення, без впливу
насильства (фізичного чи психічного
тиску) з боку інших, за своєю справжньою
волею від одержання обов'язкової
частки у спадщині відмовляється.

В матеріалах спадкової справи
знаходиться заява ОСОБА_6, ОСОБА_4, в
якій вони підтверджують, що ОСОБА_3 є
рідним сином їхньої матері - ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана заява,
була складена ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у
зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не може
підтвердити родинних відносин з їхньою
матір'ю - ОСОБА_5

Як вбачається з заяви ОСОБА_4 в Сьому
Одеську державну нотаріальну контору
від 25 березня 2009 року, ОСОБА_4 просить
видати їй свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на нерухоме
майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено та не
оспорюється всіма учасниками процесу,
що 25 березня 2009 року державний нотаріус
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори видав свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
яким посвідчує, що на підставі
заповіту, посвідченого державним
нотаріусом П'ятої Одеської державної
нотаріальної контори,14.05.1985 року і
зареєстрованого в реєстрі за № 2-2331,
спадкоємицею майна ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, є її дочка - ОСОБА_4,
зареєстрована в АДРЕСА_1. Право
власності ОСОБА_4 на 51/100 частину
домоволодіння зареєстровано у КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» 12.05.2009 року реєстраційний
номер 26496916, номер витягу 22692271, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину (р № 1-863 25.03.2009 року), виданого
Сьомою Одеською державною
нотаріальною конторою.

Позивач ОСОБА_3 підтвердив, що саме це
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 25.03.2009 року, він просить
визнати недійсним, посилаючись на те,
що він будував за власні кошти житловий
будинок, який за заповітом став
належать відповідачці - ОСОБА_4. ОСОБА_3
в судовому засіданні пояснив факт
написання ним заяви до нотаріальної
контори про відмову від обов'язкової
долі у спадщині, яка відкрилася після
смерті його матері ОСОБА_5 тим, що
державний нотаріус ввела його в оману і
не роз'яснила наслідки такої відмови.
Разом з тим, позивач пояснив, що одразу
після складання ним цієї заяви,
стосунки з відповідачкою погіршилися,
вона стала чинити йому перешкоди у
користуванні частиною житлового
будинку, де він мешкає все життя зі
своєю сім'єю. Разом з тим, позивач не
зміг пояснити, чому звернувся до суду
за захистом свого порушеного права не
одразу у 2009 році, а 19.04.2013 року, після
спливу чотирьох років.

ОСОБА_3 звернувшись до суду з позовом
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
виданого 25 березня 2009 року державним
нотаріусом Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори на ім'я його
сестри ОСОБА_4, сам заповіт визнати
недійсним не просив, але його
представником було заявлено
клопотання про проведення посмертної
судово-психіатричної експертизи
ОСОБА_5, 1924 року народження, яка мешкала
за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно акту № 532 комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи від
08.10.2013 року, складеного комісією
експертів КУ «Одеська обласна клінічна
психіатрична лікарня № 1», ОСОБА_5, 1924
року народження, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 страждала синильною
деменцією, виходячи з медичних
документів та матеріалів справи.
Психічний стан ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, не впливало на
правильність її сприйняття фактів, які
мають значення для справи, на час
складання заповіту 14 травня 1985 року,
вона могла розуміти значення своїх дій
та керувати ними. ОСОБА_5 яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, на час складання заповіту
14 травня 1985 року, в силу свого стану
здоров'я, віку могла правильно розуміти
та усвідомлювати значення своїх дій, їх
наслідки та керувати ними.

Таким чином, з підстав викладених вище
у мотивувальній частині рішення,
враховуючи висновки
судово-психіатричної експертизи,
матеріали дослідженої в ході судового
розгляду спадкової справи, суд першої
інстанції вважав, недоведеним
порушення прав ОСОБА_3, при видачі
державним нотаріусом Сьомої Одеської
нотаріальної контори свідоцтва від 25
березня 2009 року про право на спадщину
за заповітом на ім'я ОСОБА_4, згідно з
яким вона успадкувала за заповітом
після смерті матері 51/100 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, так як
свідоцтво видавалося у відповідності
до вимог цивільного законодавства
України, та Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 20/5 від
03.03.2004 року, що діяла на час видачі
оспорюваного документу. З цих же причин
суд не вбачив підстав для визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого 25
березня 2009 року державним нотаріусом
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори, яким посвідчено,
що на підставі заповіту, посвідченого
державним нотаріусом П'ятої Одеської
державної нотаріальної контори, 14.05.1985
року і зареєстрованого в реєстрі за №
2-2331, спадкоємицею майна ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, яке складається
з 51/100 частини будинку АДРЕСА_1, є її
дочка - ОСОБА_4, зареєстрована в АДРЕСА_1.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання права власності на 51/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, суд дійшов
наступних висновків. Правова позиція
сторони позивача ОСОБА_3 взагалі не
обґрунтована з яких підстав, за
правилами яких статей, за ним повинно
бути визнано право власності на 51/100
частину спірного домоволодіння, що
розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, належного його покійній
матері на підставі свідоцтва про право
власності на домоволодіння № 023451,
виданого 03 січня 2003 року Виконавчим
комітетом Одеської міської Ради. Судом
відмовлено в задоволенні такого
позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК цивільні
права можуть вникати з рішень суду лише
у випадках, встановлених актами
цивільного законодавства. Щодо права
власності, ЦК передбачає можливість
його виникнення на підставі рішення
суду у випадках, встановлених ст. 376 ЦК,
а підтвердження рішенням суду
існуючого в особі права власності у
випадках, встановлених ст. 392 ЦК
України. В інших випадках право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК). З
вищевикладеного випливає що, навіть у
разі відсутності свідоцтва про право
на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_4
суд, за законом позбавлений можливості
задовольнити позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання права власності на 51/100
частину домоволодіння АДРЕСА_1.

В судовому засіданні допитані свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9, які пояснили
суду про погані взаємовідносини між
позивачем та його сестрою
відповідачкою ОСОБА_4 Свідки пояснили,
що той житловий будинок, в якому
проживає позивач з сім'єю, він будував
самостійно, хоча документи на будинок,
можливо на своє ім'я і не оформив.
Пояснення даних свідків не прийняті
судом до уваги, тому що на думку суду
першої інстанції, не мають відношення
до предмету спору, що виник між ОСОБА_3
та ОСОБА_4

Крім того, ОСОБА_3 не оспорює свідоцтво
про право власності на домоволодіння №
023451, виданого 03 січня 2003 року
Виконавчим комітетом Одеської міської
Ради на ім'я його матері ОСОБА_5.

У поданій представником відповідачки
ОСОБА_10 заяві, міститься посилання на
сплив позовної давності, отже
зазначена заява є підтвердженням того,
що представник відповідача, зробила
заяву про застосування позовної
давності до позовних вимог ОСОБА_3

В ході розгляду справи встановлено та
підтверджено матеріалами спадкової
справи, що позивач ОСОБА_3 знав про
видачу державним нотаріусом Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контори свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_4 25
березня 2009 року, тому що 21.01.2009 року у
державного нотаріуса написав заяву про
відмову від обов'язкової частки у
спадщині, яку мав би отримати на
підставі ст. 1241 ЦК України. Таким чином,
оскільки позов ОСОБА_3 подав 19.04.2013 року,
а свідоцтво, яке оспорюється видане
25.03.2009 року, то позивачем пропущений
строк позовної давності, який сторона
позивача поновити не просила, що також
є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, суд першої інстанції
керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 202, 203, 267, 328, 1233,
1234, 1257,1273, 1274, 1275 ЦК України, ст. ст. 5-8, 10,
11, 15, 57-60, 62, 64, 195, 196, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, відмовив в задоволенні позову
ОСОБА_3

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку
відповідно до обставин, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги та
на підставі наданих і досліджених
доказів, відмовивши в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Тому судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону, відповідно до обставин, якими
позивач обґрунтовував свої позовні
вимоги, наданих доказів та на підставі
встановлених обставин справи дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що спірне
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
належало на підставі свідоцтва про
право власності № 023451 від 03.01.2003 року (а.
с. 4, 11, 53, 55), померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
(а. с. 5, 37).

За життя ОСОБА_5 49/100 частин спірного
домоволодіння подарувала ОСОБА_4
(відповідачці) згідно договору
дарування від 06.03.2003 року (а. с. 7), а іншу
частину згідно заповіту від 14.05.1985 року
заповіла в рівних долях ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 (а. с. 48).

ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті
ОСОБА_5, звернувшись з відповідною
заявою до нотаріальної контори (а. с. 33).

ОСОБА_11 та ОСОБА_3 (позивач) відмовилися
від спадщини після смерті ОСОБА_5,
написавши відповідні заяви в
нотаріальній конторі (а. с. 34-36).

ОСОБА_4 на підставі вказаного заповіту
та, враховуючи відмову від спадщини
ОСОБА_11 і ОСОБА_3, отримала свідоцтво
про право на спадщину на 51/100 спірного
домоволодіння (а. с. 8, 61) та на даний час
є власником всього спірного
домоволодіння.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або законом.
До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Оформлення права на спадщину
здійснюється відповідно до Глави 89 ЦК
України, зокрема видачею свідоцтва про
право на спадщину.

За таких обставин, враховуючи, що
позивачем не оспорюється свідоцтва про
право власності № 023451 від 03.01.2003 року на
спірне домоволодіння, яке видавалося,
померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, та
складений нею заповіт на вказане
домоволодіння від 14.05.1985 року, яким вона
заповіла зазначене домоволодіння
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, то відсутні підстави
для задоволення позовних вимог
позивача, а суд першої інстанції
правильно відмовив в задоволенні
позову.

Також судова колегія враховує строки
звернення позивача з позовом до суду та
строки позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, судова
колегія не приймає до уваги, оскільки,
враховуючи викладене, вони не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Також судова колегія не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги,
стосовно ведення позивача
відповідачкою в оману щодо відмови
його від спадщини, оскільки це не
підтверджується доказами по справі та
цими обставинами, відповідно до
позовної заяви, позивач не
обґрунтовував свої позовні вимоги (ч. 1
ст. 303 ЦПК України).

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія, враховуючи доводи
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не можуть бути
прийняті до уваги, враховуючи
викладене та, оскільки вони не
спростовують висновки суду.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3
необхідно відхилити, а рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 04.03.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 04.03.2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
25.03.2009 року, виданого державним
нотаріусом Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори і
зареєстрованого в реєстрі за № 2-2331, про
визнання права власності на 51/100 частин
домоволодіння - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич