АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №682/3880/13-ц
Провадження №22-ц/792/947/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючого судді
Купельського А.В.,

суддів: Фанди В.П., Спірідонової Т.В.

при секретарі: Чебан О.М.

з участю: представника апелянта -
ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 12
березня 2014 року, по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по
кредитному договору та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про тлумачення
кредитного договору та визнання дати
припинення дії кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року, ПАТ КБ «Приватбанк»
звертаючись до суду з вказаним позовом,
зазначало, що відповідно до укладеного
між ним та ОСОБА_3 договору № б/н від 13
грудня 2007 року, відповідач отримала
кредит у розмірі 250 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 22,80 %
на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідач зобов'язання не виконала.

У зв'язку з цим, позивач просив суд
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в
розмірі 13405 грн. 69 коп.

ОСОБА_3 подала зустрічний позов, в
якому вказувала, що мала намір укладати
кредитний договір зі строком до двох
років, тобто дію зазначеного договору
було продовжено до 13 грудня 2009 року.

У зв'язку з цим, просила суд про
тлумачення договору від 13 грудня 2007
року та визнати 13 грудня 2009 року датою
припинення дії вказаного договору.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від

________________________________________________________________________
__

Головуючий у першій інстанції: Роїк
В.П. Провадження № 22-ц/792/947/14

Доповідач: Купельський А.В.
Категорія: 19,27

12 березня 2014 року позов ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість в
розмірі 4873 грн. 72 коп.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить
його скасувати та відмовити в
задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк», вимоги зустрічного
позову задоволити.

Вважає, що рішення є незаконним,
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що судом не було
взято до уваги, що представником банку
не було надано розрахунку боргу, тоді
як при прийнятті рішення суд керувався
лише випискою про рух коштів по
рахунку. Не доведено банком, що
заборгованість виникла внаслідок
неповернення 250 грн. Поза увагою суду
залишилось те, що дія платіжної карти
закінчилась у квітня 2009 року.

Крім того, зазначає, що суд
безпідставно відмовив їй у тлумаченні
договору.

У своїй апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» вважає рішення
незаконним, винесеним з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Посилається на те, що суд, при прийнятті
рішення помилково застосував позовну
давність. Зазначає, що між сторонами
був укладений договір про збільшення
позовної давності у письмовій формі та
протягом строку дії кредитної карти,
жодна із сторін не повідомляла про
припинення договору.

Апелянт вказує, що суд не звернув увагу
на те, що відповідно до ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином, проте
ОСОБА_3 зобов'язання не виконала,
продовжує користуватись коштами банку,
тобто правовідносини тривають до
сьогодні.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України,
кредитним є договір, за яким банк або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного судочинства. При
цьому згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що 13 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ
КБ «Приватбанк» у відповідності до ч.1
ст.634 ЦК України укладено кредитний
договір про надання кредиту в розмірі
250 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 22,80 на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний договір складається з умов і
правил надання банківських послуг та
відповідної заяви ОСОБА_3 від 13 грудня
2007 року (а.с. 8-12).

У зв'язку із зміною типу банку, змінено
найменування із Закритого
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (а.с.17).

За заявою ОСОБА_3 від 13 грудня 2007
року, що є невід'ємною частиною
Договору, їй був встановлений ліміт в
сумі 250 грн., терміном на 12 місяців під 22
% (а.с. 8). В березні та вересні 2008 року
банком, у відповідності до п. 5.3. Умов та
Правил надання банківських послуг,
було змінено кредитний ліміт у сторону
збільшення до 3300 грн. та до 4800 грн., а у
грудні того ж року у сторону зменшення
до 4700 грн.( а. с. 49-50).

ОСОБА_3 не зверталась до банку про
припинення дії договору, відповідно до
п. 9.12 Умов та Правил надання
банківських послуг, яким передбачено,
що договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий же
строк.

Відповідно до п.6.5 Умов і правил
надання банківських послуг, які є
складовою частиною кредитного
договору від 13 грудня 2007 року, клієнт
зобов'язаний погашати заборгованість
по кредиту, процентах за його
користування, а також сплачувати
комісію на умовах, передбачених цим
договором.

Станом на 31 жовтня 2013 року ОСОБА_3
не повернула банку кредит в повному
обсязі, внаслідок чого за договором
карткового рахунку утворилась
заборгованість в розмірі 13405 грн. 69 коп.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, виходив із того, що
ОСОБА_3 порушила зобов'язання з
повернення кредиту, у зв'язку з чим
виникла заборгованість. З врахуванням
того, що за період з вересня 2009 року по 1
грудня 2010 року не встановлено поважних
причин пропуску строку позовної
давності позивачем, суд зменшив суму
боргу.

Враховуючи п. 9.12 Умов та Правил
надання банківських послуг, суд
прийняв рішення за зустрічним позовом
ОСОБА_3 щодо тлумачення змісту
договору.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Посилання ОСОБА_3, що судом не було
взято до уваги, що представником банку
не було надано розрахунку боргу,
спростовується належним в матеріалах
справи розрахунком та випискою про рух
коштів по рахунку (а. с. 5-7, 49-55)

Не може бути підставою для скасування
рішення суду посилання апелянта
ОСОБА_3, що суд безпідставно відмовив їй
у тлумаченні договору.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 213
ЦК України на вимогу однієї або обох
сторін суд може постановити рішення
про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту
правочину визначені частинами 3, 4 ст. 213
ЦК України. При тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів.

Якщо буквальне значення слів і
понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими
ч. 3 цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Позивач ОСОБА_3 звертаючись до
суду з позовом про тлумачення п. 9.12 умов
і правил надання банківських послуг за
яким строк дії договору може бути
продовжено (пролонговано) лише один раз
на рік до 13 грудня 2009 року та про
визнання 13 грудня 2009 року датою
припинення дії кредитного договору від
13 грудня 2007 року змінив зміст
зазначеного в договорі.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку зазначеним обставинам і в
мотивувальній частині розтлумачив
зазначений пункт, що ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 обумовили строк
дії договору настанням певної події -
повідомленням однієї сторони іншій
стороні про припинення договору. З
врахуванням цього суд і прийняв
рішення за позовами.

Посилання ОСОБА_3, що банком не
доведено, що заборгованість виникла
внаслідок неповернення 250 грн. є
необґрунтованим.

У розрахунку заборгованості та
виписці про рух коштів по рахунку (а. с.
5-7, 49-55), зазначено, що кредитний ліміт
ОСОБА_3 було збільшено банком, у
відповідності до п. 5.3. Умов та Правил
надання банківських послуг в березні
та вересні 2008 року до 3300 грн. та до 4800
грн.

Необґрунтованим є посилання ОСОБА_3, що
поза увагою суду залишилось те, що дія
платіжної карти закінчилась у квітня
2009 року, тому ПАТ КБ «Приватбанк»
пропущено строк на звернення до суду.

Умови та Правила надання банківських
послуг не пов'язують строк дії картки
та строк дії кредитного договору
(кредитної лінії).

Відповідно до п. 3.4 зазначених умов
клієнт використовує платіжну карту в
розмірі платіжного ліміту
відповідного карткового рахунку як
засіб для безготівкового розрахунку за
товари (послуги), для перерахунку
грошових коштів з карткового рахунку
на рахунки інших осіб, а також як засіб
для отримання готівкових грошових
коштів в касах банків, через банкомати,
і здійснення інших операцій.

Посилання в апеляційній скарзі
ПАТ КБ «Приватбанк», що суд, при
прийнятті рішення помилково
застосував позовну давність, оскільки
між сторонами був укладений договір
про збільшення позовної давності у
письмовій формі та протягом строку дії
кредитної карти, жодна із сторін не
повідомляла про припинення договору є
необґрунтованим.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Сторони по даному кредитному
договору встановили наступний порядок
сплати заборгованості по кредиту:
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості, але не менше 50 грн.
та не більше залишку заборгованості
(довідка про умови кредитування від 13
грудня 2007 року, підписана ОСОБА_3).

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно з ч.3
ст.254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

ОСОБА_3 перестала виконувати
щомісячні зобов'язання з погашення
кредиту з 25 вересня 2009 року, у той час як
з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся з позовом 2 грудня 2013 року.

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу
(ч. 2 ст.1050 ЦК України).

Статтями 525, 526, 530 ЦК України
передбачено, що зобов'язання мають
виконуватись належним чином та у
встановлений строк. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається.

За таких обставин висновок суду
першої інстанції про стягнення боргу
за три роки є обґрунтованим і
укладається з висновком, що міститься у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року №6-116цс13.

Інші доводи апеляційної скарги,
ретельно досліджені судом, висновків
суду не спростовують і не дають підстав
вважати, що судом допущені порушення
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне,
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи, постановлене з дотриманням
вимог процесуального права, колегія
суддів не вбачає підстав для його
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 12
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду
А.В. Купельський