У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К., Колодійчука В.М., Умнової
О.В.розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 19
листопада 2013 року, рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 18 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року позивач - публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по кредитному договору
від 2 вересня 2006 року у розмірі 21942,12
грн., з яких: 6687,01 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
13734,06 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язання за договором, 500
грн. - штраф (фіксована частина), 1021,05
грн. - штраф (процентна складова).

Позов мотивовано тим, що 2 вересня 2006
року між сторонами був укладений
кредитний договір, згідно умов якого
відповідач отримала кредит у розмірі
1285,90 грн. за сплатою 24% річних на суму
залишку заборгованості. Відповідач
умови договору належним чином не
виконувала, у зв`язку із чим, станом на 31
липня 2013 року виникла заборгованість у
розмірі 21942,12 грн. яку позивач просить
стягнути з боржника в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 18
грудня 2013 року апеляційну скаргу
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. Рішення місцевого суду
змінено, шляхом виключення з
мотивувальної частини рішення частину
речення із зазначенням, що «кредит
наданий до 21 вересня 2007 року і
останній платіж заборгованості за
кредитним договором здійснено 26 лютого
2009 року». В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
відмовляючи у задоволенні позову
виходив з того, що позивач пропустив
строк позовної давності та,
посилаючись на п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
згідно з яким позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі, п. 31
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
дійшов висновку про можливість
застосування наслідків пропуску
строку позовної давності, зокрема -
відмовити у задоволені позову.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанції повністю
погодитися не можна, оскільки вони
зроблені без належного з'ясування
дійсних обставин справи, прав та
обов'язків сторін, без належної оцінки
наявних у матеріалах справи доказів, з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів
попередніх інстанцій не відповідають.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю

Ввідповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК
України за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону,
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Такий правовий аналіз зазначених
норм та обставин відповідає висновкам,
викладеним у постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року у
справі № 6-126цс13. Вказане судове рішення
згідно із положеннями ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх
судів, які зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність із цим
рішенням.

Разом з тим, при вирішенні спору в
судовому порядку позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропуску позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування позовної
давності.

Таким чином, висновок суду про відмову
у задоволенні позову у зв'язку з
застосуванням позовної давності
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі щодо вимог про повернення
споживчого кредиту та без з'ясування
причин пропущення позовної давності є
передчасним.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області
від 19 листопада 2013 року, рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 18 грудня 2013 року скасувати.

Справу передати до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. судді
Висоцька В.С. Гримич М.К.
Колодійчук В.М. Умнова О.В.