АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/1087/14
Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.
Доповідач Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Винниченко Ю.М., Корнієнка В.І.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

На рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 лютого 2014 року

В справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження майном шляхом виселення
з житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом, зазначала, що
вона є власником однокімнатної
квартири, але не може в ній проживати,
оскільки відповідач, яка зареєстрована
в спірній квартирі як наймач в
добровільному порядку не бажає знятися
з реєстрації та виселитися, чим створює
їй перешкоди у володінні, користуванні
та розпорядженні власною квартирою.
Просила суд з підстав передбачених ст..
156, 168 ЖК України та ст.. 391,406 ЦК України
визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1 та
виселити ОСОБА_1 із вказаної квартири,
усунувши тим самим їй перешкоди в
користуванні власністю.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволений частково.

Визнано ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1 Полтавської області.

Виселено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
квартири АДРЕСА_1, усунувши тим самим
ОСОБА_2 перешкоди в користуванні її
власністю.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає
рішення суду скасувати, вказуючи на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, зокрема
неправильне застосування місцевим
судом норм ст. 168 ЖК України. Вказувала
також, що розгляд справи здійснювався
одностороннє, викладене в рішенні не
відповідає встановленим під час
розгляду справи доказам та технічному
запису судового засідання.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про її
часткове задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
місцевий суд, прийшов до висновку, що
на момент звернення позивача до суду,
були відсутні правові підстави для
проживання відповідача у спірній
квартирі, належній на праві власності
позивачу, оскільки відповідач
перешкоджає позивачу у володінні,
користуванні та розпорядженні своєю
власністю, права позивача порушені, а
тому підлягають захисту шляхом
виселення ОСОБА_1

Зазначений висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1 відповідно до договору
дарування від 10.10.2013 року, укладеного
між нею та ОСОБА_3 (а. с. 7-9).

У вказаній квартирі зареєстровані
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а. с. 26а).
Відповідач у вказаній квартирі
зареєстрована з 13.06.2007 року як наймач (
а. с. 6).

ОСОБА_1 не є членом сім»ї власника
квартири.

Місцевим судом також встановлено, що на
момент розгляду справи відповідачка
проживає в спірній квартирі та змінила
замки на вхідних дверях.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України
передбачено, що власник володіє,
користується та розпоряджається
майном на власний розсуд. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у вчиненні
ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 170 ЖК України при
переході права власності на жилий
будинок, (частину будинку, квартиру), в
якому знаходиться здане в найом жиле
приміщення, до іншої особи договір
найму зберігає силу до закінчення
зазначеного в ньому строку. Якщо
договір найму укладено без зазначення
строку, новий власник будинку
(квартири) вправі вимагати його
розірвання у випадках і в порядку,
передбачених статтею 168 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЖК України
договір найму жилого приміщення,
укладений на невизначений строк, може
бути розірвано за вимогою наймодавця,
якщо жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім»ї. У цьому випадку
власник будинку (квартири) повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці.

Місцевим судом вірно встановлено, що з
дня укладення договору дарування
спірної квартири між позивачкою та
ОСОБА_3, було припинено право власності
останнього на зазначену квартиру.
Новим власником квартири стала ОСОБА_2

В ході судового розгляду справи було
встановлено, що новому власнику
квартири житло необхідне для
власного проживання.

Відповідачка ОСОБА_1, яка була
зареєстрована в спірній квартирі з
дозволу попереднього власника ОСОБА_3,
не звільнила квартиру, не знялася з
реєстраційного обліку та змінила замки
на вхідних дверях зазначеної квартири.
Цим самим перешкоджає позивачу
володіти, користуватися та
розпоряджатися належною їй на праві
власності АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_2 надсилала поштою
відповідачці вимогу про добровільне
звільнення спірної квартири ( а.с. 11).
Але ОСОБА_1, навіть на час постановлення
рішення у справі місцевим судом 20.02.2014
року, не звільнила зазначену квартиру.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
суду про відсутність правових підстав
для проживання відповідача у квартирі
АДРЕСА_1, належній на праві власності
позивачу. Враховуючи, що відповідач
перешкоджає позивачу у володінні,
користуванні та розпорядженні своєю
власністю, ОСОБА_1 підлягає виселенню
з нього.

Твердження апелянта ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі, що її було виселено
з порушенням норм ст. 168 ЦК України, є
безпідставними. Як вбачається з
матеріалів справи позивачка надсилала
відповідачці вимогу про звільнення
спірної квартири, яку остання отримала
19.11.2013 року ( а.с. 11). 03.01.2014 року ОСОБА_1
отримала копію позовної заяви ОСОБА_2
про визнання її такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядженням своїм майном та
виселення з житлового приміщенням.
Тобто на момент постановлення рішення
суду 20.02.2014 року пройшло три місяці,
передбачені ст. 168 ЖК України.

Разом з тим, визнаючи ОСОБА_1 такою,
що втратила право на користування
спірним житлом місцевий суд не
врахував ту обставину, що Житловим
кодексом України передбачено
визнання осіб такими що втратили
право користування житлом лише щодо
осіб, які наймають житло комунальної
чи державної форми власності.

За таких обставин рішення суду в
зазначеній частині підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні цих
позовних вимог.

В іншій частині доводи апеляційної
скарги висновків місцевого суду не
спростували.

Керуючись ст. 303, п.2.ч.1ст.307, п.4 ч.1ст.309,
316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 лютого 2014 року змінити.

Рішення суду в частині визнання
ОСОБА_1 такою , що втратила право на
користування житловим приміщенням
скасувати , та в задоволенні цієї
позовної вимоги відмовити.

В іншій частині рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 20
лютого 2014 року суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної чинності з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти діб до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Судді : (підписи)

Копія згідно