Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Мальцева Є.Є.
05 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Мелекінської сільської ради
Першотравневого району Донецької
області про визнання права власності
на спадкове майно в порядку
спадкування за заповітом, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Першотравневого районного суду
Донецької області від 12 листопада 2013
В С Т А Н О В И Л А :
11 вересня 2013 року позивачка
звернулася до суду з позовом про
визнання за нею в порядку спадкування
за заповітом після смерті її матері
ОСОБА_2 право власності на
домоволодіння з усіма надвірними
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.
В позовній заяві зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько
позивачки ОСОБА_3, який постійно
проживав в АДРЕСА_1, він заповів все
своє майно дітям: ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла мати позивачки ОСОБА_2, яка
постійно проживала в спірному будинку.
Згідно з заповітом, посвідченим
нотаріально, вона все своє майно
заповіла своїм дітям: ОСОБА_1, ОСОБА_4,
28.01.2012 року до Першотравневої
нотаріальної державної контори
звернувся представник позивачки з
заявою про прийняття спадщини. На час
звернення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли, а
ОСОБА_4 відмовилася на її користь від
своєї частки спадщини. Нотаріус
відмовив позивачці у видачі свідоцтва
про право на спадщину у зв'язку із
відсутністю правовстановлюючих
документів на спадкове майно. Тому
позивачка змушена звернутися до суду.
Рішенням Першотравневого
районного суду Донецької області від 12
листопада 2013 року в позові ОСОБА_1
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, позивачка в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
задоволення її вимог. В скарзі
посилається на порушення норм
процесуального права,
необґрунтованість судового рішення,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають істотне значення для справи.

У відповідності до вимог ч.2
ст.305 ЦПК України апеляційний суд
розглядає справу у відсутності
представника Мелекінської сільської
ради Першотравневого району Донецької
області, який надав суду заяву про
розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7, яка
просила апеляційну скаргу
задовольнити, перевіривши матеріали
справи в межах апеляційного оскарження
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що вона
необґрунтовано звернулася до суду і
належним чином не довела суду
наявність права власності спадкодавця
на нерухоме майно, на яке позивачка
претендує як спадкоємець.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте оскаржуване рішення таким
вимогам не відповідає.

Судом встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
позивачка ОСОБА_1 (до шлюбу - ОСОБА_1) є
дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2. (а.с.12,13)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(а.с.8), ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року
(а.с.9).

04.11.1992 року ОСОБА_3 уклав заповіт,
згідно з яким спірний будинок як своє
майно заповів дітям ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6. (а.с.6).

Як вбачається з повідомлення
Першотравневої державної нотаріальної
контори Донецької області, наданого на
запит апеляційного суду, спадкова
справа га ім»я ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відсутня.

Судом також встановлено, що
04.11.1992 року ОСОБА_2, заповіла вказаний
будинок своїм дітям ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 - у рівних частках
кожному.

ОСОБА_6 (до шлюбу ОСОБА_6 ) померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.14-16), ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.17).

Зі спадкової справи, наданої
Першотравневою державною нотаріально.
конторою Донецької області на запит
апеляційного суду, вбачається, що в
жовтні 1997 року ОСОБА_1 звернулася до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини після матері ОСОБА_2, але не
отримала свідоцтво про право на
спадщину. В 2013 році ОСОБА_4 надала
нотаріусу заяву про те, що не претендує
на частку спадщини. 28.01.2013 року в
інтересах ОСОБА_1, до нотаріуса знов
звернувся її представник за
довіреністю ОСОБА_9 з заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину після
смерті ОСОБА_2.

Постановою від 29.01.2013 року
ОСОБА_1 державним нотаріусом
відмовлено у вчиненні нотаріальної дії
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на будинок
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 у зв'язку
із відсутністю правовстановлюючого
документу на спірний будинок (а.с.18).

Згідно з технічним паспортом
на житловий будинок АДРЕСА_1 від 11.07.1991
року, власником вказаного будинку у
цілій частині зазначений ОСОБА_3.(
а.с.19-24).

Мелекінською селищною радою
22.04.103 року та 09.06.2013 року надані суду
довідки про те, що власником наказного
домоволодіння значився ОСОБА_3, а після
його смерті - ОСОБА_2, які до своєї
смерті разом мешкали у зазначеному
будинку (а.с. 25-26).

Під час розгляду справи в суді
першої інстанції і у письмовій заяві до
апеляційного суду на апеляційну скаргу
позивачки ОСОБА_1 відповідач -
представник Мелекінської сільської
ради Першотравневого району позовні
вимоги визнав повністю.

Статтею 100 Цивільного Кодексу УРСР
1963 року, який діяв на час володіння
батьками позивачки спірним будинком,
зазначалося, що в особистій власності
громадян може бути житловий будинок.

Як роз'яснено листом від 16.05.2013
року №24-753/0/4-14 Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування», при вирішенні спорів про
спадкування, спадщина по яких
відкрилася і була прийнята до 1 січня 2004
року, не допускаються застосування
судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню
підлягають норми законодавства,
чинного на час відкриття спадщини,
зокрема, ЦК УРСР.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду, зокрема,
відповідно до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких проводиться реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно за наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13 грудня 1995 року, та інших
нормативно-правових актів.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Також тим же листом роз'яснено, що
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року №56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п.4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у господарських книгах (п.20
Інструкції).

Тобто, записи у господарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

При вирішенні питання щодо визнання
права власності на житлові будинки,
споруди у порядку спадкування, записи у
по господарських книгах оцінюються у
сукупності з іншими доказами,
наприклад, ухваленими органами
місцевого самоврядування рішеннями
про оформлення права власності
громадян на будинок, технічним
паспортом на будинок, документами про
відведення в установленому порядку
земельних ділянок під забудову тощо.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачкою у підтвердження права
власності спадкодавця на спірний
будинок наданий технічний паспорт на
будинок, довідки виконавчого комітету
Мелекінської селищної ради про те, що
за домоволодінням АДРЕСА_1 закріплена
земельна ділянка, про те, що вказане
домоволодіння значилося за батьком
позивачки, а після її смерті - за матір'ю
позивачки, які проживали постійно у
будинку; і вказані довідки видані на
підставі даних по господарських книг
селищної ради за період 1991-1996 роки,
1997-2001 роки.

Враховуючи наведене, колегія
суддів не може не погодитись із
доводами апеляційної скарги про те, що
саме у зв'язку із відмовою нотаріуса в
видачі їй свідоцтва про право на
спадщину, вона і звернулася до суду,
однак суд безпідставно відмовив їй у
позові на тих же підставах, що й
нотаріус, не надавши належної оцінки
наданим позивачкою доказам.

Відтак, колегія суддів вважає,
що рішення суду постановлено всупереч
нормам матеріального права, висновки
суду не відповідають встановленим
обставинам, тому воно підлягає
скасуванню. А у зв'язку із
вищенаведеними обставинами, які
належним чином і в достатньому обсязі
підтверджені наданими позивачкою
доказами, і нормами права, вимоги
позивачки, на думку колегії суддів, є
доведеними і обґрунтованими, тому
підлягають задоволенню вимоги про
визнання за нею права власності в
порядку спадкування за заповітом на
житловий будинок АДРЕСА_1 в Донецькій
області.

Керуючись ст.ст.307, 309,313,314 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Першотравневого
районного суду Донецької області від 12
листопада 2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Мелекінської
сільської ради Першотравневого району
Донецької області про визнання права
власності на спадкове майно
задовольнити.

Визнати з ОСОБА_1 право
власності в порядку спадкування за
заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :