Справа № 461/8452/13
Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/3112/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою Галицького ВДВС
ЛМУЮ на ухвалу Галицького районного
суду м.Львова від 26 листопада 2013 року
у справі за скаргою ОСОБА_2 на
постанову державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ про повернення
виконавчого документа,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою скаргу
задоволено. Визнано неправомірною
постанову державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ Шелінської Ю.А. ВП
№35247497 від 27.06.2013 року про повернення
виконавчого документа. Зобов»язано
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ Шелінську Ю.А. вчинити дії,
передбачені ЗУ «Про виконавче
провадження», спрямовані на виконання
виконавчого листа, виданого Галицьким
районним судом м.Львова 1.06.2010 року в
справі 32-1327/10.

Ухвалу суду оскаржив Галицький
ВДВС ЛМУЮ. В апеляційній скарзі
представник стверджує про порушення
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що ними подані
обґрунтовані заперечення на скаргу,
які в ухвалі суду не відображені.
Посилається на те, що судом не вказано,
яким чином направлення постанови про
повернення виконавчого документа із
запізненням порушило права стягувача,
і яким чином цей факт впливає на її
неправомірність чи правомірність.
Стверджує. що суд був не праві
зобов»язувати ВДВС виконати рішення
суду. Просить ухвалу суду скасувати та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 про заперечення доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно з ст.387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Відповідно ч.1 ст.17 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон)
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Задовольняючи скаргу, суд першої
інстанції виходив з того, що постанова
про повернення виконавчого документа
від 27 червня 2013 року надіслана ОСОБА_2 з
порушенням трьохденного строку від
дати винесення, і, що в постанові не
вказано про факт вчинення виконавчих
дій , які підтверджують факт розшуку
майна боржника, а тому таку необхідно
визнати неправомірною та зобов»язати
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ Шелінську Ю.А. вчинити дії,
передбачені ЗУ «Про виконавче
провадження», спрямовані на виконання
виконавчого листа, виданого Галицьким
районним судом м.Львова 1.06.2010 року в
справі 32-1327/10.

Однак колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_2
останній посилався на те, що державним
виконавцем при винесенні постанови про
повернення виконавчого документа
порушено вимоги ч.1 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», а саме не
вжито всіх заходів для примусового
виконання рішення, внаслідок
бездіяльності державної виконавчої
служби не проведений арешт грошових
коштів, не виявлено майна, на яке могло
бути направлено стягнення. (а.с.1-2)

Згідно роз»яснень, які містяться в п.18
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» за
результатами розгляду скарги на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби суд постановляє ухвалу, яка має
відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи. Наприклад,
суд може зобов'язати державного
виконавця або іншу посадову особу
державної виконавчої служби здійснити
певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав.

Однак, оскаржувана ухвала суду не
відповідає вказаним вимогам ст.ст.210, 213,
387 ЦПК України, оскільки задовольняючи
скаргу з підстав неналежного
направлення копії постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, і, що в постанові не
вказано про факт вчинення виконавчих
дій, які підтверджують факт розшуку
майна боржника, суд самостійно змінив
підстави скарги, не давши жодної
оцінки обставинам, якими заявник
обґрунтовував свої вимоги -
встановлення фізичних осіб з числа
правління та наглядової ради кредитної
спілки, причетних до розкрадання
коштів спілки, виявлення майна
боржників і злочинців, які були
пов»язані з кредитною спілкою
договірними зобов»язаннями (а.с.1-2).

Крім того, судом не вказано від яких
саме дій ухиляється державний
виконавець, і які певні дії слід
здійснити для виконання рішення суду.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що оскаржувана ухвала суду
першої інстанції постановлена судом з
порушенням порядку, встановленого для
вирішення скарги, і на підставі п. 3 ч. 1
ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею даного питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п.4 ч.2 ст.307 , п.3 ч.1 ст.312,
ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Галицького ВДВС
ЛМУЮ задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду
м.Львова від 26 листопада 2013 року
скасувати і передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : Павлишин
О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.
Ніткевич А.В.