Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
Рівненський міський суд Рівненської
області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Прокопчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання особистою приватною
власністю майна, -

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя, шляхом присудження
йому грошової компенсації за належну
частку у ньому. На обгрунтування своїх
позовних вимог вказав на те, що 22 жовтня
2005 року Відділом реєстрації актів
цивільного стану Рівненського
міського управління юстиції, актовий
запис №1699 було зареєстровано шлюб між
ним та ОСОБА_2. Від шлюбу мають доньку
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Рівненського міського суду від 22 липня
2010 року шлюб між ними розірвано.За час
спільного проживання ними придбано
Renault megane, легковий седан-В, 2007 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер
двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3.
Вказаний автомобіль було ними придбано
14.06.2007 року в кредит в сумі 22000 дол. США у
КБ Райффайзен Банк Аваль з помісячним
погашенням в розмірі 420 лол.США.
Транспортний засіб в органах МРЕВ було
зареєстровано на ім"я ОСОБА_2 Вказує, що
за час перебування в шлюбі з моменту
купівлі автомобіля - 14.06.2007 року і до
моменту розлучення, тобто до 22.07.2010 року
ними було погашено близько 15 540,00 дол.
США. Просить стягнути з ОСОБА_2 на його
користь грошову компенсацію за належну
йому ? частку автомобіля, з врахуванням
тієї суми коштів, яка сплачена в період
шлюбу.

ОСОБА_2 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 та
просить визнати спірний автомобіль її
особистою власністю оскільки
розраховувалась за кредит вона
особистими коштами, відповідач за час
шлюбу та після його розірвання не брав
участі в погашенні боргових
зобов»язань, оскільки не працював,
участі в утриманні їх спільної дитини
також не приймав.

В судове засідання позивач- відповідач
ОСОБА_1 не з»явився, про день та час
слухання справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив.

Представник позивача-відповідача
ОСОБА_1 ОСОБА_6 в судовому засіданні
зменшила позовні вимоги, та
підтримавши їх повністю з підтав
вказаних у позові просила їх
задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_2
не визнала, вважає його безпідставним
вказавши, що на даний час спірний
транспортний засіб відчужений третій
особі.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 в судове
засідання не з»явилась, її представник
ОСОБА_7 позовні вимоги про визнання
особистою власністю автомобіля
підтримав, з підстав викладених в
зустрічному позові, вказав, що вимоги
ОСОБА_1 ОСОБА_2 не визнає, оскільки
вважає авто своєю особистою власністю,
так як кредит погашався її особистими
коштами та коштами її матері,
поручителя за договором кредиту між
нею та ВАТ «Райффайзен банк Аваль».

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові матеріали справи вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 перебували й шлюбі з 22
жовтня 2005 року по 22 липня 2010 року. Шлюб
між ними розірвано рішенням суду від 22
липня 2010 року, яким також стягнуто
аліменти з позивача-відповідача ОСОБА_1
на утримання доньки ОСОБА_3 на користь
відповідача-позивача 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині і чоловікові на праві спільної
сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважних причин
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Частина 3 статті 368 Цивільного кодексу
України передбачає, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Як роз'яснив Пленум ВС в п.п.23,24
постанови від 21.12. 2007 № 11 « Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясувати джерело і час його придбання.

Відповідно до договору № 016-р-к
купівлі-продажу транспортного засобу
від 14 червня 2007 року ОСОБА_2 придбала
автомобіль Renault megane.

Як вбачається із кредитного договору
№ 014/53-05/61492 ОСОБА_2 отримала кредитні
кошти для купівлі нового автомобіля на
МПП «Вік-Експо», а саме Renault megane,
легковий седан-В, 2007 року випуску.

Відповідно до хронологічної таблиці
погашення заборгованості та копій
квитанцій наданих
відповідачем-позивачем ОСОБА_1 в
рахунок погашення заборгованості по
кредитних зобов»язаннях внесено лише
383 гривні 54 копійки, в той час як ОСОБА_2
212 285,25 гривень, ОСОБА_8 (матір позивача
та поручитель по договору кредиту) 107078
гривень 05 копійок, в тому числі за час
перебування ОСОБА_2 в шлюбі 118 337
гривень 73 коп.

Відповідно до довідки АТ «Райффайзен
Банк Аваль» станом на 01.08.2010 року
ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним
договором по кредиту 11 985.14 дол. США; по
відсоткам 213.29 дол. США: в т. ч.
прострочені відсотки - 140. 72 дол. США; в
т.ч. нараховані відсотки - 72.57 дол. США;
штрафні санкції 1 299.97 дол. США.

Довідкою РОД «Райффайзен Банк Аваль»
від 15.03.2012 року стверджується що ОСОБА_2
виконала всі зобов»язання за кредитним
договором від 15.06.2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, .належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них, не мав з
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 не надав
суду належних та допустимих доказів
того, що він приймав участь у погашенні
боргових зобов»язань по оплаті за
спірний автомобіль, та доказів того, що
він з поважної причини не мав
самостійного заробітку чи доходу.

У відповідності до ст. 57 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй. йому особисто.

У відповідності до ч. 7 ст. 57 Сімейного
кодексу України якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до
внеску, є його особистою приватною
власністю.

Як зазначено у рішенні рівненського
міського суду від 22 липня 2010 року
ОСОБА_1 ніде не працює, матеріально
ОСОБА_2 та дитині не допомагає.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. А отже
той факт, що позивач-відповідач не
надавав матеріальної допомоги ОСОБА_2
не підлягає доказуванню.

А отже суд приходить до висновку, що
джерелом придбання спірного майна є
особисті кошти ОСОБА_2 а
позивач-відповідач не брав участі у
погашенні боргових зобов»язань за
кредитним договором.

Перелік майна, яке є особистою
приватною власністю кожного з подружжя
визначає стаття 57 СК України. Зокрема,
не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою власністю кожного з
них.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним, ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до довідки-рахунку від 21
грудня 2013 року виданої ПП МПП «Вибір»
ОСОБА_5 придбав автомобіль Renault megane,
номер кузова НОМЕР_3.

Тобто спірний автомобіль вибув із
володіння ОСОБА_2 і визнання за нею
права особистої приватної власності
на нього суперечить вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 213, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя -
відмовити за безпідставністю та
недоведеністю позовних вимог.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особистою приватною власністю майна -
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Судя Рівненського міського суду

Рівненської області
Л.Д. Рудика