Номер провадження № 22-ц/785/1830/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараша
А.А.

з участю секретаря Волчанського
О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої
особи першого Малиновського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції - про
стягнення заборгованості по аліментам,
пені за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 08 липня 2013 року, -

встановила:

09.04.2013 року позивач ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовними вимогами в яких
просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь
заборгованість по аліментам на
утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 23 821,34 гривень та пеню за період
з 27.07.2009р. по 01.01.2013р., з урахуванням
уточнених позовних вимог, в розмірі 117
238,19 гривень, посилаючись на те, що
ОСОБА_3 невчасно розпочав сплачувати
аліменти, а саме замість проведення
першого платежу у липні 2009р. він
сплатив аліменти лише в травні 2010р.
ОСОБА_3 постійно ухиляється від
обов'язку по утриманню за дитиною, а
відтак вона має право на стягнення пені
в розмірі зазначеної вище.

Представник відповідача - ОСОБА_5 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав.

Справа розглянута у відсутність
третьої особи.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 08 липня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи,
що вищезазначене рішення суду
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить про його скасування та
постановлення нового рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на них,
перевіривши матеріали справи,
законність i обґрунтованість
рішення суду першої iнстанцiї та
доводiв апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її
відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом перщої інстанції, в
Першому Малиновському відділі
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції з 22.02.2010
року на виконанні знаходиться
виконавчий лист № 2-2516/10 про стягнення
зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів
на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
щомісячно, починаючи з 27.07.2009 року в
розмірі по 1/4 частини заробітку (доходу)
до 03.07.2015 року /а.с.30, 31/.

Постанову про відкриття виконавчого
провадження від 22.02.2010року ОСОБА_3
отримав 07.04.2010 року /а.с.31/.

Перший розрахунок заборгованості по
аліментам, в рамках виконавчого
провадження, проведений за заявою
боржника ОСОБА_3 20.06.2012 року /а.с.32.

Згідно даного розрахунку у ОСОБА_3
станом на 20.06.2012 року існувала
заборгованість в розмірі 2 818,09 грн.
/а.с.33/

При цьому, ОСОБА_3 за період з травня 2010
року по 20.06.2012 року періодичними
платежами сплачені аліменти в розмірі
16 700 грн./а.с.21-22, 38/.

Крім того, з розрахунку
заборгованості по аліментах від 20
червня 2012 року /а.с.33/ вбачається, що
сума боргу складає 2 818, 09 грн. З цих
розрахунків видно, що, починаючи з
травня 2010 року сума аліментів, сплачена
ОСОБА_3 значно перевищувала суму
щомісячної виплати аліментів.

Однак, державним виконавцем в
розрахунках не зазначена сума, яка
перевищувала щомісячні виплати,
зараховувалась в погашення боргу,
виниклого до квітня 2010 року, чи внесена
ОСОБА_3, як виплата аліментів на
майбутнє.

Таким чином, неможливо достеменно
встановити суму заборгованості зі
сплати аліментів та кількість днів
прострочених до сплати певної суми
заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 196
СК України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов»язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачено, що
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК
України, настає лише за наявності вини
цієї особи, на платника аліментів не
можна покладати таку відповідальність,
якщо заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв»язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Таким чином, передбачена ст. 196 СК
України відповідальність у виді сплати
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів настає за наявності вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду.

Однак, з матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_3 стало відомо про борг по
аліментам 17.04.2010 року, при ознайомленні
з розрахунками державного виконавця.

Як слідує з вищезазначеного, ОСОБА_3
дійсно допущено заборгованість по
сплаті аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, не з його вини,
оскільки відповідачу стало відомо про
виникнення заборгованості 17.04.2010 року.

Окрім того, як вбачається з матеріалів
справи, заборгованість, яка утворилась,
повністю погашена ОСОБА_3

Таким чином, з огляду на наведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що заборгованість яка виникла з вини
відповідача станом на 01.01.2013 року
відсутня.

Відповідно до ч.1 ст.69 ЦПК України кожна
особа зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

При цьому, доводи скарги та матеріали
справи не дають підстав вважати, що
судом при розгляді даної справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
передбачені статтями 309
ЦПК України, як підстави для скасування
рішення.

Таким чином, приведені в апеляційній
скарзі доводи не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення скаржником
норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуєтьсяна всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв"язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314
ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 08 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий

В.М.Гончаренко

Судді:

В.Д.Коротков

А.А.Калараш