Справа № 489/1964/14-ц
Номер провадження 2/489/1192/14
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2014 року
місто
Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
представника третьої особи
Брушковської О. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа
Ленінський відділ Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції про
перерахунок заборгованості по
аліментам та зміну розміру аліментів,

встановив

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, мотивуючи
свої вимоги тим, що 28.11.2012 Ленінським
районним судом м. Миколаєва було
винесено рішення про стягнення з нього
на користь відповідача аліментів на
утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
н. у розмірі ? частини з усіх видів
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначає, що перший час справно
сплачував аліментів, але потім втратив
роботу. Починаючи з 13.02.2013 перебуває на
обліку як безробітний. З лютого 2013 року
по липень 2013 року він отримав дохід у
розмірі 315,87 грн.

На теперішній час він отримав від
Ленінського ВДВС ММУЮ розрахунок
заборгованості по аліментах від 12.02.2014,
згідно з яким його заборгованість по
аліментах на користь доньки складає: за
2012 рік - 1 605,79 грн.; за 2013 рік - 7 125,18 грн.;
за 2014 рік - 649,49 грн. Зазначає, що не
згодний з таким розміром
заборгованості, оскільки державний
виконавець відштовхується від розміру
середньої заробітної плати, а те що він
не мав офіційної роботи та був
безробітнім, державним виконавцем не
враховано.

Крім того, з нього на утримання
відповідача стягуються аліменти в
розмірі 1/8 частини від усіх видів
заробітку. Розмір його заборгованості,
за розрахунком державного виконавця,
складає: за 2012 рік - 802,89 грн.; за 2013 рік - 3
068,41 грн., але вважає, що цю суму теж
потрібно перерахувати, виходячи з
прожиткового мінімуму, а не з середньої
заробітної плати.

Посилаючись на викладене, позивач
просив суд перерахувати аліменти на
утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
з урахуванням вже сплачених коштів та
враховуючи, що розмір аліментів на
дитину має бути не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, перерахувати
аліменти нараховані на утримання
колишньої дружини та стягувати з нього
аліменти на користь відповідача на
утримання доньки у твердій грошовій
сумі в розмірі 350,00 грн., щомісяця і до
повноліття дитини.

В судовому засіданні позивач підтримав
позов в повному обсязі, посилаючись на
обставини викладені ним в позовній
заяві, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача позов не
визнала, надала письмові заперечення
проти позову.

Представник третьої особи просила суд
вирішити спір відповідно до чинного
законодавства.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

Позивач і відповідач мають доньку -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 28
листопада 2012 року з ОСОБА_1 стягуються
аліменти на користь ОСОБА_4 на
утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
н. в розмірі ? з всіх видів доходів, але
не менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
15.10.2012 і до повноліття дитини та
аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі
1/8 частини з усіх видів заробітку
(доходу) відповідача щомісячно,
починаючи з 15.10.2012 і до досягнення
дитиною трьох років ( а. с. 7).

Встановлено, що позивач на даний час
офіційно не працює (а. с. 11) та згідно
розрахунку Ленінського ВДВС ДМУЮ має
заборгованість по сплаті аліментів: на
користь доньки складає за 2012 рік - 1 605,79
грн.; за 2013 рік - 7 125,18 грн.; за 2014 рік - 649,49
грн.; на користь ОСОБА_4 за 2012 рік - 802,89
грн.; за 2013 рік - 3 068,41 грн. (а. с. 9; 10).

Відповідно до положень ст. 182 СК України
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 СК
України.

В силу ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України
«Про виконавче провадження», розмір
заборгованості зі сплати аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, якщо
платник аліментів не працював на час
виникнення заборгованості і не працює
на час визначення її розміру, вона
обчислюється виходячи із середньої
заробітної плати працівника для даної
місцевості.

Згідно з п. 7.5.2. Інструкції про
проведення виконавчих дій, розмір
заборгованості з аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення, виходячи з
фактичного заробітку (доходів),
одержаного боржником за час, протягом
якого стягнення не проводилось, або
одержуваного ним на момент визначення
заборгованості в твердій грошовій сумі
або у відсотковому відношенні. Якщо
боржник у цей період не працював, то
заборгованість визначається виходячи
з середньої заробітної плати для даної
місцевості.

Таким чином, позивач неправильно
тлумачить норми Сімейного кодексу
України, передбачені ст. ст. 184, 195.
Передбачене ст. 184 СК України обмеження
мінімального розміру аліментів слід
розуміти, що навіть, якщо виходячи із
заробітної плати платника аліментів
вирахуваний розмір буде менше аніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, то стягненню
підлягає сума, що перевищує
встановлений рішенням суду розмір,
однак на рівні 30 % прожиткового
мінімуму.

Суд приходить до висновку, що розмір
заборгованості, нарахований державним
виконавцем правомірно.

Разом з тим, згідно з ст. 197 СК України,
за позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.
Суд може звільнити платника аліментів
від сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Можливість звільнення платника
аліментів від сплати заборгованості в
судовому порядку врегульовано, як вже
зазначалось вище, ст. 197 СК України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти
висновку про те, що звільнення від
сплати заборгованості законодавець
пов'язує з підставами для її виникнення
(тяжко хворобою або іншою обставиною,
що має істотне значення). При цьому, на
думку суду, судом має враховуватись
лише істотність обставин, які
слугували підставами для виникнення
самої заборгованості, а не будь-які
інші обставини, що виникли протягом
всього строку сплати аліментів.

Проте, позивач не просить суд в порядку
ст. 197 СК України звільнити його
повністю або часткового від сплати
заборгованості по аліментам. Його
обґрунтування вимоги щодо
перерахування суми заборгованості є
безпідставними.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Зазначені обставини, за змістом цієї
норми, можуть бути підставою для
зменшення розміру аліментів лише у
тому разі, коли погіршення
матеріального та сімейного стану
суттєво впливає на здатність боржника
сплачувати аліменти у попередньому
розмірі.

Як встановлено судом з пояснень сторін
сімейний стан платника не змінився,
майновий стан також не змінився,
оскільки як зазначив позивач він не
працював на момент винесення рішення і
не працює зараз. Доказів зміни
обставин, які могли б бути підставою
для зміни розміру аліментів суду не
надано.

Позовні вимоги в частині стягнення з
позивача аліментів на користь
відповідача на утримання доньки у
твердій грошовій сумі в розмірі 350,00
грн.не підлягають задоволенню через те,
що позивач не зазначив підстав для
зменшення розміру аліментів та не
надав суду відповідних доказів, як це
передбачено ст. 192 СК України.

Крім того, за змістом ст. ст. 150, 180 СК
України батьки зобов'язані піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток і
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття на рівні, який дозволяє
забезпечити її повноцінне життя.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, враховуюче вищевикладене
та аналізуючи здобуті по справі докази,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

вирішив

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, третя особа Ленінський відділ
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про перерахунок
заборгованості по аліментам та зміну
розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В. В.
Кокорєв