Ухвала

іменем україни

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний банк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний банк»
на рішення апеляційного суду
Харківської області від 30 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Перший Український Міжнародний банк»
(далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_3 на свою користь заборгованість
за кредитним договором від 10 жовтня 2008
року № 7004861 в сумі 201 302,06 грн, у рахунок
погашення заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4, шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 10 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 7004861,
згідно з яким останній отримав кредит у
сумі 120 000 гривень.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_3 10 жовтня 2008 року між
банком та ОСОБА_4 був укладений договір
іпотеки № 7005284, згідно з яким
в іпотеку банку передано квартиру
АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором
станом на 19 березня 2012 року у ОСОБА_3
виникла заборгованість, яка становить
201 302,06 грн, з яких: заборгованість за
основною сумою кредиту - 119 460,83 грн,
заборгованість за відсотками за
користування кредитом - 72 516,62 грн,
заборгованість за пенею -
9 324,61 грн.

Враховуючи наведене, просив
задовольнити позов.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 29 липня
2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ»
заборгованість за кредитним договором
від 10 жовтня 2008 року в сумі 201 302,06
гривень.

У рахунок погашення заборгованості
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4
шляхом проведення прилюдних торгів за
початковою ціною 369 758 грн, узгодженою
сторонами в договорі іпотеки від 10
жовтня 2008 року № 7005284.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 30 жовтня
2013 року рішення суду першої
інстанції в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки
скасовано та ухвалено нове про відмову
в позові в цій частині.

У решті судове рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ПАТ «ПУМБ»,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду, залишити в силі
рішення місцевого суду від
29 липня 2013 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 10 жовтня 2008 року між ЗАТ
«ПУМБ», правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є ПАТ «ПУМБ», та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір № 7004861, відповідно до умов
якого останній отримав кредит у сумі 120
000 грн.

З метою забезпечення виконання
кредитних зобов'язань ОСОБА_3 10 жовтня
2008 року між банком та ОСОБА_4 був
укладений договір іпотеки № 7005284,
згідно з яким у іпотеку банку передано
квартиру АДРЕСА_1.

Також установлено, що ОСОБА_3
зобов'язання за договором не виконав й
станом на 19 березня 2012 року утворилася
заборгованість, загальний розмір якої
становив 201 302,06 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_3 порушив умови кредитного
договору щодо належного виконання
обов'язків зі своєчасного повернення
грошових коштів, а тому поручитель
ОСОБА_4 має відповідати перед банком
своїм майном.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки,
апеляційний суд виходив з того, що
вартість предмета іпотеки значно
перевищує розмір заборгованості
боржника.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Так згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про
іпотеку» майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки. У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що 10
жовтня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредитні
кошти в сумі 120 000 грн і з цього часу
жодного платежу не здійснив.

Визнавши, що відповідачем порушено
умови кредитного договору, у зв'язку із
чим виникла заборгованість за
кредитом, апеляційний суд, при цьому,
зазначив, що вартість заставного майна,
яка станом на 10
жовтня 2008 року становила 369 758 грн,
перевищує суму заборгованості перед
банком.

Між тим вартість предмета іпотеки
визначається на момент реалізації з
прилюдних торгів.

Суд на зазначене уваги не звернув й
дійшов помилкового висновку про
неспівмірність вартості заставного
майна та розміру заборгованості.

Крім того, суд залишив поза увагою й
положення ст. 43 Закону України «Про
виконавче провадження», згідно з якою з
грошової суми (в тому числі одержаної
від реалізації майна боржника), яка
стягнута з боржника, повертається
авансовий внесок сторін та інших осіб
на проведення виконавчих дій,
компенсуються витрати ДВС на
здійснення виконавчих дій, не покриті
авансовим внеском сторін та інших осіб,
задовольняються вимоги стягувача та
стягується виконавчий збір. Сума, що
залишилася після повного виконання
рішення, використовується на сплату
штрафів, накладених на боржника під час
виконавчого провадження. Сума, що
залишилася після сплати штрафів,
повертається боржникові.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
виходив із положень ст. 33, 38, 39 Закону
України «Про іпотеку», згідно з якими у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, у тому
числі, шляхом продажу предмета іпотеки.

Суд надав належну оцінку обставинам
справи, правильно застосував закон, що
регулює спірні відносини та ухвалив
правильне рішення з дотриманням норм
процесуального права.

Наведене свідчить, що апеляційний суд
безпідставно скасував законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, у зв'язку з чим рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний банк»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 30
жовтня 2013 року скасувати.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 29 липня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г. Іваненко