Справа № 562/1942/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2014 р. .
Здолбунівський районний суд

Рівненської області

головуючого судді
Мичка І. М.

при секретарі
Прадош О. М,

за участю представника позивача
Педича Д. П.,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Здолбунів цивільну
справу за позовом КП
Здолбунівкомуненергія до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за теплову енергію,

встановив:

КП Здолбунівкомуненергія звернулось
до суду з позовом, вказуючи те, що
ухвалою Здолбунівського районного
суду від 25.06.2013 року (справа № 562/1186/13-ц)
скасовано судовий наказ від 11.04.2013 року
щодо стягнення з ОСОБА_2 борг за
використану теплову енергію, яка
подавалась в квартиру АДРЕСА_1 на
користь КП Здолбунівкомуненергія.
Підставою для скасування стало, те, що в
даній справі є спір про право. За таких
обставин КП Здолбунівкомуненергія
здійснює стягнення заборгованості у
позовному провадженні.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2
на свою користь борг в сумі 3469,50 грн. за
використану теплову енергію, 20,74 грн.
інфляційних процесів, 85,01 грн. 3% річних
від боргу , 229,4 грн. судового збору.

В ході судового розгляду позивачем
подані заяви про уточнення позовних
вимог та їх збільшення, в яких просить
визнати період, за який стягується
заборгованість, рахувати з 01.11.2011 року
по 31.01.2014 року; суму заборгованості за
вказаний період рахувати 4442,35 грн.; суму
індексу інфляції рахувати 68,94 грн; 3%
річних 151,61 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов КП
Здолбунівкомуненергія не визнав та
подав зустрічну позовну заяву, в якій
предявив наступні позовні вимоги до КП
Здолбунівкомуненергія: визнати
відсутність договірних відносин між
ним та КП Здолбунівкомуненергія у
сфері надання житлово-комунальних
послуг; зобовязати КП
Здолбунівкомуненергія провести
відключення своєї квартири від
системи централізованого опалення до
15 жовтня 2013 року; визнати
безпідставними нарахування за спожиту
теплову енергію в сумі 4442 грн. 35коп.,
суму індексу інфляції 68 грн. 94 коп., три
проценти річних 151 грн. 61 коп.;
зобовязати КП Здолбунівкомуненергія
провести перерахунок оплати за
спожиту теплову енергію згідно вимог
Законів України Про міліцію , Про
житлово комунальні послуги.

В ході судового розгляду відповідач по
первинному позову позивач по
зустрічному позову подав заяву про
уточнення позовних вимог і внесення
змін до предмета позову, в якій просить
суд : визнати відсутність договірних
відносин між ним та КП
Здолбунівкомуненергія у сфері надання
житлово-комунальних послуг з 24 березня
2012 року і по даний час; визнати
безпідставними нарахування за спожиту
теплову енергію в сумі 3469 грн. 50 коп.,
сума індексу інфляції 20 грн. 74 коп., три
проценти річних 85 грн. 01 коп. ;
зобовязати КП Здолбунівкомуненергія
провести перерахунок оплати за
спожиту теплову енергію згідно вимог
Законів України Про міліцію , Про
житлово комунальні послуги, вимог
Постанови Кабінету Міністрів України
за № 869 від 01 червня 2011 року; зобовязати
КП Здолбунівкомуненергія укласти зі
мною новийдоговір про надання послуг
по теплозабезпеченню відповідно до
вимог чинного законодавства України;
всі судові витрати стягнути з КП
Здолбунівкомуненергія відповідно до
статті 22 Закону України Про захист прав
споживачів.

Як приклад надав копію рішення
Печерського суду міста Києва від 24
листопада 2009 року по справі № 2-4002/09,
копію рішення Апеляційного суду міста
Києва від 27 травня 2010 року по справі №
22-2137/2010, копію ухвали Колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 січня 2012 року.

Вислухавши пояснення відповідача по
первісному позову - позивача по
зустрічному позову, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2
підлягає задоволенню. У позові КП
Здолбунівкомуненергія слід відмовити
на підставі наступного.

Договір № 1-42-55 від 23 березня 2011 року був
укладений між відповідачем по
первинному позову - позивачем по
зустрічному позову і КП
Здолбунівкомуненергія терміном на
один рік. Відповідно до п.1.1. Договору
КП Здолбунівкомуненергія
зобовязується надавати йому як
споживачеві відповідної якості
послуги з централізованого опалення.
Як споживач він мав право на одержання
послуг, якість яких повинна
відповідати вимогам чинного
законодавства. Починаючи з січня 2012
року якість наданих КП
Здолбунівкомуненергія послуг істотно
знизилась. 31 січня 2012 року ОСОБА_2 на
адресу КП Здолбунівкомуненергія
направлено поштою заяву про проведення
контрольного заміру температури в
квартирі за місцем його проживання.
Представник КП Здолбунівкомуненергія
не зявлявся для проведення контрольних
замірів температури. В присутності
двох мешканців будинку №? 42 в квартирі
ОСОБА_2 проводився контрольний замір
температури на протязі лютого місяця
2012 року і складалися акти претензії в
двох примірниках, один з яких
рекомендованим листом направлявся на
адресу КП Здолбунівкомуненергія.

Дія укладеного між ОСОБА_2 та КП
Здолбунівкомуненергія договору
закінчилась 24 березня 2012 року, і 05
березня 2012 року позивачем по
зустрічному позову направлено до КП
Здолбунівкомуненергія
рекомендованого листа, в якому вказано
про те, що дія договору закінчується 24
березня 2012 року і даний договір
продовжено не буде. Підставою для
розірвання договору з ініціативи
споживача може бути згідно п. 24
Типового договору Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630, - зникнення
потреби в отриманні послуги, або
відмова споживача від користування
послугами, або невиконання умов
договору виконавцем.

З 24 березня 2012 року, коли договір між
ОСОБА_2 і КП Здолбунівкомуненергія
припинив свою дію, від КП
Здолбунівкомуненергія не надходило
нових пропозицій укласти новий
договір.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону
України Про житлово-комунальні послуги
виконавець послуг зобовязаний
підготувати та укласти із споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг з зазначенням відповідальності
за дотримання умов його виконання
згідно з типовим договором, а
відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 того ж Закону
споживач зобовязаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Ст. 29 Закону
встановлює особливості укладання
договорів у багатоквартирному будинку,
а саме, договір укладається між
власником квартири, орендарем чи
квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою.

Закон України Про житлово-комунальні
послуги (далі Закон № 1875 IV від 24 червня
2004 року) визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24
червня 2004 року передбачає, що
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами вчиняються у письмовій формі,
за виключенням випадків, передбачених
ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України)

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обовязковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 IV від 24
червня 2004 року передбачено, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обовязки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 IV від 24
червня 2004 року передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Згідно з ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України,
ст. ст. 19 21 Закону № 1875 IV від 24 червня
2004 року, умови типового договору, що
набули юридично обов'язкового значення
в силу актів цивільного законодавства,
є обовязковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

01 квітня 2011 року відповідач по
первинному позову-позивач по
зустрічному позову вийшов на пенсію за
віком. Відповідно до статті 22 Закону
України "Про міліцію" за працівниками
міліції, звільненими зі служби за
віком, хворобою або вислугою років,
зберігається право на пільги за цим
Законом за умови, якщо
середньомісячний сукупний доход сім'ї
в розрахунку на одну особу за попередні
шість місяців не перевищує величини
доходу, який дає право на податкову
соціальну пільгу у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України (частина сьома статті 22 із
змінами, внесеними згідно із Законами
№ 2484-12 від 19.06.1992 р., № 107-VI від 28.12.2007 р. -
зміну визнано неконституційною згідно
з Рішенням Конституційного Суду №
10-рп/2008 від 22.05.2008 р.).

До прийняття змін, визнаних Рішенням
Конституційного Суду № 10-рп/2008 від
22.05.2008 р. неконституційними, частини
четверта та сьома зазначеної статті
були викладені в наступній редакції:
"працівникам міліції та членам їх сімей
надається 50-процентна знижка по оплаті
жилої площі, комунальних послуг, а
також палива; за працівниками міліції,
звільненими зі служби за віком,
хворобою або вислугою років,
зберігається право на пільги за цим
Законом".

Із змісту зазначеної вище норми
вбачається, що працівникам міліції,
звільненим зі служби за віком, хворобою
або вислугою років надано право на
отримання 50-відсоткової знижки плати
за комунальні послуги, при цьому
обмеження обсягу наданих пільг
нормами, встановленими законодавством,
рішенням Конституційного Суду України
по справі № 1-28/2008 від 22.05.2008 р. № 10-рн/2008
визнано неконституційними.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій
визначено Законом України "Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону визначено,
що державні соціальні гарантії є
обов'язковими для всіх державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності.

Враховуючи те, що виключно законами
України визначаються пільги щодо
оплати житлово-комунальних,
транспортних послуг і послуг зв'язку та
критерії їх надання (ст. 19 Закону
України "Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії"), посилання на те, що обєм
послуг, на який надається 50% знижка в
оплаті, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 01.08.1996 р.
№ 879, повинен бути обмежений нормами, є
безпідставним.

Відповідно до ч.4 ст. 9 КАС України у разі
виникнення колізії між підзаконним
нормативно правовим актом та законом,
застосуванню підлягають положення
закону. Згідно зі ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобовязані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Статтею 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Отже, обсяг пільгового споживання
житлово-комунальних послуг для
працівників міліції та пенсіонерів МВС
не може бути обмежений нормами
користування, встановленими
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.08.1996 р. № 879 "Про встановлення норм
користування житлово-комунальними
послугами громадянами, які мають
пільги щодо їх оплати".

Встановлені постановою КМ України від
01.08.96 р. N 879 "Про встановлення норм
користування житлово-комунальними
послугами громадянами, які мають
пільги щодо їх оплати" обмеження
порушують право відповідача -позивача
на використання наданої йому пільги в
повному обсязі. Вирішуючи питання про
спосіб захисту порушеного права
позивача суд виходить з того, що
здійснення перерахунку оплати за
спожиту енергію у повному обсязі
забезпечить захист його прав.

Окрім того, згідно пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 01.08.1996 р.
№ 879 "Про встановлення норм
користування житлово-комунальними
послугами громадянами, які мають
пільги щодо їх оплати" саме Державному
комітетові по житлово-комунальному
господарству, Міністерству палива та
енергетики надано право давати в межах
своєї компетенції роз'яснення щодо
реалізації пільг на житлово-комунальні
послуги.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 01.08.1996 р. № 879 "Про встановлення норм
користування житлово-комунальними
послугами громадянами, які мають
пільги щодо їх оплати" (із змінами і
доповненнями) є підзаконним
нормативно-правовим актом, нею
керуються відповідні органи, установи
та організації у разі, коли на це є
пряме посилання в відповідних законах
України, відповідно до яких споживачам
надаються пільги на користування
житлово-комунальними послугами. А
також, зазначено, що працівникам
міліції, звільненим зі служби за віком,
хворобою або вислугою років згідно з
чинним законодавством надається 50%
знижка по оплаті за всі надані
комунальні послуги за місяць.

За таких обставин зустрічний позов
ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 10, 14, 212- 215, 294 ЦПК ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові КП Здолбунівкомуненергія до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
спожиту теплову енергію-відмовити;

Зустрічний позов ОСОБА_2 до КП
Здолбунівкомуненергія про усунення
порушень права споживача
житлово-комунальних послуг
задовольнити;

-визнати договір між ОСОБА_2 та КП
Здолбунівкомуненергія у сфері надання
житлово-комунальних послуг з 24.03.2012
року не укладеним;

-визнати безпідставним нарахування КП
Здолбунівкомуненергія за спожиту
теплову енергію за період з 01.11.2011 року
по 31.01.2014 року у сумі заборгованості
4442,35 грн.; сумі індексу інфляції 68,94 грн;
3% річних 151,61 грн;

-зобовязати КП Здолбунівкомуненергія
провести перерахунок оплати за спожиту
теплову енергію згідно вимог Законів
України Про міліцію, Про житлово
комунальні послуги, вимог Постанови
Кабінету Міністрів України №869 від
01.06.2011року та укласти договір про
надання послуг на підставі діючого
законодавства з урахуванням
встановлених пільг та гарантій;

-витрати по справі покласти на КП
Здолбунівкомуненергія.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Рівненської області
через Здолбунівський районний суд,
шляхом подачі апеляційної скарги,
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя