Провадження №22-ц/784/1414/14
Суддя суду першої інстанції
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

19 травня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Богатирьовою В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду міста
Миколаєва від 19 березня 2014 року,
ухваленого за позовом Публічного
акціонерного товариства «Імексбанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Імексбанк» (далі - ПАТ
«Імексбанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що 07 грудня 2012 року між ПАТ
«Імексбанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір про надання кредиту №999-00026470/1,
за яким банк надав останньому 50 000 грн.
кредиту на умовах овердрафту до 06
грудня 2015 року, в обмін на зобов'язання
позичальника своєчасно погашати
овердрафт, сплачувати фіксовану
процентну ставку за користування
кредитом із розрахунку 19 % річних від
суми заборгованості та виконувати інші
зобов'язання згідно договору.

Наряду з цим, у той же день, сторони
також уклали договір
№999-00026470 про відкриття та
обслуговування поточного рахунку,
операції за яким можуть здійснюватися
з використанням спеціальних платіжних
засобів з видачею платіжною карти VISA
для фізичних осіб.

Посилаючись на те, що банк належним
чином виконав свої зобов'язання, а
ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним
договором не виконав, внаслідок чого
станом на 07 вересня 2013 року утворилася
заборгованість на загальну суму
62 063 грн. 80 коп., позивач просив
стягнути з відповідача вказану
заборгованість за кредитним договором,
а також вирішити питання щодо
стягнення з відповідача судових витрат
по справі, до складу яких увійшли
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 620 грн. 63 коп.

В подальшому, позивач збільшив позовні
вимоги та остаточно просив стягнути з
відповідача на користь банку суму
заборгованості в загальному розмірі 68
823 грн. 15 коп. (а.с.71).

Рішенням Заводського районного суду
міста Миколаєва від
19 березня 2014 року позов задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Імексбанк» заборгованість за
договором про надання кредиту на
загальну суму 68 823 грн. 15 коп., із яких: 47
759 грн. 58 коп. - заборгованість за тілом
кредиту, 7 629 грн. 64 коп. - заборгованість
за відсотками, 7 933 грн. 93 коп. - комісія, 5
500 грн. 00 коп. - штраф. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішенням,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Імексбанк».

Дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як
викладено в оскаржуваному рішенні,
районний суд виходив з того, що
оскільки позичальник належним чином не
виконував свої зобов'язання за
кредитним договором, що призвело до
виникнення заборгованості, то останній
повинен відшкодувати банку
заборгованість за тілом кредиту,
процентами і комісією, а також сплатити
штраф.

Колегія суддів погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом першої інстанції,
з огляду на наступне.

Так за ст.11 ЦК України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту,
є підставою виникнення цивільних прав
та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення щодо
договору позики, якщо інше не
встановлено законом і не випливає із
суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві кредит у строк та
порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів
він не звільняється від обов'язку
виконання зобов'язання, при цьому
кредитодавець має право вимагати від
позичальника достроково повернути всю
суму кредиту та внести інші платежі,
передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства й у строки
передбачені цим договором.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що 07
грудня 2012 року між ПАТ «Імексбанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір №999-00026470/1
про надання кредиту, за яким банк надав
останньому 50 000 грн. 00 коп. кредиту на
умовах овердрафту до 06 грудня 2015 року, в
обмін на зобов'язання позичальника
своєчасно погашати овердрафт,
сплачувати фіксовану процентну ставку
за користування кредитом у розмірі 19 %
річних від суми заборгованості.
Отримання кредиту проводиться
позичальником самостійно за допомогою
платіжної картки у готівковій чи
безготівковій формі (а.с.11-13).

Свої зобов'язання банк перед
позичальником виконав в повному
обсязі шляхом перерахування 07 грудня
2012 року на рахунок №999-00026470
обумовленої суми, що підтверджується
випискою з особового рахунку
позичальника ОСОБА_3

Відповідно до п.1.4 вказаного договору
сторони узгодили, що зменшення ліміту
овердрафту та платежі з повернення
овердрафту здійснюються згідно
Додатку №1, який є невід'ємною частиною
договору.

Згідно договору №999-00026470 про відкриття
та обслуговування поточного рахунку,
операції за яким можуть здійснюватися
з використанням спеціальних платіжних
засобів з видачею платіжною карти VISA
для фізичних осіб, 07 грудня 2012 року
відповідачу було видано платіжну карту
(а.с.70).

З доданого позивачем розрахунку
вбачається, що позичальник неналежним
чином виконав свої зобов'язання за
договором про надання кредиту, у
зв'язку з цим, станом на 27 січня 2014 року
утворилась заборгованість в
загальному розмірі 68 823 грн. 15 коп., яка
складає:

- 47 759 грн. 58 коп. - заборгованість за
основною сумою кредиту;

- 7 629 грн. 64 коп. - заборгованість за
відсотками за користування кредитом;

- 7 933 грн. 93 коп. - заборгованість по
комісії;

- 5 500 грн. 00 коп. - сума штрафу.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що між сторонами
мають місце договірні відносини,
зокрема, кредитні. Проте, позичальник
належним чином не виконував свої
зобов'язання за кредитним договором, що
призвело до виникнення заборгованості,
тому районний суд з урахуванням
положень до ст.ст.526,527,611,1054 ЦК України
дійшов вірного висновку, що на
відповідача може бути покладено
обов'язок повернути заборгованість за
спірним кредитним договором, а тому суд
обґрунтовано стягнув з відповідача
вищевказану заборгованість за
договором про надання кредиту.

Заперечень щодо розрахунку
заборгованості ОСОБА_3 суду не надано
та рішення суду в частині визначення
розміру заборгованості за кредитним
договором та її складових
відповідачем не оскаржується.

Твердження відповідача про те, що він
не отримував повідомлення від банку
про дострокове погашення кредитних
коштів, колегія суддів не приймає до
уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та
згідно умов вказаного кредитного
договору банку надано право вимагати
від позичальника дострокового
погашення всієї кредитної
заборгованості.

Так, 23 квітня 2013 року банк направив
вказане повідомлення - попередження за
вказаною у договорі адресою, яка є
фактичним місцем проживання
відповідача.

Проте, вказане повідомлення
залишилось не виконаним.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
вимоги банку відомі відповідачу з дня
звернення позивача до суду із
зазначеним позовом, але відповідач
своїх зобов'язань щодо належного
виконання умов договору не виконав.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність
договірних відносин між сторонами та
виникнення у нього прав та обов'язків
перед банком, так як він не підписував
договір №999-00026470 про відкриття та
обслуговування поточного рахунку,
операції за яким можуть здійснюватися
з використанням спеціальних платіжних
засобів з видачею платіжною карти VISA
для фізичних осіб від 07 грудня 2012 року,
є безпідставними, оскільки не тягнуть
за собою недійсність договору про
надання кредиту №999-00026470/1 від 07 грудня
2012 року, виходячи з того, що районним
судом встановлено, що грошові кошти
банком були перераховані та отриманні
відповідачем, що і не заперечував
останній.

Інших доводів, які б спростували
висновки суду чи доводили б порушення
ним вимог матеріального та
процесуального права, апеляційна
скарга не містить, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Заводського районного суду
міста Миколаєва від 19 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: