У х в а л а

іменем україни

21 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ІНГ Банк
Україна» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором
іпотечного кредиту за касаційними
скаргами публічного акціонерного
товариства «ІНГ Банк Україна», ОСОБА_4,
який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 17 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва
від 10 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «ІНГ Банк Україна» (далі -
банк) звернулося до суду із позовом, в
обґрунтування якого зазначало, що 9
жовтня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був
укладений договір іпотечного кредиту
(далі - договір), відповідно до якого
банк надав останній кредит в іноземній
валюті на споживчі потреби у розмірі 140
тис. дол. США. з процентною ставкою 5%
річних та з кінцевим терміном
повернення до 29 вересня 2023 року.
Відповідно до умов договору надана
сума за кредитом повертається в USD
щомісячними платежами , що сплачуються
у відповідну дату платежу згідно з
графіком платежів (додаток 1).

У порушення норм цивільного
законодавства та умов договору
відповідач зобов'язання за договором
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим станом на 26 липня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 129
116, 06 доларів США, а також пеня у розмірі
29 081, 44 грн., що еквівалентно 1 061 106, 10 грн.,
яку банк і просив стягнути з
останнього.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 17
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 10 грудня 2013 року, позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«ІНГ Банк Україна»1 061 106, 10 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі банк просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 129 116, 06
доларів США, а також пеню у розмірі 29 081,
44 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають

Судом установлено, що 9 жовтня 2008 року
між банком та ОСОБА_3 був укладений
договір іпотечного кредиту, відповідно
до якого банк надав останній кредит в
іноземній валюті на фінансування
будівництва чи придбання нерухомого
майна у розмірі 140 тис. дол. США. з
процентною ставкою 5% річних та з
кінцевим терміном повернення до 29
вересня 2023 року. Відповідно до умов
договору надана сума за кредитом
повертається в USD щомісячними
платежами , що сплачуються у відповідну
дату платежу згідно з графіком
платежів (додаток 1).

У зв'язку з невиконанням позичальником
зобов'язань за договором станом на 26
липня 2013 року у ОСОБА_3 згідно з
розрахунком банку виникла
заборгованість у розмірі 129 116, 06
доларів США., а також пеня у розмірі 29 081,
44 грн., що еквівалентно 1 061 106, 10 грн.

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що відповідачка
зобов'язання за договором не виконує, а
тому вважав за можливе стягнути
вказану суму заборгованості у гривнях.

Проте погодитися з таким висновком
судів не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання
має бути виражене у грошовій одиниці
України - гривні. Сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок ії
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

У пункті 12 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що у разі якщо кредит
правомірно наданий в іноземній валюті
та кредитодавець (позивач) просить
стягнути кошти в іноземній валюті, суд
у резолютивній частині рішення
зазначає про стягнення таких коштів
саме в іноземній валюті, що відповідає
вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Суди у порушення норм ст.ст. 212-214 ЦПК
України на зазначене уваги не звернули,
стягнувши заборгованість у гривнях, з
огляду на те, що позивач просив
стягнути суму основного боргу у
доларах США.

Крім того, згідно з п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Отже, неустойка є забезпеченням
виконання зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), як
зазначено у частині першій статті 549 ЦК
України, є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Правова природа пені така, що строк
позовної давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Вирішуючи спір, суди першої та
апеляційної інстанцій на зазначені
положення закону уваги не звернули;
доводів та заперечень сторін належним
чином не перевірили; не встановили усі
дійсні обставини справи, що мають
визначальне значення для її
правильного вирішення, взявши за
основу розрахунок позивача, не
перевірили його правильності з
урахуванням заперечень відповідача
щодо нарахування позивачем пені та
застосування строків позовної
давності, не з'ясували та не зазначили в
судових рішеннях період, за який
відбулося нарахування та стягнення
пені.

Отже, судом першої інстанції не
з'ясовано належним чином всі обставини
справи, не досліджено всі докази та не
надано їм належної оцінки.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду без
змін.

Зазначені порушення процесуального
закону унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, та є
підставою для скасування рішень з
передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги
публічного акціонерного товариства
«ІНГ Банк Україна», ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Деснянського
районного суду м. Києва
від 17 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва
від 10 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко