Справа № 2-4309/12
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2014 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

при секретарі Дідур М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Садівницьке товариство «Вишенька» про поділ земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Садівницьке товариство «Вишенька» про поділ земельної ділянки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 27 серпня 1988 року.

В 1996 році дружиною позивача була приватизована земельна ділянка, кою вони користуються та отримано державний акт на про власності на землю земельну ділянку 0,0600 га, о розташована в м. Боярка на території садівницького товариства «Вишенька», що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 31.07.1996 року на підставі рішення Боярської міської ради народних депутатів від 15 січня 1996 року № 16/52.

Між позивачем та відповідачкою шлюбний договір не укладався.

Відповідно до норм Сімейного кодексу України позивач вважав що має право на поділ спільної сумісної власності земельної ділянки.

Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, що складений в Державному акті позивачем надано такий варіант поділу:

позивачу зі сторони меж:

від А до Б за позивачем 17.65 м.;

від В до Г за позивачем 17.65 м.;

від А до Г позивачу 16.57 м., а

відповідачу зі сторони меж:

від А до Б за відповідачем 12.65 м.

від Б до В за відповідачкою 19.95 м.;

від В до Г за відповідачкою 12.82;

відповідачці зі сторони межі від В до Г прохід шириною 2 м та довжиною 17.65 м, зі сторони межі від А до Б прохід шириною 1 м та довжиною 17.65 м.

Перебуваючи з відповідачкою у шлюбі, ми також придбали в 1994 році садовий будинок.

На садовий будинок придбаний сторонами у 1994 році позивач не претендує.

Позивачем пропонувалось залишити садовий будинок за відповідачкою, а просив поділити земельну ділянку в рівних долях по 0.0300 га відповідно до доданого ним варіанту поділу земельної ділянки.

Позивач просив подлити між ним ОСОБА_1 і ОСОБА_2 земельну ділянку, що розташована в м. Боярка на території садівницького товариства «Вишенка» в рівних долях по 0.0300 га згідно запропонованого ним варіанту поділу, а саме позивачу зі сторони меж:

від А до Б за позивачем 17.65 м.;

від В до Г за позивачем 17.65 м.;

від А до Г позивачу 16.57 м., а

відповідачу зі сторони меж:

від А до Б за відповідачем 12.65 м.

від Б до В за відповідачкою 19.95 м.;

від В до Г за відповідачкою 12.82;

відповідачці зі сторони межі від В до Г прохід шириною 2 м та довжиною 17.65 м, зі сторони межі від А до Б прохід шириною 1 м та довжиною 17.65 м.

В судовому засіданні пре станик позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Представник відповідачки проти позовних вимог заперечувала та просила у позові відмовити.

Третя особа Садівницьке товариство «Вишенька» про день, час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином.

Суд, заслухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В судовому засіданні вставнолено, що 27 серпня 1988 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у Боярському ГИК Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 171.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку виданого на імя ОСОБА_2, на підставі рішення виконкому Боярської міської ради від 15 січня 1996 року № 16/52, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0600 га, що розташована на території м. Боярка, садівницьке товариство «Вишенка».

Для вирішення спору суд приходить до висновку про необхідність проаналізувати наступні правові норми.

Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України (надалі СК України) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку ( доходу).

За правилами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Стаття 71 СК України визначає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу, що є спільною сумісною власністю вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. б) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на

земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

На підставі всього вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо розподілу спірної земельної ділянки не підлягаю до задоволення, оскільки, дана земельна ділянка площею 0,0600 га., що розташована на території м. Боярка, садівницьке товариство «Вишенка» була надана ОСОБА_2, на підставі рішення виконкому Боярської міської ради від 15 січня 1996 року № 16/52, а тому є її особистою приватною власністю, оскільки отримана нею як частка із земельного фонду держави, а тому дана земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя, і не підлягає поділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, а тому відмовляє в позові в повному обсязі.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 57, 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 81, 116 Земельного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Садівницьке товариство «Вишенька» про поділ земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня оголошення.

Суддя: Дубас Т.В.