УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О. суддів:
Ізмайлової Т.Л.Кадєтової О.В., Наумчука
М.І.,Остапчука Д.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та зустрічним позовом
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» про
захист прав споживача, визнання
кредитного договору недійсним,
відшкодування спричинених збитків та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Черкаської області від 01 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до
Катеринопільського районного суду
Черкаської області із позовом до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 11 грудня 2009 року між банком та
відповідачем був укладений кредитний
договір № CSRKAZ000000001, згідно умов якого
ПАТ КБ «Приватбанк» повинен був надати
відповідачу кредитні кошти в розмірі 50
144,42 грн на термін до 11 грудня 2012 року, а
ОСОБА_6 зобов'язувався повернути кредит
та сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором.

Позивач зазначав, що внаслідок
неналежного виконання ОСОБА_6 своїх
зобов'язань за кредитним
вищезазначеним договором у останнього
станом на 08 серпня 2011 року утворилась
заборгованість перед банком у сумі 80
675,58 грн, яку позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь.

У лютому 2012 року до Катеринопільського
районного суду Черкаської області
звернувся ОСОБА_6 із зустрічною
позовною заявою про захист прав
споживача, визнання кредитного
договору недійсним, відшкодування
спричинених збитків та моральної
шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що при
укладенні кредитного договору від 11
грудня 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк»
порушив вимоги чинного законодавства й
умисно ввів його в оману шляхом
замовчування про істотні умови
договору, які встановлюються за
домовленістю сторін та не надав
позичальнику повну інформацію про
фінансові послуги, що тягне за собою
недійсність укладеного між сторонами
кредитного договору.

Просив суд визнати недійсним та таким,
що вчинений внаслідок обману кредитний
договір № CSRKAZ000000001 від 11 грудня 2009 року,
стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його
користь збитки у подвійному розмірі в
сумі 61 062,30 грн та моральну шкоду в
розмірі 8 000,00 грн та понесені судові
витрати.

Рішенням Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 14 травня 2013
року в задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено
частково. Визнано недійсним кредитний
договір № CSRKAZ000000001 від 11 грудня 2009 року,
укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_6 В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 01 листопада 2013 року,
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ПАТ КБ «Приватбанк»
задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором № CSRKAZ000000001 від 11
грудня 2009 року в загальній сумі 80 675,58
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 01 листопада 2013 року з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов, суд першої інстанції, виходив з
того, що відсутнє підтвердження
укладення між сторонами кредитного
договору від 11 грудня 2009 року,
документального підтвердження наявної
заборгованості ОСОБА_6 перед банком у
сумі 80 675,58 грн, а також із
невідповідності укладеного між
сторонами вищезазначеного кредитного
договору вимогам чинного
законодавства, яка має наслідком
недійсність спірного договору.

Задовольняючи первісний позов ПАТ КБ
«Приватбанк» та відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6,
апеляційний суд виходив з того, що
ОСОБА_6 отримав за умовами
вищезазначеного кредитного договору
від 11 грудня 2009 року грошові кошти на
умовах повернення, строковості та
платності, однак, систематично
порушував свої договірні зобов'язання,
що призвело до виникнення
заборгованості, загальна сума якої
станом на 08 серпня 2011 року становила 80
675,58 грн, що підтверджується
розрахунком, наданим ПАТ КБ
«Приватбанк». Будь-яких доказів, які б
спростовували зазначену суму
заборгованості, з боку ОСОБА_6 суду
надано не було.

Судами встановлено, що з метою
погашення існуючої заборгованості за
кредитно-заставним договором № CSRKA79350231
від 22 лютого 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ
КБ «Приватбанк» 11 грудня 2009 року був
укладений кредитний договір №
CSRKAZ000000001, згідно умов якого
позичальнику ОСОБА_6 був наданий
строковий кредит в сумі 50 144,42 грн на
строк до 11 грудня 2012 року, а
позичальник, в свою чергу,
зобов'язувався повернути кредит,
сплачувати проценти за користування
кредитними коштами та штрафні санкції
в строки та в порядку, які зазначені в
кредитному договорі.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Кредитний договір № CSRKAZ000000001,
укладений між ОСОБА_6 та ПАТ КБ
«Приватбанк» 11 грудня 2009 року
складається із заяви позичальника від
11 грудня 2009 року, Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам та
тарифів банку.

Позичальник погодився на укладення
кредитного договору саме у
вищезазначеній формі, що
підтверджується його підписом у заяві
позичальника. ОСОБА_6 був ознайомлений
із графіком погашення кредиту і
заперечень не висловлював.

Відповідно до розрахунку наданого ПАТ
КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_6
за кредитним договором № CSRKAZ000000001 від 11
грудня 2009 року становила станом на 08
серпня 2011 року 80 675,58 грн, з якої
заборгованість за кредитом - 50 144,42 грн;
заборгованість зі сплати процентів за
користування кредитом - 13 539,56 грн; пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором - 12 911,81 грн; штраф
(фіксована частина) - 250,00 грн штраф
(процентна складова) - 3 829,79 грн.

Зазначений розрахунок заборгованості
ОСОБА_6 спростовано не було.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного суду про
відсутність підстав для задоволення
зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання
недійсним кредитного договору №
CSRKAZ000000001 від 11 грудня 2009 року з підстав,
передбачених ст. 230 ЦК України, оскільки
останнім не було доведено наявності
факту обману зі сторони банку під час
укладання зазначеного кредитного
договору.

Крім того, апеляційний суд дійшов
вірного висновку про наявність у
позичальника непогашеної
заборгованості за оспорюваним
кредитним договором, у зв'язку із чим
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про
стягнення грошових коштів відповідно
до наданого банком розрахунком.

Доводи касаційної скарги, матеріали
справи та зміст оскаржуваного судового
рішення не дають підстав для висновку
про неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 01 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук