АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2726/14
Головуючий 1 інст. -
Справа №2/642/96/2014
Доповідач - Шаповал Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Котелевець А.В.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду
м. Харкова від 25 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про переведення прав покупця,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
який в подальшому уточнив і просив
перевести на нього права покупця.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_4 вказував, що він є власником 80/100
частин житлового будинку літ. «А-1» та
житлового будинку літ. «Н-2» з
надвірними будівлями, які розташовані
за адресою АДРЕСА_1. Інші 20/100 частки
права власності на вказане
домоволодіння зареєстрована за
відповідачами на праві спільної
сумісної власності.

ОСОБА_4 вказує, що йому стало відомо
про договір дарування, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, 18 липня 2003 року, за
яким останній отримав 20/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1. Рішенням суду
від 25 жовтня 2007 року вказаний договір
дарування було визнано договором
купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 продала
ОСОБА_2 20/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1. З урахуванням викладеного, він
при укладенні договору купівлі-продажу
спірного майна мав переважне право
купівлі частки домоволодіння.

Тому, з урахуванням змінених позовних
вимог (а.с.96), ОСОБА_4 просив суд
перевести на нього права та обов'язки
покупця 20/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, право спільної сумісної
власності на яку визнано за ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 рішенням Ленінського районного
суду м. Харкова від 25.10.2007 року по справі
№ 2-3531/07, яким договір дарування 20/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1,
укладений 18.07.2003 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, визнано удаваним, визнавши його
договором купівлі-продажу, та за яким
ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 купив вказану
частину домоволодіння; визнати за ним
право власності на 20/100 частин
вказаного домоволодіння.

Також просив скасувати реєстрацію
права спільної сумісної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 20/100 частин
вказаного домоволодіння.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Харкова від 25 лютого 2014 року позов
задоволено. Переведено на ОСОБА_4 права
та обов'язки покупця 20/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, право спільної
сумісної власності на яку визнано за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішенням Ленінського
районного суду м. Харкова від 25.10.2007
року по справі № 2-3531/07, яким договір
дарування 20/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, укладений 18.07.2003 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, визнано удаваним,
визнавши його договором
купівлі-продажу, та за яким ОСОБА_5
продала, а ОСОБА_2 купив вказану частину
домоволодіння. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на 20/100 частин вказаного
домоволодіння. Скасовано реєстрацію
права спільної сумісної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 20/100 частин
вказаного домоволодіння. Повернуто
ОСОБА_2 з депозитного рахунку суду
внесену ОСОБА_4 суму 43 961,50 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3
ставлять питання про скасування
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового рішення, яким в
позові ОСОБА_4 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги заявники посилаються на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вказують, що на момент купівлі-продажу
спірного майна позивач не був
власником будинку у розумінні ст.. 362 ЦК
України, оскільки отримав право на
спадкування спірного домоволодіння
лише після смерті матері у 2010 році.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід скасувати виходячи з
наступного.

За змістом ст. 114 УРСР, яка діяла на час
вчинення договору купівлі - продажу
спірної частини домоволодіння і яка є
аналогічною ст. 362 ЦК України, у разі
продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має
переважне право перед іншими особами
на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з публічних торгів.
Продавець частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний
письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою
частку, вказавши ціну та інші умови, на
яких він її продає. У разі продажу
частки у праві спільної часткової
власності з порушенням переважного
права купівлі співвласник може
пред'явити до суду позов про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що ОСОБА_4 є власником 80/100 частин
житлового будинку літ. «А-1» та
житлового будинку літ. «Н-2» з
надвірними будівлями, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.4,14-15). Інші 20/100
частин спірного домоволодіння
належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності (а.с.15).

18 липня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
укладений договір дарування 20/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, який визнано
удаваним рішенням Ленінського
районного суду м. Харкова від 25 жовтня
2007 року та встановлено, що вказаний
договір дарування від 18 липня 2003 року
слід вважати договором
купівлі-продажу. Так, спірні 20/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 належать ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної
власності (а.с.99).

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Матеріали справи свідчать, що станом
на момент укладення договору
дарування, який визнано договором
купівлі-продажу, від 18 липня 2003 року,
співвласником домоволодіння АДРЕСА_1
була мати позивача - ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 набув право власності на 80/100
частин зазначеного домоволодіння на
підставі рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 05 березня
2012 року (а.с.34), на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
11 червня 2010 року (а.с.33) та на підставі
договору купівлі-продажу від 28 грудня
2006 року.

Таким чином, станом на 18 липня 2003 року
ОСОБА_4 не був співвласником спірного
майна, що виключає можливості його
переважного права на купівлю частки
домоволодіння у розумінні ст. 114 УРСР,
яка була чинною на час вчинення угоди і
є аналогічною ст. 362 ЦК України.

Суд першої інстанції зазначене не
врахував та прийшов до невірного
висновку про задоволення позовних
вимог.

Посилання районним судом на правила
ст.. 1216 ЦК України, за якими при
спадкуванні до спадкоємців переходять
права та обов'язки спадкодавця не
розповсюджуються на вказані
правовідносини.

Так, переважним правом купівлі частки у
праві спільної часткової власності 18.
07. 2003 року мала скористуватися ОСОБА_6,
яка була співвласницею спірного
домоволодіння.

За змістом ч. 3 ст. 114 ЦК УРСР за захистом
свого порушеного права співвласник міг
звернутися до суду протягом трьох
місяців про переведення на нього прав і
обов'язків покупця.

Між тим, з такими вимогами ОСОБА_6 не
зверталась та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. (
а.с. 33)

ОСОБА_4 набув право власності на 80/100
частин спірного домоволодіння після
укладення договору купівлі - продажу
20/100 частин між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, а тому
на нього не розповсюджується переважне
право купівлі частки у праві спільної
часткової власності. ( а.с. 99)

Доводи апеляційної скарги
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Судова колегія, перевіряючи законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, визнає, що рішення судом
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до п 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для його
скасування з ухваленням апеляційною
інстанцією нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. 4 ч. 1,
309, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 25 лютого 2014 року -
скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про переведення прав покупця -
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: