Провадження №2/761/3950/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Булах Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього
підприємства "Лакталіс-Україна" про
захист ділової репутації, честі та
гідності, відшкодування фізичної та
моральної шкоди, спричиненої в
результаті протиправних дій та
здійснення тиску, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 (далі по
тексту - ОСОБА_1, позивач) звернулася до
суду з позовом до Дочірнього
підприємства «Лакталіс-Україна» (далі
по тексту - ДП «Лакталіс-Україна»,
відповідач) про захист ділової
репутації, честі та гідності,
відшкодування фізичної та моральної
шкоди, спричиненої в результаті
протиправних дій та здійснення тиску.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що ДП «Лакталіс-Україна» принижено її
честь, гідність: самооцінку, моральні
та професійні якості, що є проявом з
ініційованих дій керівників
Харківського філіалу ДП
«Лакталіс-Україна», а саме - Ганус
Андрія та Дубченка Віталія. Таке
протиправне відношення полягає в тому,
що в час, коли позивачка перебувала в
лікарні, їй стало відомо, що її усунули
в односторонньому порядку від роботи,
вимагають написати заяву про
звільнення за власним бажанням. З 01.11.2013
року без її відома відповідачем
заблоковано її робочий телефон, та на
нараді підприємства всім
співробітникам повідомлено про те, що
вона відсторонена від роботи, а її
обов'язки перерозподіляються між
іншими співробітниками. При особистій
зустрічі з керівниками підприємства,
на неї було здійснено тиск, в
результаті розмови ОСОБА_1 була
повідомлена, що в разі не написання нею
заяви про звільнення за власним
бажанням, вона буде звільнена за
статтею. Позивачка вважає, що такі дії з
боку відповідача по відношенню до неї є
незаконними, оскільки підривають її
ділову репутацію, так як вона працює у
відповідача протягом шести років,
протягом останніх двох років ДП
«Лакталіс-Україна» визнавало її кращим
торговим представником.
Співробітникам супермаркетів Харкова,
з якими їй довелося працювати протягом
часу роботи в ДП «Лакталіс-Україна»,
була повідомлена інформація про
відсторонення її від роботи, що
призвело до появи різних поглядів на
причини відсторонення, у зв'язку з чим
дані відповідача підривають її ділову
репутацію, тобто сформовану думку о
професійних її достоїнствах. Крім того,
після того, як позивачка вийшла на
роботу, керівниками підприємства були
поставлені перед нею нереальні цілі,
які не відповідають її посадовим
обов'язкам, на неї почали тиснути
шляхом позбавлення її від бонусів, що
призвело до того, що їй довелося
звернутися за допомогою до лікарів, в
прокуратуру та в Державну інспекцію
України з питань праці. Оскільки, дії
співробітників ДП «Лакталіс-Україна»
спричинили позивачці непоправну шкоду,
принизили її честь, гідність, ділову
репутацію, психоемоційний стан,
призвели до глибокої психологічної
травми, стресу, фізичного болю і
страждань, що призвело до втручання
медиків, душевних страждань, які вона
пережила, ОСОБА_1 звернулася до суду з
даним позовом, відповідно до якого, з
урахуванням уточнень від 04.12.2013 року,
просить стягнути з відповідача на її
користь моральну шкоду у розмірі 45000,00
грн.; зобов'язати відповідача в
письмовій формі повідомити всіх
клієнтів, які нею обслуговувались, про
те, що її не звільнено, вона
повертається до виконання своїх
обов'язків, як і раніше, а саме:
приймання і формулювання замовлень від
клієнтів, відвідування маршруту, який
раніше нею обслуговувався, з тими ж
торговими точками; відновити
корпоративний телефон з колишніми
функціями, з можливістю здійснення
вихідних дзвінків, синхронізації
замовлень, отриманих від клієнтів;
видати вилучене обладнання для
заповнення заявок і передачі їх для
відвантаження клієнтам; припинити
чинити на неї тиск та виставляти
необ'єктивні, нездійсненні цілі;
стягнути на її користь з відповідача
судові витрати у розмірі 450,00 грн.

В судове засідання, яке відбулося 20.05.2014
року, позивачка не з'явилася, про час та
дату судового засідання була
повідомлена належним чином, направила
на адресу суду заяву про розгляд справи
у її відсутність.

Представник відповідача Овсієнко С.В.
заперечила з приводу задоволення
позову в повному обсязі. Зазначила, що
наявність моральної шкоди, яку просить
відшкодувати позивач, не доведена, як і
не доведено наявність порушень норм
законодавства з боку відповідача, а
тому просить відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на безпідставність
та необґрунтованість вимог позивача.

Суд, повно і всебічно дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення
представника відповідача, вважає, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України,
кожному гарантується судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї та права вимагати вилучення
будь-якої інформації.

Згідно ст. 34 Конституції України,
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Згідно ст.201 ЦК України, особистими
немайновими благами, які охороняються
цивільним законодавством, є в тому
числі честь, гідність і ділова
репутація. Відповідно до Конституції
України, життя, здоров'я людини, її
честь і гідність, недоторканість і
безпека визнаються найвищою
соціальною цінністю.

Відповідно до ст.275 ЦК України, захист
особистого немайнового права
здійснюється у спосіб, встановлений
главою 3 цього Кодексу, а також іншими
способами відповідно до змісту цього
права, способу його поширення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
тобто обов'язок доказування покладений
на сторони.

Стосовно недостовірної інформації, яка
була розповсюджена про позивачку, та
порушила її особисті права, та яку вона
просить спростувати. Такою інформацією
позивачка вважає об'яву на вечірніх
зборах керівником підрозділу
Кравченком Олександром торговим
представникам та мерчендайзерам
компанії ДП «Лакталіс-Україна»
інформації наступного змісту: «с 01.11.2013
года мобильные телефоны сотрудников
ОСОБА_6, ОСОБА_7 будут отключены, данные
сотрудники более не занимаются ранее
выполняемыми обязанностями по
управлению продажами группы сыры, и
увольнение ОСОБА_6 и ОСОБА_7 - это вопрос
времени. Что создадутся условия при
которых ОСОБА_6, ОСОБА_7 сами напишут
заявления на увольнение. Также с 01.11.2013
года прекращается начисление всех
видов бонусации, проезда». Після чого,
ця інформація протягом тижня була
розповсюджена представниками компанії
всім працівникам супермаркетів, інших
компаній. Крім того, недостовірною
інформацією позивачка вважає копії
актів про те, що вона відмовляється
виконувати поставлені завдання і
відсутня на робочому місці без
поважних причин, та не виконання
індивідуальних цілей, оскільки
суперечать внутрішнім правилам
супермаркетів для відвідування
торговельних точок представниками
постачальників, а також її робочому
графіку. У зв'язку з чим позивачка
просить зобов'язати відповідача в
письмовій формі повідомити всіх
клієнтів, які нею обслуговувались, про
те, що її не звільнено, вона
повертається до виконання своїх
обов'язків, як і раніше, а саме:
приймання і формулювання замовлень від
клієнтів, відвідування маршруту, який
раніше нею обслуговувався, з тими ж
торговими точками.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1, згідно з положеннями статті 277
ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1, спростування має
здійснюватися у такий самий спосіб, у
який поширювалася недостовірна
інформація. У разі, якщо спростування
недостовірної інформації неможливо чи
недоцільно здійснити у такий же спосіб,
у який вона була поширена, то воно
повинно проводитись у спосіб,
наближений (адекватний) до способу
поширення, з урахуванням максимальної
ефективності спростування та за умови,
що таке спростування охопить
максимальну кількість осіб, що
сприйняли попередньо поширену
інформацію.

Слід зазначити, що позивачкою не
доведено, що інформація, яку вона
вважає недостовірною, дійсно не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво. Крім того, позивач не
долучила до матеріалів справи належних
та допустимих доказів, які б
підтвердили достовірність поширення
такої інформації. Також, вимога
позивача щодо зобов'язання відповідача
письмово спростувати інформацію не
відповідає нормам закону, відповідно
до якого інформація спростовується у
такий самий спосіб, у який вона
поширюється. Враховуючи те, що
позивачем не доведено факту існування
та факту розповсюдження недостовірної
інформації, вона не підлягає
спростуванню. Крім того, позивачка
просить зобов'язати відповідача в
письмовій формі повідомити про те, що
вона не звільнена та повертається до
роботи, разом з тим, слід зазначити, що
позивачка звільнена за власним
бажанням відповідно до її заяви від
03.02.2014 року.

Відповідно, не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні і
позовні вимоги позивачки до
відповідача щодо відшкодування
фізичної та моральної шкоди,
спричиненої в результаті протиправних
дій та здійснення тиску, яку вона
оцінює у сумі 45000,00 грн.

Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, яка полягає зокрема у приниженні
честі, гідності, а також ділової
репутації фізичної особи.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
зазначено, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати у
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження громадського
життя, настанні негативних наслідків.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови,
при вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

У підтвердження своїх моральних та
фізичних страждань, позивачка надала
висновки лікаря з медичного центру від
05.11.2013 року та 06.11.2013 року, які містять
перелік симптомів та діагноз. Всі
перелічені захворювання є хронічними
або являють собою особливості
психічного або фізичного стану особи,
які можуть бути спричинені будь-яким
фактором, зокрема: дорсалгія - це
больовий синдром у спині, зумовлений
дистрофічними та функціональними
змінами в тканинах опорно-рухового
апарату (http://www.health-ua.org/archives/urgent/2.html);
цервикокраніалгія - біль в шийному
відділі хребта, який супроводжується
головним болем, головокружінням, шумом
та неприємними відчуттями в потилиці
(http://www.nevropatolog.org.ua/?page_id=571);
вестібуло-атактичний синдром -
проявлявся запамороченнями системного
і несистемного характеру, елементами
вестибулярної, мозжечковой,
стовбурової атаксії, які проявлялися
нестійкістю при ходьбі,порушенням
рівноваги, нерівномірністю кроку
(http://mediclab.com.ua/index.php?newsid=14767);
лікворно-венозна дистензія - виникає
внаслідок порушення венозного
кровообігу (http://dissertation.com.ua/node/669702). Всі
перелічені діагнози свідчать про
особливості стану організму та способу
життя позивача, а тому не можуть
кваліфікуватися як моральна шкода,
оскільки їх поява не спричинена
моральними переживаннями, чи
порушенням нормальних життєвих
зв'язків.

Позивачка зазначає, що дії
представників відповідачів
стосувалися відсторонення її від
роботи в односторонньому порядку та
носили протиправний характер, що
спричинило їй фізичні та моральні
страждання. Разом з тим, відповідно до
табеля обліку використання робочого
часу, наявного в матеріалах справи,
вбачається, що позивачка була офіційно
працевлаштована на підприємстві та
продовжувала виконувати свої трудові
обов'язки відповідно до посадової
інструкції та на умовах повного
робочого дня, їй виплачувалась
заробітна плата без затримок та у
повному обсязі, що підтверджується
розрахунковими листками за період з
листопада 2013 року по лютий 2014 року.
Таким чином, твердження позивачки про
відсторонення її від роботи в
односторонньому порядку не
відповідають реальним обставинам і
спростовуються доказами, наданими
відповідачем.

Крім того, як вбачається з позовної
заяви та матеріалів, долучених до неї,
позивачка зверталася до прокуратури та
до територіальної державної інспекції
з питань праці, внаслідок чого на
підприємстві було здійснено перевірку
на предмет додержання ДП
«Лакталіс-Україна» вимог чинного
законодавства, в результаті проведення
якої жодних порушень у трудових
відносинах позивачки і відповідача
Інспекцією з питань праці виявлено не
було, що підтверджується актом
перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №26-10-19/1412.

Як при зверненні до суду, так і в ході
розгляду справи, позивачкою не було
підтверджено допустимими доказами
факту заподіяння їй моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, а також, з чого
вона виходила, оцінюючи шкоду у розмірі
45000,00 грн.

Враховуючи ч. 2 ст. 1166 ЦК України,
відсутність підстав, передбачених п.5
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
відсутність шкоди, завданої діями
відповідача, та вини відповідача,
позовні вимоги щодо відшкодування
фізичної та моральної шкоди,
спричиненої в результаті протиправних
дій та здійснення тиску, яку вона
оцінює у сумі 45000,00 грн., не підлягають
задоволенню.

Що стосується інших позовних вимог, то
слід зазначити, що відповідно до заяви
від 03.02.2014 року, позивачка звільнена з
роботи за угодою сторін від 04.02.2014 року,
а тому позовні вимоги в цій частині
також слід залишити без задоволення,
враховуючи те, що вони стосуються
посадових обов'язків працюючого
співробітника ДП «Лакталіс-Україна» та
їх задоволення передбачає наявність
трудових відносин з відповідачем.

Зважаючи на викладене, позивачем у
справі не виконано вимоги чинного
цивільно-процесуального законодавства
щодо надання суду доказів на
підтвердження обставин, на які він
послався, як на підставу своїх вимог.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
не ґрунтуються на вимогах закону і не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати по справі слід покласти на
позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218,
223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Дочірнього підприємства
"Лакталіс-Україна" про захист ділової
репутації, честі та гідності,
відшкодування фізичної та моральної
шкоди, спричиненої в результаті
протиправних дій та здійснення тиску -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: