22-ц/795/609/2014 Головуючий у I інстанції
-Рахманкулова І. П. Доповідач - Бечко Є.
М.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка
Є.М.,суддів:Хромець Н.С., Горобець Т.В.,
при секретарі:Рудик І.І.,за
участю:представника відповідача
ОСОБА_5,

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на заочне
рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 26 грудня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»
до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
за договором,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м.Чернігова від 26 грудня
2013 року задоволено частково позов ПАТ
«АКЦЕНТ-БАНК», стягнуто з ОСОБА_6 49665
грн. 47 коп. заборгованості за договором
та 496 грн. 65 коп. судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
представник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_5 звернулась до суду з
апеляційною скаргою, в якій просила
заочне рішення суду скасувати, в
задоволенні позову ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»
відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом не повністю встановлені
обставини справи, які мають значення
для справи. Зокрема, апелянт зазначає,
що судом мало бути залишено даний позов
без руху, оскільки позивачем не було
додано до матеріалів справи додатків
відповідно до вимог ст.120 ЦПК України.

Також, апелянт зазначає, що позивачем
не надано доказів існування
заборгованості за договором кредиту,
крім розрахунку, який підписаний
юрисконсультом, а не спеціалістом
банку та не відповідає вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність». На думку
апелянта, позивач при формулюванні
своїх позовних вимог керувався
документом «Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам «Розстрочка»
(Стандарт)», який не має жодного
відношення до договору, укладеного між
ним та ОСОБА_6, тобто заборгованість не
підтверджена.

Апелянт вважає, що судом мав бути
застосований строк позовної давності
навіть без заяви ОСОБА_6, оскільки
кредит споживчий, а Договір про
збільшення позовної давності між
сторонами не укладався.

Крім того, ОСОБА_5 наполягає, що
позивачем не доведено передачі банком
екземпляру договору ОСОБА_6, тобто
остання не ознайомлена з умовами
договору, зокрема з застосуванням
штрафних санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення апелянта ОСОБА_5, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції приходить до висновку про
необхідність відхилення апеляційної
скарги.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ «АКЦЕНТ-БАНКА» суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
свої зобов'язання по договору належним
чином не виконувала у зв'язку з чим
станом на 21 серпня 2013 року утворилася
заборгованість в сумі 109936 грн. 48 коп. та
оскільки розмір нарахованої пені
значно перевищує розмір основного
боргу, суд зменшив розмір пені з 78034 грн.
78 коп. до розміру основної
заборгованості за кредитом, тобто до
17763 грн. 77 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що між
ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_6 було
укладено договір №AN3JCC9FHN0138 від 04 липня
2011 року, згідно з умовами якого ОСОБА_6
було надано кредит в сумі 20000 грн. зі
сплатою 0,12% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом

(а.с.8-9).

ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» умови кредитного
договору були виконані в повному
обсязі та надано позичальнику вказані
кредитні кошти, проте позичальник
умови кредитного договору щодо
своєчасного погашення кредиту та
відсотків не виконував.

Згідно ст.1054 ЦК України кредитний
договір являє собою різновид договору
позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцю таку ж суму грошей (суму
позики) або таку ж саму кількість речей
того ж роду і якості.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК
України).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1
ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст.1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2
ст.1050 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу).

З наданого позивачем у справі
розрахунку заборгованості за
договором, який не спростований у
встановлений спосіб, вбачається, що
позичальник отримав кредитні кошти,
які в межах визначеного строку не
повернув та кредит не погасив, у зв'язку
з чим утворилася заборгованість у
загальному розмірі 109936 грн. 48 коп., з
якої 17763 грн. 77 коп. - заборгованість по
кредиту, 26 грн. 67 коп. - заборгованість
по процентам, 8400 грн. 00 коп. -
заборгованість по комісії, 78034 грн. 78
коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 5211 грн. 26 коп. - штраф
(процентна складова), що
підтверджується розрахунком (а.с. 5-7).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

У відповідності до вимог ст.257 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п.5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, терміни
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

«Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам «Розстрочка»
(Стандарт)», як вбачається з п.2.5
наданого позивачем ОСОБА_7 №СП-2010-256 від
06.03.2010 року, є частиною Умов і правил
надання банківських послуг, з якими
ознайомлена відповідачка.

За час дії кредитного договору ОСОБА_6
було здійснено чотири платежі, а саме:
08.08.2011 року в сумі 960 грн., 08.09.2011 року - 960
грн., 06.10.2011 року - 960 грн. та 04.11.2011 року -
964 грн. 11 коп. Тобто починаючи з грудня
2011 року ОСОБА_6 припинила сплачувати
грошові кошти в рахунок погашення
заборгованості.

Не заслуговують на увагу також доводи
апелянта стосовного того, що позивач не
надав доказів існування
заборгованості, оскільки
спростовуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи і ухвалив
правильне рішення, а тому апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують вірного по суті рішення
суду першої інстанції. Оскаржуване
рішення ґрунтується на повно та
всебічно досліджених доказах, оцінка
яких проведена у відповідності до
положень ст.ст.57-66 ЦПК України і доводи
апеляційної скарги не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м.Чернігова від 26 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: