Справа 688/659/14-ц
№ 2/688/235/14
Рішення

іменем України

21 березня 2014 року
Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Босюка В.А.,

при секретарі - Кулеші Л.М.,

з участю позивача, її представника -
адвоката ОСОБА_1,

відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Шепетівка справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення фактів не проживання за
місцем реєстрації, не прийняття
спадщини, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про
встановлення факту окремого
проживання спадкоємця ОСОБА_3 та
спадкодавця ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, з квітня 1996 року по час
відкриття спадщини. До початку
розгляду справи по суті ОСОБА_2 змінила
вимоги - просить встановити факт не
проживання ОСОБА_3 за адресою
реєстрації у АДРЕСА_1 разом із
спадкодавцем ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті останнього,
встановити факт не прийняття ОСОБА_3
спадщини після смерті ОСОБА_4.

Позивач вимоги обґрунтовує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх син ОСОБА_4, після
смерті якого відкрилась спадщина на 1/3
частину АДРЕСА_1, яку вона прийняла
шляхом подання відповідної заяви у
нотаріальну контору. Відповідач на
день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований
з останнім за однією адресою, але там не
проживав. Тому, виходячи з положень п. 211
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
ст.ст. 2, 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст. 29 ЦК України,
просить задовольнити вимоги, оскільки
місце реєстрації особи і місце
реального постійного проживання
можуть не співпадати. Встановлення
вказаних фактів їй необхідно для
захисту майнових прав на спадкове
майно.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримала, підтвердила
обставини, викладені у заяві про зміну
предмету позову.

Відповідач позов визнав частково, не
заперечуючи факту не проживання за
місцем своєї реєстрації з квітня 1996
року, заперечив втрату свого права на
спадщину, яка відкрилась після смерті
сина, пояснив, що є співвласником
квартири, в якій зареєстрований, але за
місцем реєстрації не проживає з вини
позивача, яка не дає можливості
проживати у спільній квартирі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
знаходить в задоволенні позову
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.
Шепетівка помер ОСОБА_4, батьками якого
є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які з 28.09.1982 року
безперервно по даний час зареєстровані
у АДРЕСА_1, що підтверджено відповідно
даними свідоцтва про смерть, свідоцтва
про народження ОСОБА_4, довідки ПП «УК
Укравдом» від 10.01.2014 року № 77, сторонами
не оспорюється.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 16.07.1993 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в рівних частках кожному
належить АДРЕСА_1.

13.05.206 року відкрилась спадщина на
належну ОСОБА_4 частину вищевказаної
квартири.

З пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
довідки ПП «УК «Управдом» від 03.02.2014
року № 324, слідує що з 1996 року ОСОБА_3 не
проживає у АДРЕСА_1, не заперечує цього
і сам відповідач.

Факт реєстрації відповідача у АДРЕСА_1
підтверджується даними паспорта
громадянина України ОСОБА_3 серії
НОМЕР_1, згідно якого він
зареєстрований за вказаною адресою з
28.09.1982 року.

Частиною третьою статті 1268 ЦК України
визначено, що спадкоємець, який
постійно проживав із спадкодавцем на
час відкриття спадщини, вважається
таким, що прийняв спадщину, якщо
протягом строку, встановленого статтею
1270 цього Кодексу, він не заявив про
відмову від неї.

Пунктом 211 «Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України» (далі Інструкція…),
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, в
редакції що діяла на час відкриття
спадщини 13.05.2006 року, передбачено, що
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто тим, які постійно
проживали разом зі спадкодавцем чи
подали заяву нотаріусу про прийняття
спадщини. Доказом постійного
проживання зі спадкодавцем можуть
бути: реєстраційний запис у паспорті
спадкоємця або в будинковій книзі, який
свідчить про те, що спадкоємець
постійно проживав разом зі
спадкодавцем. Буквальне тлумачення
змісту цього пункту Інструкції…
вказує, що реєстраційний запис у
паспорті спадкоємця свідчить про його
постійне місце проживання разом зі
спадкодавцем. Таким чином, ОСОБА_3,
будучи з 28.09.1982 року по даний час
зареєстрований разом за однією зі
спадкодавцем ОСОБА_4, адресою у
АДРЕСА_1, є таким, що прийняв спадщину
відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України.

17.01.2014 року державним нотаріусом
Шепетівської міської державної
нотаріальної контори ОСОБА_2 видано
свідоцтва про право на спадщину за
законом на ? частину спадщини, що
складається з 1/3 частини АДРЕСА_1, які
належать ОСОБА_4, у якому зазначено, що
спадкоємцями належного ОСОБА_4 майна на
підставі ст. 1261 ЦК України є його мати
ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 в ? частці
кожен, які зареєстровані у
вищевказаній квартирі. Таким чином
державний нотаріус, діючи відповідно
до п. 211 Інструкції… визнав ОСОБА_3
таким, що прийняв спадщину після смерті
ОСОБА_4.

Відповідно до ч.2 ст. 259 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

З роз'яснень, даних у п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 5 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» звертається
увага судів на те, що в судовому порядку
встановлюються факти, якщо згідно з
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян.

Позивач, заявляючи вимоги про
встановлення факту не проживання
спадкоємця разом із спадкодавцем,
факту не прийняття спадкоємцем
спадщини, таким шляхом фактично
переслідує мету усунути від
спадкування спадкоємця першої черги за
законом ОСОБА_3, який у встановленому
законом порядку прийняв спадщину, яка
відкрилась після смерті ОСОБА_4

Отже, встановлення заявлених позивачем
фактів не тягне за собою виникнення,
зміни або припинення особистих чи
майнових її прав, а свідчить про її
намагання позбавити іншого спадкоємця
його права на спадщину.

Суд відхиляє доводи позивача на
обґрунтування своїх вимог підставами,
передбаченими ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», згідно
яких реєстрація місця проживання чи
місця перебування особи або її
відсутність не можуть бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження, оскільки вказані
гарантії стосуються саме цієї особи (в
даному випадку позивача), тобто
реєстрація місця проживання чи
перебування саме позивача не може бути
умовою реалізації її права і свобод, а
не іншої особи (в даному випадку
відповідача).

Обґрунтування позивачем вимог
визначеними статтею 29 ЦК України
поняттям місця проживання фізичної
особи, суд відхиляє, оскільки вказана
норма містить поняття місця проживання
особи, а не місця постійного
проживання, як умови прийняття
спадщини, яке передбачено ч.3 ст. 1268 ЦК
України.

Виходячи з положень п. 211 Інструкції
факт проживання відповідача не за
місцем своєї реєстрації на час
відкриття спадщини, яка відкрилась за
місцем його та спадкодавця реєстрації,
не є підставою вважати його таким, що не
прийняв спадщину та відмови у видачі
йому свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином встановлення заявлених
позивачем юридичних фактів не породжує
юридичних наслідків, не тягне за собою
виникнення, зміну чи припинення
правовідносин, оскільки не можливо
встановленням юридичного факту
позбавити відповідача його законних
спадкових прав на отримання спадщини,
як особи, що у встановленому законом
порядку прийняла таку спадщину, в
зв'язку з чим у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 212-215, 235, 256 ч.1 п.1, 259
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у встановленні факту
не проживання ОСОБА_3 за адресою
реєстрації у АДРЕСА_1 разом із
спадкодавцем ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті останнього;
факту не прийняття ОСОБА_3 спадщини
після смерті ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення - в той же строк з
дня отримання копії цього рішення, в
апеляційний суд Хмельницької області
через Шепетівський міськрайонний суд.

Головуючий:
В.А. Босюк.