РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2144/14-ц

пр. № 2/759/2181/14

13 травня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва

у складі головуючого судді
Макаренко В.В.

при секретарі
Яцевич В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 лютого 2014 року звернулась до
Святошинського районного суду м. Києва
з позовом про стягнення з ОСОБА_2 за
договором позики від 02 лютого 20008 року
борг у сумі 80 000 грн. та судові витрати.
Позов обґрунтований тим, що 02 лютого 2008
року відповідач отримав позику у
позивача в сумі 80 000 грн., які
зобов'язувався повернути до 02 лютого
2009 року, однак свої
зобов'язання належним чином не виконав,
що послужило підставою для звернення з
позовом до суду.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги, просила
задовольнити позов, посилаючись на
мотиви викладені в заяві.

Позивач в судовому засіданні підтримав
заявлені уточнені позовні вимоги,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні визнав
позовні вимоги, пояснивши, що для
повернення грошової суми йому завадив
складний матеріальний стан.

Заслухавши сторін та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
заявлені вимоги підлягають
задоволенню на підставі наступного.

Позивач просить стягнути з відповідача
борг за договором позики у сумі 80 000
грн. Відповідач в судовому засіданні
визнав позовні вимоги.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог-
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено:
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частинами 1, 2, 4 статті 174 ЦПК України
встановлено: позивач може відмовитися
від позову, а відповідач - визнати позов
протягом усього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. До
ухвалення судового рішення у зв'язку з
відмовою позивача від позову або
визнанням позову відповідачем суд
роз'яснює сторонам наслідки
відповідних процесуальних дій,
перевіряє, чи не обмежений представник
сторони, який висловив намір вчинити ці
дії, у повноваженнях на їх вчинення. У
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
N 2 «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» з'ясовуючи після доповіді
про обставини справи, чи підтримує
позивач свої вимоги, чи визнає
відповідач вимоги позивача та чи не
бажають сторони укласти мирову угоду
або звернутися для вирішення спору до
третейського суду, головуючому
необхідно уточнити, в якому обсязі та з
яких підстав підтримується позов або в
якій частині визнається позов, а якщо
сторони мають намір укласти мирову
угоду, то на яких конкретно умовах
(стаття 173 ЦПК). У разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Визнання позову в даній справі є
безумовним, не суперечить закону й не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб. Позов визнано
представником відповідача, який
наділений таким правом згідно
доручення (а. с. 39). Враховуючи наведене,
наявні всі підстави для ухвалення
рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст.
ст. 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер фізичної особи
платника податків: НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_1 (проживаючої за адресою:
АДРЕСА_1) за договором позики від 02
лютого 2008 року борг у сумі 80 000 грн. 00
коп. та судові витрати у розмірі 800 грн.
00 коп., а всього стягнути
80 800 (вісімдесят тисяч вісімсот) грн.
00 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та може бути
оскаржене до апеляційного суду м. Києва
через районний суд, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено
13.05.2014року.

СУДДЯ: