22-ц/775/538/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Курбанова Н.М.
Категорія № 51
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
07 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Мироненко І.П.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Донецька залізниця» в
особі вагонного депо Донецьк про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди, за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 03
У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що він перебував у
трудових відносинах з державного
підприємства "Донецька залізниця" в
особі вагонного депо Донецьк (далі - ДП
"Донецька залізниця" і з 21 липня 2011 року
працював на посаді начальника поїзду
(пасажирського) резерву провідників
дільниці 1 групи на умовах контракту
від 21 липня 2011 року. 06 листопада 2012 року
ревізорами "ФПК - Контроль"
Московського відділення відкритого
акціонерного товариства "Федеральна
пасажирська компанія" (далі - ВАТ
"Федеральна пасажирська компанія"
проведено перевірку потяга № 143
Санкт-Петербург - Донецьк, обов'язки
начальника в якому виконував ОСОБА_2, за
результатами якої виявлено
перевезення трьох безквиткових
пасажирів. Згідно наказу начальника
вагонного депо Донецьк від 29 січня 2013
року позивача звільнено за пунктом 8
статті 36 КЗпП України з підстав,
передбачених контрактом. На думку
позивача, звільнення його є незаконним.
Ураховуючи викладене, просив
задовольнити його позовні вимоги і
визнати незаконним та скасувати наказ
про звільнення, поновити на роботі,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу та стягнути з
відповідача 5 000 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди.
У процесі розгляду справи ОСОБА_2
доповнив свої позовні вимоги і просив
визнати незаконним та скасувати наказ
про звільнення, поновити на роботі,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу та стягнути з
відповідача 5 000 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди. Свої
вимоги обґрунтовував тим, що його
звільнення за перевезення трьох
безквиткових пасажирів проведено
незаконно, оскільки таких пасажирів
він особисто не провозив, цей факт
ніким не зафіксовано. Крім того, при
його звільненні відповідачем не
отримано попереднього дозволу
профспілкового органу.
Рішенням Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
03 березня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 до державного підприємства
«Донецька залізниця» в особі вагонного
депо Донецьк про визнання незаконним
та скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, представник позивача за
довіреністю - ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення суду
від 03 березня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі. В
скарзі посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
необґрунтованість судового рішення,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають істотне значення для справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності позивача,
належним чином повідомленого про час
та місце розгляду справи, який надав
заяву про розгляд справи без його
участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача - адвоката
ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу
задовольнити, заперечення
представників відповідача Коваленка
В.В., Ковальової Ю.В., які просили скаргу
відхилити, перевіривши матеріали
справи в межах апеляційного оскарження
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем допущено порушення умов
контракту, за яке він звільнений в
установленому законом порядку.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитися, оскільки він відповідає
обставинам справи, наданим доказам і
нормам матеріального права.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що з 23 травня 1992
року ОСОБА_2 перебував у трудових
відносинах з ДП "Донецька залізниця".

21 липня 2011 року позивача переведено на
посаду начальника поїзду
(пасажирського) резерву провідників
ділянки 1 групи на умовах контракту в ДП
"Донецька залізниця" вагонне депо
Донецьк.

21 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ДП
"Донецька залізниця" вагонне депо
Донецьк укладено контракт, за яким між
працівником і підприємством,
установою, організацією виникають
трудові відносини.

06 листопада 2012 року на дільниці
Москва-Тула при перевірці потягу № 143
Санкт-Петербург - Донецьк ревізорами
"ФПК-Контроль" Московського відділення
ВАТ "Федеральна пасажирська компанія"
було виявлено провезення у вагоні
потягу трьох безквиткових пасажирів у
вагоні №8/21484 (провідник ОСОБА_4)

З безквиткових пасажирів стягнута
квиткова частина по проїзним
документам ф.ЛУ-Юд (без варти плацкарти)
№№ 955978, 526016, 955398 на загальну суму 1326
крб. 60 коп. від ст.. Москва до ст.
Бєлгород.

Начальнику поїзда (пасажирського)
ОСОБА_2 ревізорами було вручено копію
акту і відповідний запис був зроблений
у рейсовому журналі. Акти підписано
ОСОБА_2 без заперечень.

По приїзду в пункт формування було
проведено службове розслідування.

За результатами перевірки було видано
наказ № 3189/ЛВЧД від 15.11.2012 року, згідно
якого за порушення вимог п. 4.7
«Інструкції начальника пасажирського
поїзду» (затв. Наказом від 27.04.2012 року
№158-Ц) що виразилося в не здійсненні
належного контролю за роботою поїзної
бригади на шляху прямування, та п. 10.4,
згідно якого начальник поїзда несе
дисциплінарну та адміністративну
відповідальність за порушення
трудової дисципліни, посадових
обов'язків згідно з законодавством про
працю та Положенням про дисципліну.

Частиною 3 ст. 15 Закону України "Про
залізничний транспорт" встановлено, що
працівники залізничного транспорту
загального користування, які
здійснюють обслуговування пасажирів,
працевлаштовуються на підприємства
пасажирського залізничного транспорту
загального користування за
контрактною формою трудового договору.
Перелік категорій працівників
залізничного транспорту, які
працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору,
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Згідно Переліку категорій та посад
працівників залізничного транспорту,
які працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15 липня 1997 р. № 764,
начальник пасажирського поїзду
працевлаштовується за контрактною
формою трудового договору.

Згідно п. 18 контракту при розірванні
контракту з підстав, не передбачених
чинним законодавством, звільнення
проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП
України.

Згідно з п.8 ст.36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є підстави, передбачені
контрактом. Даним контрактом визначені
особливі умови зміни, припинення та
розірвання контракту, зокрема, згідно
п.18-а працівник може бути звільнений, а
цей контракт розірваний з ініціативи
роботодавця до закінчення терміну його
дії у разі встановлення факту
перевезення безквиткових пасажирів
або надлишкової ручної поклажі.

Пунктом 18 контракту від 21 липня 2011 року,
укладеного відповідачем з позивачем,
встановлено додаткові підстави
припинення та розірвання контракту, не
передбачені чинним законодавством,
зокрема і встановлення факту
перевезення безквиткових пасажирів та
надлишкової ручної поклажі. При
розірванні контракту з підстав, не
передбачених чинним законодавством,
звільнення проводиться за пунктом 8
статті 36 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 21
КЗпП України контракт є особливою
формою трудового договору, в якому
строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (у тому числі і
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватись за згодою сторін.

На контрактну форму трудового договору
не поширюється положення статті 9 КЗпП
України про те, що умови договорів про
працю, які погіршують становище
працівників порівняно із
законодавством України про працю, є
недійсними.

Виходячи з особливостей зазначеної
форми трудового договору, спрямованої
на створення умов для виявлення
ініціативності та самостійності
працівників з урахуванням їх
індивідуальних здібностей і
професійних навичок, закон надав право
сторонам при укладенні контракту самим
установлювати їхні права, обов'язки та
відповідальність, зокрема, як
передбачену нормами КЗпП України, так і
підвищену відповідальність керівника
та додаткові підстави розірвання
трудового договору.

Умовами контракту сторін додатковою
підставою дострокового припинення та
розірвання контракту передбачено
випадки встановлення факту
перевезення безквиткових пасажирів та
надлишкової ручної поклажі.

Пунктом 4 контракту від 21 липня 2011 року
передбачено обов'язок працівника
виконувати обов'язки в межах,
передбачених Інструкцією начальника
пасажирського поїзда, затвердженої
наказом Укрзалізниці від 27 квітня 2012
року № 158-Ц (далі - Інструкція) та іншими
нормативними документами, що
регламентують порядок роботи
начальника пасажирського поїзда в
об'ємі та якості роботи, передбаченими
вказаними документами.

Згідно з пунктами 4.7, 10.2.1 Інструкції до
обов'язків начальника потяга під час
посадки пасажирів і на шляху
прямування відноситься, зокрема
контроль на шляху прямування виконання
провідниками вагонів своїх службових
обов'язків згідно з Інструкцією
провідника пасажирського вагону №
ЦЛ-0038, затвердженої наказом
Укрзалізниці 01 вересня 2003 року № 234-Ц,
та Санітарними правилами щодо
утримання пасажирських вагонів на
шляху прямування, а також начальник
потяга несе відповідальність за
перевезення одного і більше
безквиткових пасажирів та надлишкової
ручної поклажі (а.с. 107, 111).

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України в
випадках, встановлених законодавством
України, не потрібна згода
профспілкового комітету підприємства
при звільненні особи за ініціативою
власника підприємства.

Суд першої інстанції встановив, що
позивач не є членом первинної
профспілки залізничників та
транспортних будівельників, при
розірванні з якими контракту
передбачено отримання згоди
профспілок (ст.. 252 ч.3 КЗпП України), тому
дійшов правильного висновку про те, що
при звільненні позивача його права
порушені не були, та при розірванні з
ним контракту, який є особливою формою
трудового договору, згода профспілки
не передбачена діючим законодавством.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції, який дійшов до висновку про
відмову в позові, оскільки між
сторонами виник спір із приводу
припинення трудового договору з
працівником з підстав, передбачених
контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не
у зв'язку зі звільненням працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, і вважав, що
норми ст.252 КЗпП України на ці
правовідносини не поширюються.

З цих же підстав колегія суддів не
приймає доводи апеляційної скарги
щодо порушення судом норм ч.3 ст.21 КЗпП
України, оскільки вони не ґрунтуються
на законі.

Таким чином судом, судом першої
інстанції правильно встановлено, що з
боку начальника потягу ОСОБА_2 мало
місце порушення, що виразилося у
перевезенні безквиткових пасажирів, а
оскільки згідно з п.8 ст.36 КЗпП України
однією з підстав припинення трудового
договору є підстави, передбачені
контрактом, то він звільнений
правомірно, тому суд правильно
відмовив йому у визнанні незаконним
та скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, і, відповідно, законно
відмовив у відшкодуванні моральної
шкоди.

Доводи апеляційної скарги і зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом допущено порушення норм
процесуального права або неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Посилання апелянта на графік
чергування провідників вагонів потягу,
згідно з яким позивач 06.11.2012 року
проводив обхід потягу, тобто, виконував
свої посадові обов'язки, не може
вплинути на рішення суду, оскільки
такий обхід проведений на ділянці
слідування потягу після виявлення
безквиткових пасажирів.

Також не має значення для вирішення
справи додаткова угода, укладена
підприємством з позивачем, про
внесення змін до контракту, оскільки
складена сторонами після ухвалення
оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, переглядаючи справу в
межах позовних вимог, заявлених в суді
першої інстанції, та доводів
апеляційного оскарження, відповідно до
положень ч.1 ст.303 ЦК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
03 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :