АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/896/2014
Головуючий в І інстанції Пухальський
Доповідач: Лісова Г.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 17 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Лісової
Г.Є.Суддів:Семиженка Г.В. Прокопчук
Л.П.При секретарі:Мироненко І.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на рішення Скадовського
районного суду Херсонської області від
6 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_8 про
визнання права власності на частку в
будинку, приведення сторін в
попередній стан та за позовом третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмета спору ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
ОСОБА_5 про визнання права власності на
частку в будинку, приведення сторін в
попередній стан

В С Т А Н О В И Л А:

8.11.2013 року ОСОБА_7 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_8
про визнання права власності на частку
в будинку.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що в 1977 році придбала
житловий будинок в АДРЕСА_1. 19 жовтня 2004
року 71/100 частку належного їй будинку
вона подарувала своєму сину ОСОБА_8

Рішенням Скадовського районного
суду від 19.04.2006 року за ОСОБА_6 було
визнано право власності на 50/100 частки
житлового будинку по АДРЕСА_1. Проте
зазначене рішення було скасоване
рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 9.07.2009 року, а
тому ОСОБА_6 немає частки у праві
власності на вказаний будинок.

Ухвалою Скадовського районного
суду Херсонської області від 1.07.2008 року
в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8
про поділ житлового будинку та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою було затверджено
мирову угоду, за якою виділено сторонам
у житловому будинку відповідні
приміщення та господарські будівлі та
встановлено порядок користування
земельною ділянкою. При цьому суд
виходив з того, що на підставі рішення
Скадовського районного суду від 19.04.2006
року ОСОБА_6 належить ? частина
домоволодіння.

Оскільки рішенням апеляційного
суду Херсонської області від 9.07.2009 року
скасовано рішення Скадовського
районного суду від 19.04.2006 року в частині
задоволення первісного позову ОСОБА_6
про визнання житлового будинку
спільним майном подружжя, визнання
договору дарування недійсним, визнання
права власності на частку в будинку та
ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_6
відмовлено в задоволенні позовних
вимог, рішення набрало законної сили,
ухвала Скадовського районного суду від
1.07.2008 року про затвердження мирової
угоди скасована та у задоволенні
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ
житлового будинку, визначення порядку
користування земельною ділянкою
відмовлено, то просила визнати за нею
ОСОБА_7 право власності на 29/100 частин та
за ОСОБА_8 право власності на 71/100
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований в АДРЕСА_1.

Ухвалою Скадовського районного
суду від 25 листопада 2013 року до участі в
справі залучено ОСОБА_5 як
співвідповідача.

Третя особа ОСОБА_8 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про
визнання права власності на частку в
будинку з приведенням сторін в
попередній стан, посилаючись на те, що у
1977 році його мати ОСОБА_7 придбала
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_1, 71/100 частку якого подарувала
йому 19.10.2004 року.

Рішення Скадовського районного
суду від 19.04.2006 року, яким було визнано
за відповідачем ОСОБА_6 право власності
на 50/100 частки в спірному будинку,
скасовано рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 9.07.2009 року та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог.

Скасовано також ухвалу
Скадовського районного суду від 1.07.2008
року, якою було затверджено мирову
угоду в справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 про поділ спірного житлового
будинку в натурі та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою і в задоволенні позову ОСОБА_6
про поділ житлового будинку по АДРЕСА_1
та визначення порядку користування
земельною ділянкою відмовлено з тих
підстав, що він не є співвласником
житлового будинку, а отже йому не
належить право вимоги щодо його поділу,
так як рішення суду яким було визнано
за ОСОБА_6 право власності на 50/100 частки
спірного будинку скасовано і в
задоволенні позовних вимог про
визнання за ОСОБА_6 права власності на
частку в будинку відмовлено.

Вважає, що за таких обставин
повинно бути відновлено попереднє
становище, яке існувало, тобто сторони
у справі повинні бути приведені в
первісний стан, а саме: за його матір'ю
ОСОБА_7 повинно бути визнано право
власності на 29/100 часки житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами та за ним ОСОБА_8 право
власності на 71/100 частки житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами розташованого по АДРЕСА_1.

У процесі розгляду справи
представник ОСОБА_9 просив також
визнати недійсним договір дарування
від 18.10.2012 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5

Рішенням Скадовського районного
суду Херсонської області від 6 лютого
2014 року визнано за ОСОБА_7 право
власності на 29/100 частки житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами розташованого по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано
договір дарування від 18 жовтня 2012 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5
посвідчений приватним нотаріусом
Скадовського районного нотаріального
округу Херсонської області ОСОБА_10,
зареєстрований в реєстрі за №142.

Визнано за ОСОБА_8 право
власності на 71/100 частки житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами розташованого по АДРЕСА_1.

Стягнено із ОСОБА_5 в користь
ОСОБА_7 117,50 грн. судових витрат та в
користь ОСОБА_8 253,60 грн.

В апеляційній скарзі на рішення
суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять його
скасувати і закрити провадження в
справі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали з
підстав викладених у ній, просять
рішення суду скасувати як незаконне.

Позивачка ОСОБА_7, представник
ОСОБА_9 апеляційну скаргу не визнали,
просять її відхилити як безпідставну.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи в 1977 році ОСОБА_7 придбала
житловий будинок по АДРЕСА_1. З 1979 року
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у
фактичних шлюбних відносинах, а з 1987
року в зареєстрованому шлюбі.

19 жовтня 2004 року ОСОБА_7 подарувала
своєму сину ОСОБА_8 71/100 частку
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами розташованого
по АДРЕСА_1

Рішенням Скадовського
районного суду Херсонської області від
19 квітня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_6
про визнання майна спільним майном
подружжя, визнання договору дарування
недійсним було задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_6 право власності на
50/100 частин житлового будинку з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1.
Визнано недійсним в 21/100 частині
договір дарування житлового будинку з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 19 жовтня
2004 року.

Визнання за ОСОБА_6 права
власності на 50/100 частки спірного
житлового будинку стало підставою для
його звернення до суду з позовом про
поділ житлового будинку в натурі та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою. Ухвалою
Скадовського районного суду від 1
липня 2008 року була затверджена
досягнута співвласниками житлового
будинку по АДРЕСА_1 мирова угода щодо
реального поділу житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами,
за якою реально виділена частина
приміщень у власність ОСОБА_6 становила
51/100 частки, а ОСОБА_8 - 49/100 частки.

28.07.2008 року Херсонським ДБТІ на
підставі ухвали суду від 1.07.2008 року за
ОСОБА_8 було зареєстровано право
власності на 49/100 частки житлового
будинку та за ОСОБА_6 право власності на
51/100 частки житлового будинку
розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.18,24).

Проте за апеляційною скаргою
ОСОБА_7 рішення Скадовського районного
суду від 19.04.2006 року, яким було визнано
за ОСОБА_6 право власності на 50/100 частки
спірного будинку, було переглянуте
апеляційним судом Херсонської області,
рішенням якого від 9 липня 2009 року
рішення суду першої інстанції від
19.04.2006 року в частині задоволення
первісного позову ОСОБА_6 про визнання
житлового будинку спільним майном
подружжя, визнання договору дарування
недійсним та визнання права власності
на частку будинку скасовано і ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено за
необґрунтованістю.

Крім того, рішенням Скадовського
районного суду від 13 березня 2013 року в
порядку перегляду у зв'язку з
нововиявленими обставинами скасовано
ухвалу Скадовського районного суду від
1 липня 2008 року, якою була затверджена
мирова угода у справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_8 про поділ житлового будинку в
натурі та визначення порядку
користування земельною ділянкою і у
задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

У задоволенні вимог заявника про
приведення в первісний стан шляхом
визнання за ОСОБА_8 права власності на
71/100 частки та за ОСОБА_7 на 29/100 частки
житлового будинку розташованого по
АДРЕСА_1 відмовлено з тих підстав, що
вказані вимоги не були предметом
судового розгляду в справі за позовом
ОСОБА_6А до ОСОБА_8 про поділ житлового
будинку в натурі, встановлення порядку
користування земельною ділянкою
відмовлено. При цьому судом зазначено,
що вказані вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_8
можуть заявити в загальному порядку.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

У відповідності до цивільного
законодавства особа, яка вважає, що її
речові права порушено, має право
звернутися до суду як з позовом про
визнання відповідної угоди недійсною
(ст.ст.215-235 ЦК України), так і з позовом
про витребування майна з чужого
незаконного володіння (ст.ст.330,388 ЦК
України).

ОСОБА_7 звернулася в суд з
позовом про визнання за нею право
власності на 29/100 частки, а ОСОБА_8 на 71/100
частки житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
розташованого по АДРЕСА_1 повернувши їх
в такий спосіб до первісного стану,
оскільки їхнє право власності на це
майно було порушено визнанням за
ОСОБА_6 рішенням Скадовського
районного суду Херсонської області від
19.04.2006 року право власності на 50/100
частки цього будинку як спільного
майна подружжя, а також визнанням
недійсним частково в розмірі 21/100
частки договору дарування спірного
житлового будинку укладеного між
ОСОБА_7 і ОСОБА_8 19.04.2006 року.

Так як рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 9 липня 2009 року
рішення Скадовського районного суду
від 19.04.2006 року в частині задоволення
первісного позову ОСОБА_6 про визнання
будинку спільним майном подружжя,
визнання договору дарування недійсним
та визнання права власності на частину
будинку було скасовано і в задоволенні
позову ОСОБА_6 відмовлено, то повинно
бути відновлено становище, яке
існувало, тобто вони повинні бути
приведені в першочергове положення
шляхом визнання права власності на
належні їм раніше частки в будинку,
тобто 29/100 за ОСОБА_7 та 71/100 за ОСОБА_8

Задовольняючи позов в такий
спосіб, суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що реституція як спосіб
захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК)
стосується зобов'язальних
правовідносин, для яких характерним є
спосіб повернення майна, переданого за
договором, шляхом визнання останнього
недійсним та повернення сторін
договору до попереднього стану і
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним.

Позивачі вважають себе
власниками майна житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, ОСОБА_7 - 29/100
частки, ОСОБА_8 -71/100 частки на підставі
договору дарування від 19.10.2004 року,
оскільки право власності ОСОБА_6 на 50/100
частки спірного будинку як спільного
майна подружжя, яке виникло у нього
відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України з
рішення Скадовського районного суду
від 19.04.2006 року припинено на підставі
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 9.07.2009 року. Таким чином
виходячи із характеру порушеного права
власності позивачів на майно
цивільно-правовими засобами захисту є
не зобов'язально - правові, а речові
засоби захисту, до яких відноситься
зокрема позов про витребування майна
із чужого незаконного володіння
(ст.ст.387,388 ЦК), усунення порушень права
власності (ст.391 ЦК), вимоги про визнання
права власності (ст.392 ЦК).

Зі змісту позовних заяв не
вбачається, в який спосіб ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 просять захистити порушене їхнє
право, не було встановлено і судом
першої інстанції матеріальний закон,
який регулює спірні правовідносини та
не зазначено у мотивувальній частині
рішення норму закону на підставі якої
вирішено справу в цій частині.

28.07.2008 року ОСОБА_6 зареєстрував
за собою право власності на 51/100 частки
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
підставі ухвали Скадовського
районного суду від 1.07.2008 року, якою
було затверджено мирову угоду між
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо реального поділу
житлового будинку та 18.10.2012 року
подарував зазначену частину спірного
будинку ОСОБА_5, не дивлячись на те, що
рішення Скадовського районного суду
від 19.04.2006 року, яким за ним було визнано
право власності на 50/100 частки будинку
як спільного майна подружжя уже було
скасоване рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 9.07.2009 року.

Відповідно до ст.330 ЦК України
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього Кодексу майно
не може бути витребувано у нього.

Визнавши недійсним договір
дарування, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Скадовського районного
нотаріального округу Херсонської
області ОСОБА_10, зареєстрований в
реєстрі №142, суд першої інстанції не
врахував, що зазначені позовні вимоги
не подавалися представником позивачки
та третьої особи відповідно до вимог
цивільного процесуального
законодавства у письмовій формі із
зазначенням змісту вимог та підстав
визнання договору дарування недійсним,
оскільки правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом. Суд
необґрунтовано вважав вимоги про
визнання договору дарування недійсним
збільшенням позовних вимог, оскільки
відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України
позивач має право протягом усього часу
розгляду справи збільшити або зменшити
розмір позовних вимог, відмовитися від
позову, а відповідач має право визнати
позов повністю або частково. Вимоги про
визнання договору дарування недійсним
- це позов із самостійним предметом та
підставами визнання його недійсним.

Крім того, судом також не було
враховано, що ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_8 не
були стороною оспорюваного договору
дарування, а тому їх право в результаті
визнання його недійсним відновлене не
буде, оскільки в результаті визнання
договору недійсним відчужене за ним
майно повертається його відчужувачу, а
не позивачу, а тому рішення в частині
визнання договору дарування недійсним
також ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки особа, права якої
порушено, може скористатися не
будь-яким, а конкретним способом
захисту свого права, в якому закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених прав, а позивачами
неправильно обрано спосіб захисту
порушеного права, то рішення суду слід
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
за відсутності підстав для закриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307,309 ЦПК України,
ст.ст.16, 388 ЦК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 6 лютого 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7
та ОСОБА_8 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді