Справа № 359/8736/13 Головуючий у І
інстанції Мельник О.О.Провадження №
22-ц/780/2328/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

30 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка
О.І.,

при секретарі Власенко О.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 06 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою та
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та Мартусівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, треті особи: Головне
управління Держземагенства України у
Бориспільському районі Київській
області, про визнання власником
земельної ділянки та визнання
недійсними рішення сільської ради та
Державного акту на право власності на
земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, посилаючись на те,
що позивачка є власником земельної
ділянки площею 0,085 га, що розташована в
АДРЕСА_1, і набула право власності
відповідно до положень Земельного
Кодексу України (в редакції 2001 року),
звернувшись до компетентного органу в
особі Мартусівської сільради із заявою
про надання їй у власність земельної
ділянки.

В свою чергу відповідач ОСОБА_1 за
відсутності у нього права
користування, володіння та власності
на земельну ділянку самовільно захопив
частину земельної ділянки, яка
належить позивачці, обгородивши її
парканом та самовільно розмістивши на
цій частині залізний контейнер, навіс
для автомобіля, дошки, дрова, цеглу та
інше сміття, що підтверджується
наявними у справі доказами.

Враховуючи, що відповідач в
добровільному порядку не бажає усунути
вищезазначені порушення права
власності позивачка просила усунути
перешкоди в користуванні позивачем
земельною ділянкою, що належить їй на
праві приватної власності та
зобов'язати ОСОБА_1 власними силами та
за власний рахунок знести паркан,
прибрати контейнер, будівельні
матеріали та інше сміття, що
знаходяться на частині належної
позивачеві земельної ділянки.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним
позовом, в якому після уточнення вимог
просив скасувати рішення
Мартусівської сільської ради від 18
квітня 2008 року, посилаючись на те, що за
ним у порядку спадкування за законом
після ОСОБА_3 рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 18 лютого 2008 року визнано право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.
Крім того, померлій ОСОБА_3 на праві
власності належала земельна ділянка
площею 0,40 га, на якій розташований
будинок, що підтверджується даними
земельної шнурової книги села Ревне за
1972-1976 роки (реєстраційний номер №171) та
земельної шнурової книги села
Мартусівка за 1994-2000 роки (реєстраційний
номер №164) та іншими письмовими
доказами.

Оскільки відповідно до ст.1218 ЦК України
до складу спадщини входять усі права та
обовязки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті, то
ОСОБА_1, як спадкоємець, успадкував
право на земельну ділянку площею 0,40 га,
що належала спадкодавцю ОСОБА_3 на
момент відкриття спадщини.

З метою оформлення прав на земельну
ділянку ОСОБА_1 звернувся до
Мартусівської сільської ради з
відповідною заявою про передачу йому у
власність ділянки площею 0,24 га, однак
рішенням Мартусівської сільської ради
від 18 квітня 2008 року йому у власність
для будівництва і обслуговування
жилого будинку та ведення особистого
селянського господарства було надано
земельну ділянку площею 0,10 га, з чим
ОСОБА_1 не погодився та просив на
наступній сесії розглянути питання про
надання йому земельної ділянки площею
0,40 га, яка належала його тітці ОСОБА_3

Також зазначав, що зважаючи на те, що
ОСОБА_1 на законних підставах
користувався земельною ділянкою,
успадкованою після смерті ОСОБА_3,
рішенням Мартусівської сільської ради
№47 від 11 січня 2011 року без попереднього
вилучення у ОСОБА_1 ділянки у
передбаченому законом порядку частина
земельної ділянки площею 0,085 га була
передана у власність ОСОБА_2, яка на
підставі цього рішення 04 листопада 2011
року отримала відповідний Державний
акт на право власності на земельну
ділянку.

Оскільки сільська рада розпорядилася
земельною ділянкою, яка належала іншій
особі, без її вилучення у порядку,
встановленому земельним
законодавством, то ОСОБА_1 просив суд
ухвалити рішення про визнання
незаконними та скасування рішення
Мартусівської сільської ради від 18
квітня 2008 року про надання йому
земельної ділянки площею 0,10 га в
АДРЕСА_1 та рішення Мартусівської
сільської ради №47 3-ої сесії 4-го
скликання від 11 січня 2011 року про
надання у власність земельної ділянки
площею 0,0850 га ОСОБА_2, а також
скасування виданого на її імя на
вищевказану земельну ділянку
Державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 06 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Усунено перешкоди у користуванні
ОСОБА_2 земельною ділянкою, що їй
належить на праві власності відповідно
до Державного акту на право власності
на земельну ділянку серії ЯЛ №250886 від 4
листопада 2011 року розміром 0,085 га і
знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий
номер :02:004:0104).

Зобов'язано ОСОБА_1 власними силами та
за власний рахунок знести паркан,
прибрати контейнер, будівельні
матеріали та всі інші предмети, що
належать ОСОБА_1 і які знаходяться на
частині земельної ділянки, що належить
ОСОБА_2 в АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Мартусівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області про визнання
власником земельної ділянки, визнання
рішень сільської ради та Державного
акту на право власності на земельну
ділянку недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким задовольнити
зустрічні позовні вимоги і відмовити у
задоволенні первісних позовних вимог
ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що виконкомом
Ревненської сільської Ради народних
депутатів було винесено рішення №23/7
від 2 грудня 1997 року про передачу
земельної ділянки у приватну власність
для обслуговування житлового будинку
та для ведення особистого підсобного
господарства (згідно списку громадян).

ОСОБА_1 на підставі рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 18 лютого 2008 року
набув право приватної власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
своєї рідної тітки ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що у приватній
власності померлої ОСОБА_3 знаходилась
земельна ділянка, загальною площею 0,40
га в АДРЕСА_1, призначена для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та ведення особистого
селянського господарства, не має.

18 квітня 2008 року Мартусівська сільська
рада Бориспільського району Київської
області розглянувши заяву ОСОБА_1 про
надання земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та ведення особистого
селянського господарства, прийняла
рішення №269-20-ІІІ скликання, яким
надала ОСОБА_1 земельну ділянку площею
0,10 га по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
ведення особистого селянського
господарства.

14 травня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
Мартусівської сільської ради із
заявою, в якій не погоджувався із
вищевказаним прийнятим сільрадою
рішенням. Дане рішення ОСОБА_1 в
судовому порядку не оспорювалось.

Судом також встановлено, що за
результатами розгляду заяви ОСОБА_2
Мартусівська сільська рада
Бориспільського району Київської
області прийняла рішення №430.1-30-ІІІ
скликання від 11 грудня 2009 року, яким
позивачу ОСОБА_2 надано дозвіл на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
приватну власність для будівництва та
обслуговування жилого будинку
загальною площею близько 0,10 га в
АДРЕСА_1.

Позивач на підставі державного акту
серії ЯЛ №250886 від 4 листопада 2011 року,
виданого Мартусівською сільської
радою та зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №04754 є
власником земельної ділянки площею 0,0850
га, що розташована в АДРЕСА_1,
призначеної для будівництва та
обслуговування жилого будинку з
кадастровим номером земельної ділянки
:02:004:0104.

Належна позивачу на праві приватної
власності вищевказана земельна
ділянка межує із земельною ділянкою, на
якій розташований житловий будинок
АДРЕСА_1, власником якого є відповідач
ОСОБА_1

Відповідно до акту перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 22 грудня 2011 року,
складеного державним інспектором з
контролю за використанням та охороною
земель Бориспільського району ОСОБА_6
за участю землевпорядника
Мартусівської сільської ради Гусєвої
Л.Л. та у присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а
також інших матеріалів перевірки,
частину земельної ділянки площею 0,185
га, яка належить на праві приватної
власності позивачу ОСОБА_2, самовільно
захопив відповідач ОСОБА_1, розмістивши
на ній металевий контейнер, дерев'яний
навіс, а також будівельні матеріали та
відходи (дерев'яні доски, цегла, бита
цегла, а також інше).

Крім того, позивачу на праві приватної
власності на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку
від 8 січня 2010 року, виданого
Мартусівською сільською радою
Бориспільського району Київської
області належить земельна ділянка
площею 0,0200 га, що розташована в АДРЕСА_1
та призначена для ведення особистого
селянського господарства із земельним
кадастровим номером земельної ділянки
:02:003:0082.

Вищенаведене підтверджується даними
копії рішення Мартусівської сільської
ради №430.1-30-ІІІ склиукання від 11 грудня
2009 року «Про надання дозволу на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_2
для будівництва та обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_1», копії
вищевказаного державного акту на право
власності на земельну ділянку площею
0,0200 га, призначену для ведення
особистого селянського господарства,
виданого на ім'я позивача, копії
зазначеного вище акту перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 22 грудня 2011 року,
копії листа Управління Держкомзему у
Бориспільському районі Київської
області №5480 від 22 грудня 2011 року з
якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1
самовільно зайняв земельні ділянки
загальною площею 0,185 га в АДРЕСА_1, копії
вищезазначеного рішення №23/7 виконкому
Ревненської сільської Ради народних
депутатів від 2 грудня 1997 року «Про
переведення земельної ділянки у
приватну власність для ведення
особистого підсобного господарства»,
копії рішення виконкому Мартусівської
сільської Ради депутатів трудящих
Бориспільського району Київської
області від 30 січня 1970 року про
призначення опікуном ОСОБА_8 над її
сестрою ОСОБА_3,, копій свідоцтв про
смерть ОСОБА_1 та ОСОБА_3, копії заяви
відповідача від 20 серпня 2007 року до
Мартусівської сільради, в якій
останній просив надати йому дозвіл на
оформлення власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_3, копії заяви
відповідача від 14 травня 2008 року, в якій
він не погоджується з рішенням про
виділення йому земельної ділянки
площею 0,10 га, копії спірного рішення
Мартусівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області №269-20-ІІІ скликання від 18
квітня 2008 року, яким відповідачу надано
земельну ділянку площею 0,10 га по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
ведення особистого селянського
господарства, копії рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 18 лютого 2008 року,
копії технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, виданого на ім'я
ОСОБА_1 та копії витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, копії
спірного державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку, виданого на ім'я позивача,
копії листа Мартусівської сільської
ради Бориспільського району Київської
області №27 від 20 січня 2012 року, копії
викопіювання з генерального плану
забудови села Мартусівка Ревненської
сільської ради Бориспільського району
Київської області до 2000 року.

Судом першої інстанції також вірно
встановлено, що надані представником
відповідача копія довідки №552 від 14
серпня 2007 рок, копія витягу із журналу
обліку розмноження шифр телеграм, яка
взагалі не містить інформації щодо
предмету доказування, а наявні в ньому
дані є незрозумілими цифровими
значеннями, копія витягу із земельної
шнурової книги, а також витребувані
судом за клопотанням представника
відповідача оригінал погосподарської
книги №10 Ревненської сільської Ради
народних депутатів за період 1997-2000
років та копія витягу з неї з
відомостями по житловому будинку, що
розташований по АДРЕСА_1, викопіювання
з генерального плану села Мартусівка,
розробленого в 1974 році, копія витягу з
будівельного паспорту суміжного
землекористувача ОСОБА_9 та
викопіювання зі схеми планування
території Мартусівської сільської
ради, схема розданих земельних ділянок
у спорі ОСОБА_1, є неналежними та
недопустими, оскільки не є
земельно-кадастровою документацією в
розумінні п.7 Положення про порядок
ведення державного земельного
кадастру, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №15 від 12
січня 1993 року (в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин),
за яким до такої документації належать:
кадастрові карти та плани (графічні і
цифрові), схеми, графіки, текстові та
інші матеріали, що містять відомості, в
тому числі про межі земельних ділянок
власників землі, а також Книга
реєстрації державних актів на право
колективної, приватної власності на
землю, право постійного користування
землею, договорів на тимчасове
користування землі, в тому числі на
умовах оренди, а тому не можуть
підтверджувати факт належності ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0,25 га на праві
приватної власності.

Відповідно до ст.ст.17, 22 Земельного
Кодексу України в редакції 1991 року, що
діяла на момент винесення виконкомом
Рівненської сільської Ради народних
депутатів №23/7 від 2 грудня 1997 року «Про
переведення земельної ділянки у
приватну власність для ведення
особистого підсобного господарства»,
на яке посилається позивач, як на
підставу виникнення у спадкодавця
ОСОБА_3 права власності земельною
ділянкою площею 0,40 га, передача
земельних ділянок у приватну власність
провадиться Радами народних депутатів,
на території яких розташовані земельні
ділянки. Громадяни, заінтересовані у
передачі їм у власність земельних
ділянок із земель запасу, подають заяву
про це до сільської, селищної, міської,
а у разі відмови - до районної, міської,
в адміністративному підпорядкування
якої є район, Ради народних депутатів
за місцем розташування земельної
ділянки. У заяві зазначаються бажані
розмір і місце розташування ділянки,
мета її використання і склад сім'ї.
Відповідна Рада народних депутатів
розглядає заяву і у разі згоди передати
земельну ділянку у власність
громадянину замовляє землевпорядній
організації розробку проекту
відведення.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з сільською (селищною)
Радою народних депутатів, за районними
(міськими) землевпорядним,
природоохоронним і санітарним
органами, органом архітектури і
подається до районної (міської) Ради
народних депутатів для прийняття
рішення про передачу громадянину
земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину провадиться сільськими,
селищними, міськими радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки, в тому числі для ведення
особистого підсобного господарства та
для будівництва і обслуговування
жилого будинку та господарських споруд
у розмірах, встановлених законом.

При цьому, зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо). Розробку проектів відведення
земельних ділянок, перенесення їх меж у
натуру (на місцевість) і виготовлення
документів, що посвідчують право
користування землею, здійснюють
державні та інші землевпорядні
організації. Право власності на землю
або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), і одержання
документа, що посвідчує право.
Приступати до використання земельної
ділянки, до встановлення меж цієї
ділянки в натурі (на місцевості) і
одержання документу, що посвідчує
право власності або право користування
землею забороняється.

Відповідно до п.3 Декрету Кабінету
міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992
року «Про приватизацію земельних
ділянок», що діяв на момент винесення
вищевказаного рішення, право приватної
власності громадян на земельні
ділянки, передані їм, в тому числі для
ведення особистого підсобного
господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель, посвідчується
відповідною Радою народних депутатів,
про що робиться запис у
земельно-кадастрових документах, за
наступною видачею державного акту на
право приватної власності на землю.

За змістом ст.ст.1216, 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.1 ст.116 ЗК України (у
редакції від 28 грудня 2007 року), що діяла
на момент винесення рішення про
надання ОСОБА_1 земельної ділянки
площею 0,10 га, яке оспорюється за
зустрічним позовом, громадяни
набувають право власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, або державних органів
приватизації, або центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК
України (у редакції від 16 вересня 2008
року), що діяла на момент винесення
рішення про надання ОСОБА_2 земельної
ділянки, що також оспорюється за
зустрічним позовом, громадяни
набувають право власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, або державних органів
приватизації, або центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Згідно зі ст.ст.125, 126 ЗК України (в
редакції 2001 року) право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документу, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою та
його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи,
жодні належні та допустимі докази на
підтвердження звернення ОСОБА_3 до
компетентного органу у встановленому
законом порядку з приводу виділення їй
земельної ділянки у власність,
виготовлення відповідної
земельно-кадастрової документації,
встановлення меж земельної ділянки в
натурі на місцевості, а також наявності
запису в земельно-кадастровій
документації про реєстрацію сільською
радою права приватної власності за
ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,40
га, як те встановлювали положення п.3
Декрету Кабінету міністрів України
№15-92 від 26 грудня 1992 року «Про
приватизацію земельних ділянок», що
діяв на момент винесення рішення №23/7
виконкому Ревненської сільської Ради
народних депутатів від 02 грудня 1997 року
«Про переведення земельної ділянки у
приватну власність для ведення
особистого підсобного господарства»,
на яке посилається представник
відповідача, як на підставу набуття
ОСОБА_3 права приватної власності на
землю, відсутні.

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що ОСОБА_3 у встановленому законом
порядку права власності на земельну
ділянку площею 0,40 га, як стверджує
представник відповідача, не набувала. А
рішення №23/7 виконкому Ревненської
сільської Ради народних депутатів від 2
грудня 1997 року за відсутності інших
об'єктивних доказів само по собі не
може однозначно вказувати на набуття
ОСОБА_3 права приватної власності на
земельну ділянку площею 0,40 га. Крім
того, за даним рішенням земельна
ділянка площею 0,40 га передавалась у
приватну власність ОСОБА_3, а не ОСОБА_3.

Таким чином, земельна ділянка площею 025
га в АДРЕСА_1, як така, що не є об'єктом
приватної власності спадкодавця
ОСОБА_3, не може входити до складу
спадкового майна після смерті
останньої, і як наслідок
успадковуватись відповідачем ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
щодо відсутності підстави для визнання
за відповідачем ОСОБА_1 права власності
на земельну ділянку площею 0,25 га,
скасування спірних рішень та
державного акту на право приватної
власності, виданого на ім'я позивача
ОСОБА_2, оскільки жодне право
відповідача внаслідок винесення
сільською радою рішення про передачу
позивачці земельної ділянки у
власність та видачі на її ім'я
державного акту на землю, а також
внаслідок винесення рішення про
виділення відповідачу ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,10 га ніяким
чином не порушується.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.ч.1,2 ст.319, ч.ч.1,2
ст.321 ЦК України власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії та особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

За ч.2 ст.103 ЗК України власники та
землекористувачі земельних ділянок
зобов'язані не використовувати
земельні ділянки способами, які не
дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Таким чином, враховуючи, що відповідач
своїми протиправними діями, які
виразились у самовільному захопленні
частини земельної ділянки, що належить
позивачці на праві приватної
власності, яке вона набула на законних
підставах у встановленому законом
порядку, і яку відповідач незаконно
виділив у своє користування,
встановивши на частині ділянки
позивачки паркан, розмістивши
контейнер, будівельні матеріали та
інші предмети, тим самим порушивши
право власності позивачки на земельну
ділянку, що підтверджується
вищезазначеним актом перевірки
дотримання земельного законодавства
від 22 грудня 2011 року, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
зобов'язавши відповідача усунути
перешкоди в користуванні ОСОБА_2 її
ділянкою та зобов'язав відповідача
ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту
ним частину даної земельної ділянки
шляхом знесення встановленого паркану
та прибирання контейнеру, будівельних
матеріалів та інших предметів, які на
ній розміщені.

Також судом першої інстанції не
застосувано строк позовної давності
відносно заявлених вимог щодо
скасування рішення №269-20-ІІІ скликання
від 18 квітня 2008 року, яким відповідачу
надано земельну ділянку площею 0,10 га по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
ведення особистого селянського
господарства, який є пропущеним,
оскільки у задоволенні зустрічного
позову відмовлено по суті.

В іншій частині заявлених вимог за
зустрічним позовом, суд вірно вважав,
що строк позовної давності не є
пропущеним, оскільки в матеріалах
справи відсутні відомості про те, що
відповідачу ОСОБА_1 було відомо про
винесення спірного рішення про набуття
позивачкою права власності на землю та
видачі на її ім'я державного акту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 06 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Іванова І.В.

Сліпченко О.І.