У х в а л а

іменем україни

20 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - Сьома
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
недійсним, визнання права на
спадкування за заповітом, визнання
права власності за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6,
яка є її та відповідачки матір'ю. На
день смерті її матері належало на праві
власності 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, а
їй та відповідачці по 1/6 вказаного
будинку. Також ОСОБА_6 була власником
земельної ділянки, площею 0,0522 га, по
АДРЕСА_1 та грошових вкладів в ПАТ
«Державний ощадний банк України». 16
серпня 2002 року ОСОБА_6 склала заповіт,
яким заповіла все належне їй майно на
її користь. Звернувшись із заявою про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори, вона дізналась, що 4 травня 2007
року її мати склала новий заповіт, яким
заповіла все своє майно їй та
відповідачці. Вважала, що складаючи
заповіт від 4 травня 2007 року, її мати
через хворобу не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

У зв'язку з цим, уточнивши позовні
вимоги, позивачка просила суд визнати
недійсним заповіт від 4 травня 2007 року,
складений ОСОБА_6 на її користь та на
користь ОСОБА_5; визнати за нею право на
спадкування за заповітом від 16 серпня
2002 року, складеним ОСОБА_6 на 2/3 частини
будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку,
площею 0,0522 га, розташованою за
вищевказаною адресою.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 26
червня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано недійсним заповіт, складений 4
травня 2007 року ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 право на
спадкування за заповітом, складеним
16 серпня 2002 року ОСОБА_6, на 2/3
частини будинку АДРЕСА_1 та на земельну
ділянку, площею 0,0522 га, за вказаною
адресою. Визнано за ОСОБА_6 право
власності в порядку спадкування за
заповітом від 16 серпня 2002 року на 2/3
частини будинку АДРЕСА_1 та на земельну
ділянку, площею 0,0522 га, за
вказаною адресою, після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 жовтня
2013 року рішення районного суду та
ухвалено нове рішення про відмову у
позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи в позові, апеляційний суд
на підставі доказів, поданих сторонами,
що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що підстав,
передбачених, ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України,
для визнання заповіту недійсним немає.
Позивачка своїх вимог не довела, що є її
процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60
ЦПК України).

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта