Справа № 351/2278/13-ц
Провадження № 22-ц/779/773/2014
Головуючий у 1 інстанції Бородовський
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Меленко О.Є., Фединяка В.Д.,

секретарів:
Мельник О.В., Яковин М.Я.,

з участю:
відповідача - ОСОБА_2 та

його
представника - ОСОБА_3,

представника ПАТ "Брокбізнесбанк" -
Римарук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 на рішення
Снятинського районного суду від 06
лютого 2014 року -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ПАТ «Брокбізнесбанк»
пред'явило позов до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Позовні вимоги мотивовано тим,
що внаслідок неналежного виконання МП
«Лотос» умов кредитного договору №2407
від 21.06.2006 року та додаткових угод до
нього, утворилась заборгованість, яка
станом на 30.08.2013 року становить 1450651,49
грн. Посилаючись на те, що боржник в
добровільному порядку повертати
вищевказану заборгованість
відмовляється, позивач просив в
рахунок погашення заборгованості в
сумі 1450651,49 грн звернути стягнення на
нежитлову будівлю млина, площею 1588,5
кв.м, належного ОСОБА_2 на праві
власності, розташованого по АДРЕСА_1,
який є предметом договору іпотеки від
31.07.2006 року, укладеного між ПАТ
«Брокбізнесбанк», МП «Лотос» та ОСОБА_2
в забезпечення виконання умов
кредитного договору №2407 від 21.06.2006
року.

У листопаді 2013 року представник ОСОБА_2
подав зустрічний позов до ПАТ
«Брокбізнесбанк» про припинення
договору іпотеки від 31.07.2006 року,
посилаючись на те, що без його відома
між ПАТ «Брокбізнесбанк» та МП «Лотос»
було укладено ряд додаткових угод про
збільшення розміру відсоткової ставки
за користування кредитом із 18% до 28%
річних. Посилаючись на те, що укладення
додаткових угод без його відома та без
належної державної реєстрації цих змін
призвело до збільшення обсягу його
відповідальності, просив позов
задовольнити.

Рішенням Снятинського районного суду
від 06 лютого 2014 року позов ПАТ
«Брокбізнесбанк» задоволено.
Постановлено звернути стягнення на
предмет іпотеки - нежитлову будівлю
млина загальною площею 1588,5 кв.м по
АДРЕСА_1, належного ОСОБА_2 , в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №2407 від 21.06.2006 року на суму
1450651,49 грн, шляхом проведення прилюдних
торгів, встановивши початкову ціну
предмета іпотеки на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності. Цим же рішенням
відмовлено в задоволенні зустрічного
позову представника ОСОБА_2

Не погоджуючись із даним рішенням,
представник ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, у якій посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Судом, на думку
апелянта, не було враховано того, що без
згоди ОСОБА_2 між ПАТ «Брокбізнесбанк»
та МП «Лотос» укладалися додаткові
угоди, із змісту яких вбачається, що
відсоткова ставка за користування
кредитом збільшилась з 18% до 28% річних, а
це збільшило обсяг відповідальності
ОСОБА_2 А отже, зазначає апелянт, таке
збільшення відповідальності є
підставою для припинення зобов'язань
за договором іпотеки. Крім того,
апелянт вказує на те, що суд повинен був
винести заочне рішення, оскільки
представник відповідача повідомив про
свою відсутність заздалегідь та подав
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке судом було відхилено.
Посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду, просив
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити зустрічний
позов.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник апеляційну скаргу
підтримали з мотивів, наведених у ній.
ОСОБА_2, крім того, не заперечив, що він
14 грудня 2006 року підписав угоду про
внесення змін до договору іпотеки від 31
липня 2006 року, якою ринкова ціна об'єкту
іпотеки визначена в сумі 1217301 грн, а
оціночна його вартість - 973840 грн. Він
розуміє, що це було зроблено з метою
збільшення кредитного ліміту до 800
тисяч грн.

Представник ПАТ «Брокбізнесбанк»
апеляційну скаргу не визнав та вказав,
що МП «Лотос», отримавши кредитні кошти
в сумі 800 тисяч грн, не виконувало
належним чином умови кредитного
договору про повернення щомісяця по 134
тисячі грн, а сплачувало спочатку
тільки відсотки за користування
кредитом. В подальшому банк змушений
був звернутись до суду з позовом про
стягнення у солідарному порядку
кредитної заборгованості з ПП МП
«Лотос» та з його поручителів. Рішенням
Снятинського районного суду від 16
листопада 2011 року позов було
задоволено. З ПП МП «Лотос», ПВОП
«Відродження», ОСОБА_5 в солідарному
порядку стягнуто кредитну
заборгованість в загальній сумі 1450651
грн 49 коп. Однак, представник банку
вказав, що назване судове рішення до
цього часу не було виконано у зв'язку із
відсутністю у відповідачів коштів та
по причині відсутності та
розукомплектування транспортних
засобів, які перебували в заставі ПАТ
«Брокбізнесбанк». Представник надав
копії відповідних актів державного
виконавця. Представник повідомив
також, що з цього приводу банк
звернувся в органи прокуратури для
вирішення питання про порушення
кримінальної справи. Рішення суду
першої інстанції про звернення
стягнення на нежитлове приміщення
млину вважає законним, просить
залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов ПАТ
«Брокбізнесбанк» та відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач, укладаючи договір іпотеки,
поручився перед позивачем за виконання
обов'язків МП «Лотос» за договором
кредиту та усіма додатковими угодами
до нього, якщо такі будуть укладені між
сторонами в майбутньому. З таким
висновком суду погоджується і колегія
суддів.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що 21.06.2006
року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та МП
«Лотос» було укладено договір
кредитної лінії №2407 та ряд додаткових
угод №№1-9, якими змінювались умови
договору стосовно розміру кредиту,
відсотків за користування кредитними
коштами та терміну повернення
кредитних коштів (копії договорів - а.с.
4-14).

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором кредитної лінії №2407,
31.07.2006 року між АБ «Брокбізнесбанк»,
ОСОБА_2 та МП «Лотос» було укладено
іпотечний договір, за яким ОСОБА_2
передав в іпотеку належну йому на праві
власності нежитлову будівлю млина,
загальною площею 1588,5 кв.м по АДРЕСА_1
(копія договору а.с.15-17). При цьому, в
розділі даного договору «Терміни та їх
тлумачення» вказано, що під терміном
«кредитний договір» слід розуміти -
договір кредитної лінії №2407 від 21.06.2006
року, додаткова угода №1 від 24.07.2006 року
та усі додаткові угоди та додатки до
нього, якщо такі будуть укладені між
сторонами в майбутньому. Таким чином,
укладаючи договір іпотеки, відповідач
ОСОБА_2 поручився за виконання МП
«Лотос» умов кредитного договору з
усіма додатками та майбутніми змінами
до ньому.

В п.21 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 №5 із
змінами від 07 лютого 2014 року зазначено,
що договір про відкриття кредитної
лінії є одним із видів кредитного
договору, а кредитна лінія - однією із
форм її кредитування, в якій у межах
встановленого ліміту здійснюється
видача і погашення кредиту кількома
частинами (траншами). Оскільки в цьому
договорі передбачено всі істотні
умови, необхідні для кредитного
договору, то зобов'язання з надання
кредиту є дійсним із моменту укладення
кредитного договору - договору про
відкриття кредитної лінії. У зв'язку із
наведеним суди повинні виходити з того,
що в силу положень статей 509; 533; 638; 1054 ЦК
України відсутні підстави для визнання
договору поруки недійсним через
укладення після нього додаткових угод
про надання чергового траншу.

Приймаючи до уваги наведене, посилання
апелянта на те, що ОСОБА_2 не був
повідомлений про збільшення обсягу
відповідальності у зв'язку із
укладенням додаткових угод, колегія
суддів до уваги не приймає. Висновок
про те, що ОСОБА_2 погоджувався із
збільшенням кредитного ліміту до 800
тисяч грн підтверджує й те, що 14 грудня
2006 року ним для забезпечення виконання
кредитного договору, кредитний ліміт
за яким додатковою угодою №2 від 12
грудня 2006 року було збільшено до 800
тисяч грн., було укладено угоду до
договору іпотеки від 31.07.2006 року про
визначення оціночної та ринкової
вартості млина (копії угод - а.с.7; 18). В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
підтвердив, що розумів для якої мети
було необхідно визначення реальної
вартості іпотечного майна.

Твердження апелянта про те, що суд
першої інстанції необґрунтовано
відмовив у припиненні договору
іпотеки, є безпідставним. Адже, статтею
575 ЦК України іпотека прямо визначена
окремим видом застави. Підстави
припинення права застави визначені
статтею 593 ЦК України, а щодо іпотеки, як
її окремого виду, також і статтею 17
Закону України «Про іпотеку», серед
яких не наведено посилань на зміну
зобов'язання, що призводило б до
збільшення обсягу відповідальності
іпотекодавця.

Оскільки підстави припинення іпотеки,
як окремого виду забезпечення
виконання зобов'язання, безпосередньо
врегульовані окремими нормами
цивільного закону, суд не може
вдаватися до аналогії закону і
застосовувати норми, які регулюють
підстави припинення інших видів
забезпечення виконання зобов'язання,
зокрема поруки, незалежно від ступеня
їх подібності в суті відносин чи
найменуванні сторін.

Правові статуси поручителя і майнового
поручителя врегульовані окремо, з
суттєвими відмінностями, достатніми
для їх розрізнення і для вирішення
спорів з їх участю шляхом
безпосереднього застосування
відповідних норм цивільного закону.
Про вище наведене вказано у п.23
названої вище постанови Пленуму ВССУ
та у постанові Верховного Суду України
від 16 жовтня 2012 року у справі за заявою
приватного підприємства «ЛСВ Моноліт».

Колегія суддів також погоджується із
загальною сумою кредитної
заборгованості - 1450651 грн 49 коп, в
погашення якої звернуто стягнення на
іпотечне майно. Адже, саме такий розмір
заборгованості позичальника визначено
рішенням Снятинського районного суду
від 16 листопада 2011 року і підтверджено
відповідним розрахунком, який
міститься в матеріалах даної справи.

В матеріалах справи також містяться
копії претензій банку до іпотекодавця
щодо виконання ним обов'язку виконання
кредитних зобов'язань. ОСОБА_2
заперечив їх отримання. Однак, таке
заперечення не може бути прийнято до
уваги навіть за умови, якщо воно
відповідає дійсності. З цього приводу в
п.37 згаданої вище постанови Пленуму
ВССУ від 30 березня 2012 року роз'яснено,
що невиконання вимог частини першої
статті 35 Закону України «Про іпотеку»
про надіслання іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду, оскільки
іпотекодавець у судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Приймаючи до уваги вище викладене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в даній справі ухвалив
рішення з дотриманням вимог норм
матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта висновків суду не
спростовують. Тому підстав для
скасування або зміни рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313; 319; 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
відхилити, а рішення Снятинського
районного суду від 06 лютого 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
О.Є. Меленко

В.Д. Фединяк