Провадження № 2/522/1816/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Приморський районний
суд м Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради, Комунального
підприємства «Одеська міська агенція
по приватизації житла», ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, третя особа:
Комунальне підприємство «ОМБТІ та РОН»
про скасування розпорядження, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, скасування реєстрації
квартири, скасування реєстрації та
виселення, поновлення реєстрації та
вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому просить суд поновити строк на
звернення до суду за захистом
порушеного права на житло; скасувати
розпорядження органу приватизації №
183677 від 24 березня 2004 року - Управління
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської Ради про
безоплатну передачу у приватну
власність у порядку приватизації
квартири АДРЕСА_1 в рівних частках
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати недійсним
свідоцтво про право приватної
власності на житло № 8 - 15125 від 24
березня 2004 року на квартиру АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_2, ОСОБА_3, скасувати
реєстрацію вказаної приватної
квартири у КП "ОГБТІ та РОН" за ОСОБА_2,
ОСОБА_3, аннулювати реєстрацію ОСОБА_2
та ОСОБА_3 та виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1, поновити реєстрацію
позивачці та вселити її у квартиру
АДРЕСА_1.

Позивачка у судовому засіданні позов
підтримала, просила його задовольнити.

ОСОБА_2, який є представником ОСОБА_3,
позовні вимоги не визнав з підстав,
викладених у запереченні на позов,
просила суд відмовити у задоволенні
позову.

Представники Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
Комунального підприємства «Одеська
міська агенція по приватизації житла»,
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області у судове засідання не
з'явились.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином, причини неявки не
повідомив.

Заслухавши доводи та пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивачки не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4

24 березня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
видано свідоцтво про право власності
на житло на квартиру АДРЕСА_2 на
підставі розпорядження № 183677 від 24
березня 2004 року КП «Одеська міська
агенція по приватизації житла», згідно
з яким вказана квартира належить їм на
праві приватної власності в рівних
частках.

Відповідно до ч. 3 ст.9 ЖК України
громадяни мають право на приватизацію
квартир (будинків) державного
житлового фонду.

Відповідно до п.20 Положення про
передачу квартир у власність громадян,
затвердженого наказом державного
комітету по ЖКГ від 15.09.1992 року при
оформленні заяви про приватизацію
квартири громадяни беруть на
підприємстві , яке обслуговує будинок,
довідку про склад сім'ї, що займає
житлове приміщення.

Відповідно до п.21 Положення в довідці
вказуються члени сім'ї наймача, які
прописані і мешкають сумісно з ним.

Таким чином, підставою для
приватизації житлового приміщення є
реєстрація (прописка) фізичної особи за
місцем проживання.

На момент приватизації в квартирі були
зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
позивачка в квартирі не була
зареєстрована і не була членом сім'ї.
Тому квартира була передана в приватну
власність відповідачів відповідно до
діючого законодавства. Підстав для
задоволення позовних вимог в частині
скасування державної реєстрації нашої
приватної власності на вказану
квартиру в КП «ОМБТІ та РОН» немає.

Крім того, ОСОБА_1 раніше була
зареєстрована в АДРЕСА_4 23.03.1998 року
вона приватизувала частину вказаної
квартири і отримала свідоцтво про
право власності на житло № 4-13651. 27.02.2001
року позивачка подарувала свою частину
квартири на підставі договору
дарування № 7-520.

На підставі ст..5 п.5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», п.12 Положення про передачу
квартир у власність громадян, кожний
громадянин України має право
приватизувати займане їм приміщення
безоплатно один раз.

Таким чином, позивачка вже реалізувала
своє право на приватизацію і не має
право на приватизацію іншого житла.

ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирі
за згодою свого батька ОСОБА_4 з 1984 року,
а ОСОБА_3 ще за життя діда з 1997 року.
Позивачка була зареєстрована в
квартирі пізніше, в 1999 році, а тому її
згода для реєстрації відповідачів і
вселення у квартиру не була потрібна.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до ч.І ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до ч .3 ст. 116 ЖК України осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Позивачка вимагає виселити ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 без надання іншого житла.
Вказані норми матеріального права не
поширюються на правовідносини, які
виникли між сторонами по справі, а тому
відсутні підстави для задоволені
позову в частині виселення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» і п.3.1
Наказу Міністерства внутрішніх справ
України № 1077 від 22.11.2012 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 18.12.2012 року за №
2109/22421 «про затвердження Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів» Зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі: заяви особи або її законного
представника; судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

Таким чином, ст..7 Закону і п.3.1 Наказу
містить вичерпний перелік підстав для
зняття з реєстрації місця проживання.

В позовній заяві позивачка просить
поновити її реєстрацію та вселити в
спірну квартиру. Ці позовні вимоги
також не підлягають задоволенню. 14.10.2005
року позивачка була зареєстрована в
АДРЕСА_3 на підставі рішення
Приморського райсуду м. Одеси від 15.08.2005
року, яке в подальшому було скасоване.
Після реєстрації позивачка не
вселилася до спірної квартири, не
проживає в квартирі на протязі 9 років з
квітня 2004 року по теперішній час, її
вимоги про реєстрацію і вселення до
квартири неодноразово розглядалися
судами України усіх інстанцій.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 07 липня 2010 року Постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 червня 2009
року було скасовано та провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Приморського районного відділу
Одеського міського управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, треті особи -
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним
зняття з реєстрації за місцем
проживання закрито.

В зв'язку з цим Ухвалою Приморського
райсуду м. Одеси від 20 грудня 2012 року
була задоволена заява, допущено
поворот виконання рішення
Приморського райсуду м. Одеси від 15.08.2005
року по справі № 2-186/05 за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, УЖКГ Одеської
міської ради, КП «Одеська міська
агенція по приватизації житла» про
визнання незаконним зняття з
реєстрації, визнання недійсним
розпорядження органу приватизації,
визнання права на житлову площу,
реєстрацію та вселення, в частині
зобов'язання відділ реєстрації
Приморського PB УМВС України в Одеській
області здійснити реєстрацію
(прописку) ОСОБА_1 в квартири АДРЕСА_3
шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстрації за
вказаною адресою.

На підставі даної ухвали ОСОБА_1 була
знята з реєстрації з спірної квартири.

Відповідно до 4.2 абз.5 ст.6 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» для реєстрації особа або її
законний представник подає документи,
що підтверджують право на проживання в
житлі.

Відповідно до п.2.2 Наказу МВС України
«Про затвердження Порядку реєстрації
місця проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів»
документи, що підтверджують: право на
проживання в житлі - ордер, свідоцтво
про право власності, договір найму
(піднайму, оренди) або інші документи. У
разі відсутності зазначених
документів реєстрація здійснюється за
згодою власника/співвласників житла,
наймача та членів його сім'ї на
реєстрацію місця проживання.

Відповідно до ст.150 ЖК України і ч.І ст.383
ЦК України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб.

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Частинами 2,3 статті 10 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином на підставі наведеного суд
не знаходить підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:

14.05.2014