Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1085/14
Головуючий у 1-й інстанції: Бредун Д.С.
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хортицького районного суду м.Запоріжжя
від 14 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
прокуратура Хортицького району м.
Запоріжжя, Відділ опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Хортицькому району,
Виконавчий комітет Запорізької
міської ради, про виселення з жилого
приміщення, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в
якому просила виселити з квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та стягнути з останньої
судовий збір.

В ході розгляду справи ОСОБА_4 уточнила
позовні вимоги, та просила виселити з
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 і ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з
відповідачки судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та
її представник - адвокат ОСОБА_6
підтримали позов, та пояснили, що 20
серпня 2012 року ОСОБА_4 зареєструвала
право власності на АДРЕСА_1, придбану
нею з прилюдних торгів. У зазначеній
квартирі зареєстрована і продовжує
проживати колишня власниця - ОСОБА_3
разом із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Звільнити квартиру відповідачка
відмовляються.

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_3 та представник відповідачки
адвокат ОСОБА_7 заперечували проти
задоволення позову, вказуючи на те, що у
квартирі також проживає неповнолітній
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і задоволення
позову призведе до порушення житлових
прав дитини, які охороняються як
національним так і міжнародним
законодавством.

Прасова Л.О. - представник третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - прокуратури Хортицького
району м.Запоріжжя, в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову, посилаючись на
порушення житлових прав
неповнолітньої дитини відповідачки.

Представники третіх осіб, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Виконавчий комітет Запорізької
міської ради, та Відділ опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Хортицькому району, в судове засідання
повторно не з'явились. Про розгляд
справи були повідомлені належним
чином. При цьому, представник Відділ
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Хортицькому району Дитяткова
А.Г. надала до суду клопотання (а.с.100)
про розгляд справи без її присутності,
та вказала, що заявлені позовні вимоги
не підтримує.

Рішенням Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 14 січня 2014 року позов -
задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір у сумі 107 (сто сім) гривень
30 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення і неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольнивши позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Припинення дії, якою порушується право
та можливість суду захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом, є
одними із способів захисту цивільних
прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК
України.

З копії свідоцтва про право
власності на майно, придбане з
прилюдних торгів від 20 серпня 2012 року,
зареєстрованого в реєстрі за №1956 (а.с.5),
вбачається, що приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_10, на підставі акта
державного виконавця (а.с.42) про
реалізацію предмета іпотеки посвідчив,
що ОСОБА_4 належить на праві власності
квартира АДРЕСА_1, що раніше належала
ОСОБА_3

Відповідно до копії витягу про
державну реєстрацію прав, виданого
ТОВ»ЗМБТІ» (а.с.6), право власності
ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано 23 серпня 2012 року, номер
запису 35654 в книзі 204.

Крім того, законність проведення
процедури прилюдних торгів, відповідно
до ч.3 ст. 61 ЦПК України встановлена
рішенням Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 09 серпня 2013 року у
справі №337/3471/13-ц провадження
№2/337/1654/2013 (а.с.111-113), що набрало законної
сили, ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 12 вересня 2013
року у справі №22-ц/778/4720/13 (а.с.26-26зв.),
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
у справі №6-42806св13 (а.с.114-114зв.).

Відповідно до пояснень сторін в
судовому засіданні, колишній власник
квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 та її
малолітній син ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1,
(а.с.29), продовжують проживати у
вказаній квартирі, та зареєстровані за
цією адресою (а.с.8, 28, 86).

Як визначено ст. 47 Конституції України,
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ст. 30 Конституції України
кожному громадянину гарантується
право на недоторканість житла.

Частиною 5 ст.9 ЖК України передбачено,
що житлові права громадян
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських
організацій.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод.

Згідно вимог ст. 319 ЦК України,
здійснення права власності полягає у
тому, що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають в ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення всі громадяни, що мешкають в
ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора або нового власника цього
жилого приміщення добровільно
звільнити його протягом одного місяця
з дня отримання цієї вимоги. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.125 ЖК України, особи,
які самовільно зайняли житло, на вимогу
його власника зобов'язані негайно
звільнити займане житло. У разі відмови
такі особи підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
житла. Згідно ч.1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.

Виселення проводиться в порядку,
встановленому законом.

Встановлений ч.2 ст.40 Закону України
«Про іпотеку» порядок виселення
мешканців передбачає, що після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Також, відповідно до п.43 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Вимоги ОСОБА_4 звільнити квартиру, які
опубліковані в засобах масової
інформації (а.с.7), так і заявлені в
судових засіданнях, відповідач
ігнорував та не задовольнив.

Статтею 6 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» встановлено, що
громадяни України, іноземці та особи
без громадянства реєструють своє місце
проживання. Як визначено в ч.1 ст. 7
зазначеного Закону зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється на
підставі судового рішення про
виселення, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд прийшов
обґрунтованого висновку, що позов
обґрунтований, доведений, вимоги
законні, тому підлягають задоволенню.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
аналогічні доводам відповідачки у суді
першої інстанції, не спростовують
висновки суду першої інстанції, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 14 січня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: