Єдиний унікальний номер 227/2178/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5307/2014
Головуючий 1 інстанції
Доповідач Папоян В.В.
24 червня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
головуючого судді: Папоян В.В.
суддів Біляєвої О.М., Тимченко О.О.,
при секретарі Саєнко В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» на рішення
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 23 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
«Добропіллявугілля» про відшкодування
Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 травня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з
відповідача на його користь на
відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове про відмову
в позові, оскільки вважають, що рішення
суду постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Посилаються на те, що судом не в повному
обсязі були з'ясовані обставини справи,
які мають бути підтверджені певними
засобами доказування.

Особи, які приймають участь по справі в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що вимоги
позивача про стягнення на його користь
моральної шкоди підлягають
задоволенню.

Судом встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що позивач тривалий
час працював на підприємствах
вугільної промисловості у шкідливих та
небезпечних умовах внаслідок чого
отримав професійне захворювання:
хронічний бронхіт пильової етіології,
легенева недостатність першої ступені,
що підтверджується актом № 8
розслідування хронічного професійного
захворювання від 12 липня 2013 року.
Висновком МСЕК від 13 серпня 2013 року
йому вперше встановлено 25% втрати
професійної працездатності за
вказаним професійним захворюванням та
5% по трудовому каліцтву, яке сталося 27
березня 2000 року, що в сукупності
складає 30% втрати професійної
працездатності.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Ст.237№ КЗпП України передбачається
відшкодування власником або
уповноваженими ним органом
працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Однак положення ч. 3 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яка
передбачала відшкодування моральної
шкоди, заподіяної умовами виробництва
була зупинена на 2006 рік згідно із
Законом України «Про державний бюджет
України на 2006 рік» від 20.12.2005 року №
3235-1V, на 2007 рік - згідно із Законом
України «Про державний бюджет України
на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
змінено Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в частині виплати
моральної шкоди застрахованим і членам
їх сімей.

Рішенням Конституційного Суду України
від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі
за конституційним поданням
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень підп. «б» підп. 4 п. 3 ст. 7 Закону
України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», п. 1, абз. 3 п. 5, п. 9, абз.
2, 3 п. 10, п. 11 розд. I Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про страхові
виплати) зміни, внесені абз. 3 п. 5 розд. І
Закону № 717-V, визнано такими, що
відповідають Конституції України.
Зокрема, Конституційний Суд України
зазначав, що положеннями п. 1, абз. 3 п. 5,
п. 9, абз. 3 п. 10. п. 11 розд. І Закону № 717-V
скасовано право застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону №1105-ХІV.
Проте Конституційний Суд вважає, що
саме право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та
ст. 237-1 КЗпП України їм надано право
відшкодувати моральну шкоду за рахунок
власника або уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Оскільки Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України на
час виникнення спірних правовідносин,
в зв'язку із зміною спеціального
закону, не відповідав за завдану
моральну шкоду, то у разі отримання
працівником професійного захворювання
в цей період таку шкоду позивачу,
законні права якого порушено, згідно з
правилами ст.237№ КЗпП України повинен
відшкодовувати роботодавець, тобто ТОВ
«ДТЕК «Добропіллявугілля».

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка. Спір вирішено на підставі
наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В
А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: