Провадження №2/761/1753/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

17 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Юзькової О.Л.

при секретарі
Звонцовій О.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду в м.
Києві справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол» про
стягнення заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку та відшкодування моральної
шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що з в період
04.05.2012 року по 27.06.2013 р. працював у
відповідача на посаді монтажника
будівельного 3 розряду. Починаючи з 2013
р. ТОВ 2Мікол» без пояснення причин
почав затримувати виплату заробітної
плати, а з травня 3013 р. взагалі припинив
її виплату. У зв'язку із даною
обставиною позивач змушений був
звільнитися з посади. На момент
звільнення з ТОВ «Мікол»
заборгованість відповідача по
заробітній платі, з урахуванням
виписки по рахунку та довідки про
доходи складала: за лютий - 1439,53 грн.,
березень - 685,51 грн., а разом - 2 125,04 грн.,
розмір компенсації за невикористану
відпустку - 2 519,32 грн. При звільнені з
позивачем не було проведено всі
розрахунки, як це передбачено вимогами
чинного трудового законодавства. За
таких обставин ОСОБА_1 просить суд
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі у
сумі 2 125,04 грн., компенсацію за
невикористану відпустку у сумі 2 519,32
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку в сумі 8 641,26 грн.
(за період з 27.06.2013 р. по 18.12.2013 р.0 та
моральну шкоду у розмірі 1 000.00 грн.

В судовому засіданні позивач вимоги
підтримав, просив задовольнити в
повному обсязі підстав зазначених в
позові. Надав згоду на ухвалення
заочного рішення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причини неявки не повідомив.
Заяв та клопотань від нього в адресу
суду не надходило.

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 169, 224
ЦПК України, вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника відповідача на підставі
наявних в справі доказів, ухваливши
заочне рішення, отримавши на це згоду
позивача.

Встановлено, що в період з 04.05.2012 р. по
27.06.2013 р. ОСОБА_1 працював в Товариств з
обмеженою відповідальністю «Мікол» на
посаді монтажника будівельного 3
розряду, про що свідчить копія трудової
книжки позивача долученої до
матеріалів справи.

ОСОБА_1 звільнено з посади відповідним
наказом відповідача за згодою сторін
на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП
України власник або уповноважений ним
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Згідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від
підприємства,установи, організації,
провадиться в день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи і
підтверджується довідкою ТОВ «Мікол»
від 29.08.2013 р. № 633, випискою з банку АТ
«УкрСиббанк» по картковому рахунку
позивача, станом на день звільнення
заборгованість по заробітній платі
ОСОБА_1 становила: за лютий 2013 р. - 1 439,53
грн., за березень 2013 р. - 685,51 грн., а
всього - 2 125,04 грн.

За приписами ст. 83 КЗпП України у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
невикористану ним щорічну відпустку.

Як свідчить розрахунок позивача
компенсація за невикористану
відпустку має становити 2 519, 32 грн.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, згідно до вимог ст. 117 КЗпП
України.

За наданим позивачем розрахунком,
здійсненим відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995
р. № 100 зважаючи на період розрахунку з
27.06.2013 р. по 18.12.2013 р., кількості робочих
днів та середньоденної заробітної
плати (70,83 грн.) становить 8 641,26 грн.

Під час розгляду справи обставини, що
свідчили б про проведення під час
звільнення працівника необхідних
розрахунків, виплати позивачеві всіх
належних сум встановлено не було.

Надані ОСОБА_1 розрахунки було
перевірено в судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає за
можливе стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість по
заробітній платі у сумі 2 125,04 грн.,
компенсацію за невикористану
відпустку у сумі 2 519,32 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку у
сумі 8 641,26 грн.

За правилами, передбаченими ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться к разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода, згідно до приписів ст. 23
ЦК України, полягає, зокрема, у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що
у зв'язку із не проведенням ТОВ «Мікол»
розрахунком та невиплат всіх належним
сум, йому було спричинено моральні
страждання, він втратив нормальні
життєві зв'язки, що вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 3
постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову
практику в спорах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
роз'яснив, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Зважаючи на те, що всупереч положенням
ст. 60 ЦПК України позивачем не надано
доказів спричинення останньому
моральної шкоди, його розміру, суд
вважає за можливе відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні цієї частини позовних
вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК
України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст.
3,10,11,30,57,60,88,169,212-215 ЦПК України, ст. 23 ЦК
України, ст. ст. 83, 116,117,237-1 КЗпП України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мікол»
() на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі в
сумі 2 125 грн. 04 коп., компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 2 519 грн.
32 коп., середній заробіток за час
затримки розрахунку в сумі 8 641 грн. 26
коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мікол»
() в дохід держави
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути
оскаржено позивачем шляхом подачі
апеляційної скарги до Апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, може
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії. В разі залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення заочне рішення може
бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя