У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Грозянське» про визнання договору
оренди недійсним за касаційною скаргою
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Грозянське» на рішення
Шевченківського районного суду
Харківської області від 26 червня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 24 вересня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що вона має у власності земельну
ділянку площею 6,0165 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Петропільської сільської
ради Шевченківського району
Харківської області. У лютому 2013 року
вона дізналася, що між нею та СТОВ
«Грозянське» укладено договір оренди,
який не відповідає чинному
законодавству, зокрема, у договорі
відсутня істотна умова, а саме: умова
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки. Враховуючи
викладене, просила суд визнати договір
укладений між нею та СТОВ
«Грознянське» від 2 квітня 2009
року недійсним.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від
26 червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 24 вересня 2013 року, позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено. Договір
оренди землі, укладений 2 квітня 2009 року
між ОСОБА_3 та СТОВ «Грозянське»
визнано недійсним. Стягнуто з СТОВ
«Грозянське» на користь ОСОБА_3 судові
витрати у розмірі 114 грн. 70 коп.

У касаційній скарзі
сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
«Грозянське», посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що оспорюваний договір
оренди землі не містить такої істотної
умови договору, як умова щодо передачі
у заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
що є підставою для визнання цього
договору недійсним.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки, розміром
6,0165 га, розташованої на території
Петропільської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області, на підставі державного акту на
право приватної власності на землю (а.
с. 7-8).

Також у матеріалах справи є договір
оренди землі від 02 квітня 2009 року,
укладений між ОСОБА_3 та ТОВ
«Грозянське», предметом якого є
земельна ділянка для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка знаходиться на території
Петропільської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області розміром 6,0165 га (а. с. 15-16).

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що договір
оренди укладається у письмовій формі.

Статтею 18 зазначеного Закону
встановлено, що договір оренди землі
набуває чинності після його державної
реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи
спірний договір укладений сторонами у
письмовій формі та зареєстрований у
Шевченківському районному відділі
Харківської регіональної філії «Центр
ДЗК при Держкомземі України 27 квітня 2012
року за № 01352 (а. с. 16 зворот).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» (чинної на час укладення
Договору) істотними умовами договору
оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, а також
порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Задовольняючи позов, суди виходили з
того, що істотна умова договору оренди
щодо передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки у оспорюваному
договорі відсутня.

Пунктом 31 укладеного між сторонами
договору оренди землі передбачено
обов'язок орендаря виконувати
встановлені щодо об'єкта оренди
обмеження (обтяження) в обсязі,
передбаченому законом або договором
оренди землі.

Відповідно до п. 14 Перехідних положень
ЗК України (чинного на час укладення
Договору) до набрання чинності законом
про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 1 січня 2012 року,
забороняється внесення права на
земельну частку (пай) до статутних
капіталів господарських товариств.

Наступними змінами до Земельного
кодексу України зазначений мораторій
продовжено до 1 січня 2016 року.

Пунктом 15 Перехідних положень ЗК
України також встановлена до 1
січня 2016 року заборона на укладення
угод щодо земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та
передбачено, що угоди (у тому числі
довіреності), укладені під час дії
заборони на купівлю-продаж або іншим
способом відчуження земельних ділянок
та земельних часток (паїв), визначених
підпунктами «а» та «б» цього пункту в
частині їх купівлі-продажу та іншим
способом відчуження, а так само в
частині передачі прав на відчуження
цих земельних ділянок та земельних
часток (паїв) на майбутнє є недійсними з
моменту їх укладення (посвідчення).

За таких обставин не можна вважати, що у
спірному договорі оренди землі
відсутні умови щодо передачі права
оренди земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства та
права передачі у заставу, оскільки
передача права оренди земельної
ділянки до статутного капіталу
господарського товариства та передача
у заставу були прямо заборонені
законом як на момент укладення
договору оренди земельної ділянки - 02
вересня 2009 року, так і на весь строк
його дії - п'ять років, та у п. 31 договору
сторони домовилися виконувати
встановлені законом обмеження щодо
об'єкта оренди.

Домовленість сторін у договорі оренди
землі про можливість передачі права
оренди земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства та
у заставу при наявності прямої зборони
на такі дії у Земельному кодексі
України суперечила б вимогам закону.

Крім того, відповідно до статті 15 ЦК
України та статті 3 ЦПК України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
тому суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю у договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України «Про оренду землі» від 6
жовтня 1998 року № 161-ХІУ, визначити
істотність цих умов, а також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав (правова позиція
Верховного Суду України згідно з
постановою від 25 грудня 2013 року
№ 6-94цс13).

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
задоволення позову, відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Грозянське» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 26 червня
2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 24 вересня
2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко