Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/292/14-ц
Провадження № 2/270/576/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Центрально-Міський
районний суд м. Макіївки Донецької
області у складі

головуючого
судді Єрьоміна Д.О.

при секретарі
Хроменкові С.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Макіївці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Макіїввугілля», Державного
підприємства «Шахта № 13-БІС»,
Державного підприємства «Донецька
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» (надалі
ДП «Донвуглереструктуризація») про
відшкодування моральної шкоди, суд -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1
до ДП «Макіїввугілля», ДП «Шахта №
13-БІС», ДП «Донвуглереструктуризація»
про відшкодування моральної шкоди, в
обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив, що з 1964 року він
працював на різних шахтах ДП
«Макіїввугілля» на посаді прохідника,
гірничого робочого поверхні, ГРОЗ,
гірничого майстра. За час роботи він
отримав професійне захворювання -
хронічне обструктивне захворювання
легенів пилової етіології. За
висновком МСЕК від 02.09.1993 року йому було
встановлено 3 групу інвалідності та 40%
втрати працездатності. На теперішній
час він постійно страждає нестачею
повітря, його бентежить сухий кашель та
підвищена температура тіла, слабкість,
а також хрипи у грудях. У зв'язку з чим,
він тривалий час проходив лікування
яке продовжує і по теперішній час. Крім
того, 24.11.1998 року, під час виконання
професійних обов'язків на ВП «Шахта №
13-БІС» ДП «Макіїввугілля» з ним стався
нещасний випадок та він отримав травму
ліктьового суглоба лівої руки, про що
27.11.1998 року було складено акт № 63 про
нещасний випадок на виробництві за
формою Н-1. Під час проходження МСЕК
йому було встановлено 10% втрати
професійної працездатності. 02.02.2010 року
за висновком МСЕК йому було
встановлено 80% втрати професійної
працездатності та 2 групу інвалідності
безстроково. Отримавши травму на
виробництві він постійно відчуває
фізичні болі та емоційні страждання, на
теперішній час він не має можливості
працювати за спеціальністю, у зв'язку з
чим повинен докладати додаткових
зусиль для організації свого життя та
життя своєї родини. На підставі
викладеного просив суд стягнути з
відповідачів на його користь 25.000 грн. в
рахунок відшкодування спричиненої
йому моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
заявлені позовні вимоги визнав у
повному обсязі та просив суд стягнути з
ДП «Макіїввугілля», ДП «Шахта № 13-БІС»,
ДП «Донвуглереструктуризація» на його
користь 25.000 грн. в рахунок
відшкодування спричиненої йому
моральної шкоди.

Представник відповідача - ДП
«Макіїввугілля» у судове засідання не
з'явився за невідомим суду причинами,
про день та час розгляду справи ДП
«Макіїввугілля» було повідомлено
своєчасно та належним чином, однак суду
були надані письмові заперечення по
справі, у яких ДП «Макіїввугілля»
просило суд відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
стягнення моральної шкоди з ДП
«Макіїввугілля» /а.с. 42-44, 65-66/, заяв щодо
відкладення справи розглядом до суду
не надходило.

Представник відповідача ДП «Шахта №
13-БІС», яка діє на підставі довіреності
- Масюріна Г.Ю. у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 і просила суд
відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача -
Державного підприємства
«Донвуглереструктурізація», що діє на
підставі довіреності - Агєєва Н.Г. у
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і
просила суд відмовити в їх задоволенні,
про що також суду було надано письмові
заперечення до позову /а.с. 76-77/.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Так, з копії трудової книжки ОСОБА_1
вбачається, що останній працював на
підприємствах вугільної
промисловості, в період з 11.10.1982 року по
31.10.1993 року, на шахті № 21 ДХК
«Макіїввугілля» на посадах начальника
технологічного комплексу, учня
гірничого робочого підземного І
розряду, гірничого робочого І розряду і
був звільнений 31.10.1993 року за власним
бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України
у зв'язку із виходом на пенсію. Крім
того, у період з 05.11.1993 року по 01.06.2004
року ОСОБА_1 працював на підприємстві -
ВП «Шахта № 13-БІС» ДП «Макіїввугілля»
на посадах гірничого робочого поверхні
І розряду, начальника господарського
цеху, майстра господарського цеху,
майстра господарських робіт, сторожа і
був звільнений 01.06.2004 року за власним
бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України
/а.с. 3-14/.

Відповідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 27.01.1998 року причиною професійного
захворювання ОСОБА_4 є тривалий вплив
на організм шкідливих виробничих
факторів, та встановлено діагноз -
хронічний обструктивний бронхіт
пилової етології /а.с. 16-17/.

З копії довідки МСЕК серії 2-18 АЕ № 013207
від 02.09.1993 року ОСОБА_1 вперше
встановлено 3 групу інвалідності за
професійним захворюванням /а.с. 18/.

Відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АА
№ 045582 від 01.03.1995 року ОСОБА_1 вперше
встановлено 60% втрати професійної
працездатності з 02.09.1994 року
безстроково у зв'язку з професійним
захворюванням від хронічного бронхіту
/а.с. 17/.

Згідно з актом за формою Н-1 від 27.11.1998
року ОСОБА_1 при виконанні своїх
трудових обов'язків було отримано
виробничу травму, а саме забиття
ліктьового суглобу /а.с. 20-21/.

З копії виписки з акту огляду МСЕК
серії ДОН-04 № 028813 від 30.01.2008 року ОСОБА_1
було підтверджено 70% втрати
професійної працездатності за
сукупністю, а саме: 60% - професійне
захворювання (хронічний бронхіт) та 10% -
первинне каліцтво від 24.11.1998 року /а.с.
16/.

Відповідно до п. 1 і п. 11 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 р. N 472, які діяли на час
виникнення правовідносин щодо
отримання травми, власник
підприємства, установи і організації
(надалі - підприємство) або
уповноважений ним орган (надалі -
власник) несе матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків
(надалі - ушкодження здоров'я), а також
за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного впливу небезпечних або
шкідливих умов праці. Моральна шкода
відшкодовується за заявою потерпілого
про характер моральної втрати чи
висновком медичних органів у вигляді
одноразової грошової виплати або в
іншій матеріальній формі, розмір якої
визначається в кожному конкретному
випадку на підставі: домовленості
сторін (власника, профспілкового
органу і потерпілого або уповноваженої
ним особи); рішення комісії по трудових
спорах; рішення суду. Розмір
відшкодування моральної шкоди не може
перевищувати 150 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян незалежно
від інших будь-яких виплат.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що
підлягає стягненню у відшкодування
моральної шкоди, суд враховує характер
та ступінь моральних страждань ОСОБА_1
в результаті якого ним було отримано
виробничу травму, а саме ліктьового
суглоба лівої руки, в зв'язку з чим були
порушені нормальні соціальні зв'язки,
виникла необхідність додаткових
зусиль для організації життя, після
отриманої травми позивач був вимушений
тривалий час лікуватися та
систематично звертатись за медичною
допомогою, отримана виробнича травма
спричиняє йому відчуття болю.

На підставі викладеного, враховуючі
принцип розумності, справедливості та
виваженості, суд визначає розмір
моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 - 2550
грн. і вважає, що це становить
справедливу сатисфакцію за моральну
шкоду, завдану позивачу внаслідок
ушкодження здоров'я, яка підлягає
стягненню з ДП «Шахта- № 13 БІС».

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення моральної шкоди з ДП
«Донвуглереструктуризація» та ДП
«Макіїввугілля», то суд вважає за
необхідне відмовити у їх задоволенні
виходячи з наступного.

Так, відповідно до наказу Міністерства
вугільної промисловості України № 113
від 18.07.2000 року шахту № 21 було передано
на баланс компанії
«Укрвуглереструктуризація» /а.с. 79/

Державне підприємство
«Донвуглереструктуризація» було
створене наказом Міністерства
вугільної промисловості України № 99
від 02.04.2010 року та згідно п. 9 цього
наказу прийняло права та обов'язки ДП
«Укрвуглеторфреструктуризація» /а.с.
95-97/. За розподільчим балансом станом на
01.06.2010 року між ДП
«Укрвуглеторфреструктуризація» та ДП
«Донвуглереструктуризація» ніякі
зобов'язання по виплатам будь-яких сум
по відшкодуванню моральних збитків
працівникам шахт, що ліквідуються, не
передавалися. /а.с. 83-88/.

Відповідно до наказу Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України № 259 від 16.05.2013 року шахта № 21
була ліквідована /а.с. 89-91/.

Відповідно до п. 3.9 Статуту ДП
«Донвуглереструктуризація» не є
правонаступником прав і обов'язків
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств, що
ліквідуються /а.с. 94/.

Згідно постанови КМ України від 27
серпня 1997 року № 939 «Про затвердження
Порядку ліквідації збиткових та
вуглепереробних підприємств
Міністерства вугільної промисловості
України» шахти ліквідуються без
правонаступника з призначенням
ліквідаційної комісії. Цією постановою
затверджений особливий перелік шахт та
порядок ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств, відповідно до п. 5 якого,
рішення про ліквідацію підприємства
приймається Кабінетом Міністрів
України за поданням Мінвуглепрому в
установленому порядку. У п. 6 Порядку
зазначено, що Мінвуглепром створює
ліквідаційну комісію та визначає
підприємство, яке виконуватиме роботи
з фізичної ліквідації підприємства. Як
визначено п.п.9,10 Порядку, фізична
ліквідація підприємства передбачає
демонтаж обладнання, ліній
електропередач і зв'язку, засипання
стволів тощо. Отже, згідно за значеної
постанови «Укрвуглереструктуризація»,
правонаступником якого є ДП
«Донвуглереструктуризація», було
підприємством, яке виконувало
виключно фізичну ліквідацію об'єктів
шахт. Таким чином, оскільки ДП
«Донвуглереструктуризація» не є
правонаступником ДВАТ «Шахти № 21», в
зв'язку з чим суд не вбачає підстав для
стягнення з відповідача ДП
«Донвуглереструктуризація» на користь
позивача моральної шкоди.

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 до
ДП «Макіїввугілля» про стягнення
моральної шкоди, суд вважає за
необхідне відмовити в їх задоволенні,
оскільки відповідно до наказу № 379 від
25.09.2007 року «Шахта № 13-БІС» була
відокремлена від складу ДП
«Макіїівугілля» та створено ДП «Шахта
№ 13-БІС», яке є правонаступником
майнових прав та обов'язків ДП
«Макіїввугілля», пов'язаних з
діяльністю його колишнього
відокремленого підрозділу «Шахта №
13-БІС» /а.с. 54-55/, а відповідно до наказу
№ 34 від 05.03.1993 року Міністерства
вугільної промисловості шахта № 21 була
реорганізована, шляхом злиття з «Шахта
Північна», в «Шахтоуправління
«Північне», наказом № 57 від 20.02.1997 року
Міністерства вугільної промисловості
ДВАТ «Шахтоуправління «Північне» було
реорганізоване в ДВАТ «Шахта Північна»
та ДВАТ «Шахта № 21», наказом № 525 від
25.12.1998 року Міністерства вугільної
промисловості було прийнято рішення
про ліквідацію ДВАТ «Шахта № 21» та
створено ліквідаційну комісію, в
подальшому наказом Міністерства
палива та енергетики № 129 від 29.05.2000
року ДП «Укрвуглереструктуризація»
була призначена підприємством
уповноваженим проводити роботу з
фізичної ліквідації «Шахта № 21»,
правонаступником якого в подальшому
було ДП «Донвуглереструктуризація»
/а.с. 46, 47, 49, 52/, в зв'язку з чим, ДП
«Макіїівугілля» не несе
відповідальності по зобов'язанням ДП
«Шахта № 13-БІС» та «Шахта № 21».

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, з відповідача підлягають
стягненню судові витрати. Відповідно
до ст. 79 ЦПК України судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних із розглядом справи. Отже, з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню сума судового збору
у розмірі 243, 60 грн.

Керуючись Конституцією України,
Правилами відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 р. N 472, ст.ст. 3-7, 10-13, 15, 60,
61, 88, 209-213, 215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Шахта № 13-БІС» на
користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 2.550 (дві тисячі п'ятсот
п'ятдесят) гривен.

Стягнути з Державного
підприємства «Шахта № 13-БІС» на
користь держави судовий збір у розмірі
243, 60 грн.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Макіїввугілля», Державного
підприємства «Донецька обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» про відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а у разі
відсутності особи яка має право на
апеляційне оскарження, протягом 10-ти
днів, з дня отримання його копії.

Повний текст рішення надруковане
суддею в 1-ому примірнику

Суддя: