Провадження № 2/344/1324/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Приватного
підприємства «Еластоагрос» про
стягнення боргу за договором про
фінансову допомогу на поворотній
основі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до ПП «Еластоагрос» про стягнення з
відповідача на користь позивача 350000
грн. заборгованості за договором про
фінансову допомогу №1/03/11 від 15.03.2011
року та витрати по оплаті судового
збору.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав в повному обсязі та просив
його задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві.

30 січня 2014 року директором ПП
«Еластоагрос» подано до суду заяву, в
якій просив розглядати справу без
участі представника відповідача, при
вирішення спору покладався на правову
позицію суду, не заперечуючи
заборгованості за договором.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку що позов
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 15.03.2011 року між
ОСОБА_2 та ПП «Еластоагрос» було
укладено договір №1/03/11 про фінансову
допомогу на поворотній основі від
15.03.2011 року (а.с.3), за яким позивач
передав відповідачу безвідсоткову
фінансову допомогу на поворотній умові
у розмірі 350000 грн., яку зобов'язувався
повернути до 31.12.2011 року. В порушення
умов договору відповідачем кошти в
сумі 350000 грн. не було повернуто
позивачу, дана обставина нічим не
спростована.

За вимогами ст.1046 ЦК України за
договором одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Як слідує зі ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Даючи оцінку наданим позивачем на
підтвердження укладення договору
письмових доказів (розписки), суд
дійшов висновку, що ці докази є
підтвердженням факту укладення
сторонами договору, а саме того, що між
ними виникли правовідносини з підстав,
передбачених ч.2 ст.11 ЦК України.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договорів, що свідчать про їх укладення
відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Статтею 527 ЦК України передбачено
зобов'язання боржника виконати свій
обов'язок, а кредитора - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту, а також право
кожної із сторін у зобов'язанні
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним боржником або
виконання приймається належним
кредитором чи уповноваженою на це
особою, і ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Оскільки, в поданій до суду
відповідачем заяві вказано, що
відповідач не заперечує
заборгованості за договором про
фінансову допомогу на поворотній
основі №1/03/11 від 15.03.2001 року, суд дійшов
висновку, що сума не повернута повністю
в розмірі 350000 грн.

Що стосується стягнення нарахованих
позивачем 3% річних в сумі 20137,14 грн., то
дані вимоги є такими що також
підлягають задоволенню.

Згідно частини другої статті 625 ЦК
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Інфляційні нарахування становлять 1024,35
грн.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також
право на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання,
оспорювання суб'єктивного права є
підставою для звернення кожної особи
до суду за захистом свого особистого
права із застосуванням відповідного
способу захисту.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом та
ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором позики, 3%
річних та інфляційні втрати на
загальну суму 21161,49 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, тому з відповідача слід
стягнути на користь позивача судовий
збір в розмірі 3441 грн.

На підставі вищенаведеного, відповідно
до ст. 15, 16, 264, 625, 1046, 1049 ЦК України,
керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства
«Еластоагрос», м. Івано-Франківськ,
вул.К.Данила, 36, кв.17, , на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1, заборгованість за договором
про фінансову допомогу №1/03/11 від 15.03.2011
року в загальному розмірі 371161,49 (триста
сімдесят одна тисяча сто шістдесят
одна гривня 49 копійок) гривень.

Стягнути з Приватного підприємства
«Еластоагрос», м. Івано-Франківськ,
вул.К.Данила, 36, кв.17, , на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1 - 3441 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 10 лютого 2014 року.

Суддя
Польська М.В.