22-ц/795/240/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Косач І. А. Доповідач - Шевченко В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка
В.М.суддів:Острянського В.І., Скрипки
А.А.,при секретарі:Руденко О.М.за
участю:відповідача ОСОБА_5 , третьої
особи ОСОБА_6. представника позивача
Дахновського В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 11 грудня 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2013 року ПАТ «Державний
експортно імпортний банк України»
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_5, в
якому просило стягнути заборгованість
за договором кредиту в сумі 38850,00
швейцарських франків, заборгованість
за процентами в сумі 2586,89 швейцарських
франків, пеню за прострочення сплати
кредиту та процентів у розмірі 6154,54
грн., а всього 41436,89 швейцарських
франків та 6154,54 грн.

Рішенням Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 11 грудня 2013 року
позов ПАТ КБ "Державний
експортно-імпортний банк України "
задоволений. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України"
заборгованість за договором поруки №
7607Р10 від 24.05.2007 року по кредитному
зобов'язанню за кредитним договором №
7607С29 від 24.05.2007 року, укладеним між ВАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» та ОСОБА_6 в розмірі 41436,89 грн.
швейцарських франків та 6154,54 грн., з
яких: заборгованість за кредитом 38850,00
швейцарських франків, заборгованість
за процентами 2586,59 швейцарських
франків, пеня за прострочення сплати
кредиту та процентів у розмірі 6154,54
грн., та судовий збір в розмірі 3441,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 11 грудня
2013 року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Апелянт посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, судом не застосовано
жодного закону та нормативно-правового
акту НБУ, якими регулюються відносини
між суб'єктами з використанням валюти,
чим порушено ст.8 ЦПК України. Також
судом порушена ст. 640 ЦК України.
Апелянт вказує на те, що банк кредит у
швейцарських франках не надав, платіж
одноразовою сумою у 65432.09 швейцарських
франків у безготівковій формі з
позичкового рахунку позичальника у
філії банку не зробив, право власності
на іноземну валюту не передав, жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження цієї операції не надав.
Надані банком заяви на видачу готівки -
видачу кредиту апелянт вважає такими,
що не відповідають умовам кредитного
договору. Висновок суду про те, що банк
свої зобов'язання виконав - не
відповідає дійсності, зроблений лише
на припущеннях.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та дослідивши матеріали справи
і обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 24 травня 2007
року між ОСОБА_6 та ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
(назва змінена на публічне акціонерне
Товариство «Державний
експортно-імпортний банк України»
згідно постанови КМУ № 375 від 15.04.2009 р.)
укладено кредитний договір № 7607С29, в
який були внесені зміни і доповнення
згідно договорів № 7607С29-1 від 20.05.2008р., №
7607С29-2 від 15.01.2010р., № 7607С29-3 від 15.03.2010р.
(а.с.7-10, 14,15,16).

Відповідно до п.2.1. кредитного договору,
Банк надав Позичальнику Кредит у сумі
65432,09 швейцарських франків, що є
еквівалентом 265000,00 грн. для оплати
пайової участі у будівництві житла: 3-х
кімнатної квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, з кінцевою датою
погашення 29.12.2020 року. Кредит надається
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання.

Відповідно до п.п. 2.3.1., 2.3.2. цього
договору кредит надається в
безготівковій1 формі. Платіж за
Кредитом здійснюється у швейцарських
франках одночасним утворенням
заборгованості за Кредитом на
позичковому рахунку Позичальника №
НОМЕР_1 у філії ВАТ «Укрексімбанк» в м.
Чернігові. Кредит надається шляхом
продажу кредитних коштів через касу
Банку за рахунок Позичальника з
подальшим зарахуванням кредитних
коштів на поточний рахунок
Позичальника та перерахуванням на
рахунок ТОВ «Фінансова компанія
«Регіон Капітал».

Апеляційний суд не може прийняти до
уваги доводи апеляційної скарги про те,
що матеріалами справи не доведено, що
ОСОБА_6 (позичальнику) банком не був
наданий кредит у іноземній валюті-
платіж одноразовою сумою у 65432,09
швейцарських франків у безготівковій
формі, оскільки такі твердження як
ОСОБА_5 так і ОСОБА_6( третьої особи-
позичальника), не відповідають
дійсності і спростовуються даними про
рух коштів по позичковому рахунку
НОМЕР_1 станом на 24 .05. 2007 року, що
належить ОСОБА_6, з якого вбачається, що
банком останньому надано кредит у
безготівковій формі у швейцарських
франках в зазначеній сумі.

Крім того, та обставина що 24 травня 2007
року ОСОБА_6 уклав з ВАТ
«Укрексімбанк» договір №7607Р29 за яким
отримав кредит у розмірі 65432,09
швейцарських франків для оплати
пайової участі в будівництві житла -
трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та, що
кредит надавався у безготівковій
формі шляхом продажу кредитних коштів
через касу банку за рахунок
позичальника, з подальшим їх
зарахуванням на поточний рахунок
позивача і перерахуванням до ТОВ
»Фінансова компанія «Регіон Капітал»,
встановлено також рішенням
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 10.10 2013 року, (яке набрало
чинності), у справі за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_5 до ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» про
захист прав споживача. Зазначена
обставина, отримання ОСОБА_6, кредиту
від Філії ПАТ «Державно
експортно-імпортний банк України в м.
Чернігові у сумі 65432,09 швейцарських
франків для оплати участі у
будівництва житла щодо якої мав місце
спір, в силу п.2 ст.61 ЦПК є преюдиційним
фактом і не потребує доказування.

В забезпечення виконання взятих
зобов'язань, що випливають з кредитного
договору, 24 травня 2007 року був
укладений договір поруки №7607Р10 між ВАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» та ОСОБА_5, відповідно до якого
остання зобов'язалась солідарно
відповідати за своєчасне та повне
виконання Позичальником Основного
зобовязання, а також відшкодувати
витрати, що будуть визначатися на
момент фактичного задоволення, в т.ч.
суму кредитів, проценти, пеню за
несвоєчасне виконання зобовязань,
відшкодування збитків, завданих
прострочкою виконання Основного
зобовязання, інші понесені витрати
внаслідок невиконання або
несвоєчасного (неповного) виконання
Основного зобовязання.

Згідно п. 4.4.1. договору поруки ОСОБА_5
зобовязана у випадку невиконання
Позичальником Основного зобовязання
та/або в разі виникнення у Кредитора
права вимагати обов'язкового
дострокового виконання Основного
зобовязання погасити, без будь-яких
заперечень заборгованість
Позичальника перед Кредитором у
повному обсязі.

Свої зобовязання за кредитним
договором банк виконав в повному
обсязі, що підтверджується копією
платіжного доручення № 1 від 24.05.2007
року (а.с.48).

Починаючи з квітня 2013 року ОСОБА_6
зобовязання по поверненню кредитних
коштів та сплаті процентів належним
чином не виконує, у звязку з чим станом
на 21.10.2013 року сума простроченої
заборгованості по кредиту становить 38
850,00 швейцарських франків, за
процентами за період з 01.03.2013 року до
20.10.2013 року 2 586,89 швейцарських франків,
що підтверджується наданим суду
розрахунком, що міститься в матеріалах
справи (а.с. (а.с.4-6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що оскільки
ОСОБА_6 свої зобов'язання по кредитному
договору№7607С29 від 24 травня 2007 року не
виконує, тому ОСОБА_5 яка несе солідарну
відповідальність перед кредитором -
«Державним експортно-імпортним банком
України», за всю суму заборгованості
за зазначеним договором,і відповідно
до умов договору поруки, банк має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання поручителем,
повинна відповідати за позовом.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд.

Так, відповідно до ст.ст. 1048 - 1052, 1054 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцю позику та
сплатити відсотки за користування
коштами у строк та у порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.553 ЦК України, за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Встановивши що, ОСОБА_6 свої
зобов'язання за кредитним договором
від 24 травня 2007 року по поверненню
кредитних коштів та сплаті
передбачених кредитним договором
процентів належним чином не виконує, у
зв'язку з чим наявна сума простроченої
заборгованості по кредитному договору
№7607С29, суд виходячи з правил ст. 554 ЦК
України за яким поручитель відповідає
перед кредитором у тому обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки,
обґрунтовано стягнув із ОСОБА_5, як
поручителя за договором поруки №7607Р10,
на користь ПАТ»Державний експортно -
імпортний банк України заборгованість
по кредитному зобов'язанню за
кредитним договором №7607С29 від 24
травня 2007 року в розмірі 41436,89
швейцарських франків.

Апеляційний суд не може прийняти до
уваги доводи апелянта та третьої особи
в тій частині що філія ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» в м.
Чернігові не мала повноважень на
видачу іноземної валюти ОСОБА_6 згідно
кредитного договору.

Оскільки такі твердження
спростовуються: Банківською ліцензією
№ 2 від 25.12.2001 року, дозволом № 2-3 від
15.02.2005 року та додатком до дозволу № 2-3
від 15.02.2005 року ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
надане право здійснювати банківські
операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47
Закону України „Про банки і банківську
діяльність", зокрема, банк має право
здійснювати операції з валютними
цінностями, вести рахунки клієнтів
(резидентів та нерезидентів) в
іноземній валюти, вести
кореспондентські рахунки банків
(резидентів і нерезидентів) в іноземній
валюті, залучати та розміщувати
іноземну валюту на валютному ринку
України. Дозволом на здійснення
банківських та інших операцій від
24.07.2006 року, філії ВАТ «Укрексімбанк» у
м. Чернігові надано право операцій з
валютними цінностями.

Відповідно до ч.2 ст.6 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19.02. 1993 року
№15-93, уповноважені банки та інші
фінансові установи, що одержали
ліцензію Національного банку України,
від свого імені купують і продають
іноземну валюту на міжбанківському
валютному ринку України за дорученням
і за рахунок резидентів і нерезидентів,
мають право від свого імені і за свій
рахунок купувати іноземну валюту
готівкою у фізичних осіб - резидентів і
нерезидентів, а також продавати її
фізичним особам - резидентам.

Таким чином, філія ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» у м.
Чернігові, має право здійснювати
торгівлю іноземною валютою виключно у
випадках і в порядку, передбачених
Положенням про порядок та умови
торгівлі іноземною валютою,
затвердженим постановою Правління НБУ
від 10.08.2005 року № 281.

Матеріалами справи підтверджено
волевиявлення сторін кредитного
договору№7607С29 від 24 травня 2007 року на
надання - отримання кредиту в іноземній
валюті - швейцарських франках, а також
факт отримання ОСОБА_6 кредитних коштів
в швейцарських франках.

Суд першої інстанції після оцінки
фактичних обставин справи та
визначення їх правового характеру і
змісту правової норми, яка
застосовується до спірних
правовідносин прийшов до
обґрунтованого висновку, що позов слід
задовольнити. Рішення суду в цій
частині відповідає вимогам ст.213 ЦПК
України.

Проте, апеляційний суд не погоджується
із розподілом проведених судових
витрат, і зокрема стягненням із
ОСОБА_5, судового збору на користь ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» в розмірі 3441 грн. з таких
підстав.

Відповідно п.9 ч.1 ст.5 до Закону України
«Про судовий збір» від сплати судового
збору звільняються інваліди І та ІІ
груп.

Згідно до довідки МСЕК № 281383 (а.с.224)
ОСОБА_5 являється інвалідом ІІ групи
безстроково.

Враховуючи наведене, відповідач
звільнена від сплати судового збору,
тому зазначені витрати з неї за
результатами розгляду справи не
стягуються, а отже у суду першої
інстанції не було правових підстав для
стягнення із ОСОБА_5 на користь
позивача, зазначеного судового збору.

Тому рішення суду в частині, стягнення
з ОСОБА_5 на користь ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
судового збору в розмірі 3441 грн.,
підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення суду є законним
та обґрунтованим, і його необхідно
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, ч.1 п.4 ст.309, ст.
ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 11 грудня 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_5 на користь
ВАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» судового збору в розмірі
3441 грн., скасувати.

В іншій частині зазначене рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: