Справа № 357/3909/13-ц Головуючий у І
інстанції Подрєзова Г.О.Провадження №
22-ц/780/1274/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 25 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа приватний нотаріус
Білоцерківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання правочину недійсним та
встановлення факту безоплатності
договору,

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із зазначеним позовом до ОСОБА_2, в
якому зазначала, що 5 жовтня 2011 року між
сторонами укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка
належала їй на праві власності. Даний
договір купівлі-продажу вона уклала в
момент, коли не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла ними керувати.
Крім того, в порушення п. 2.1 договору
ОСОБА_2 по даний час не розрахувалася за
нібито продану квартиру.

Просила визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 5 жовтня
2011 року, скасувати право власності
ОСОБА_2 на вказану квартиру, визнати
право власності ОСОБА_1 на вказану
квартиру та встановити факт неоплати
ОСОБА_2 коштів за вказаним договором в
сумі 288000 грн. Позов заявила з підстав,
передбачених ст. ст. 225, 216, 526 ЦК України
та ст. 256 ЦПК України.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову, посилається на
неповне з"ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,
яке полягає в тому, що згідно ч. 6 ст. 147
ЦПК України висновок експерта для суду
не є обов'язковим і оцінюється судом за
правилами ст. 212 ЦПК України. Крім того,
відповідачка всупереч вимогам ст. 60 ЦПК
України не надала жодних доказів про
передачу коштів в сумі 288000 грн. за
продану квартиру.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд обґрунтовував свої висновки тим, що
в ході розгляду справи обставини щодо
оспорювання правочину не знайшли свого
підтвердження як і твердження
позивачки щодо не отримання нею коштів
за відчужену квартиру.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК
України призначення експертизи є
обов'язковим у разі заявлення
клопотання про призначення експертизи
обома сторонами. Призначення
експертизи є обов'язковим також за
клопотанням хоча б однієї із сторін,
якщо у справі необхідно встановити
психічний стан особи.

Встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу, укладеного 5 жовтня 2011
року між сторонами, ОСОБА_1 продала
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 за 288000 грн., які
відповідно до п. 2.1 договору отримані
продавцем від покупця в цей же день
після підписання договору.

Згідно акту судово-психіатричної
експертизи № 221ц ОСОБА_1 в момент
вчинення договору купівлі-продажу
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними. (а. с. 122-128).

З урахуванням наведеного, оскільки при
розгляді даної справи для встановлення
психічного стану позивачки
призначення експертизи є обов'язковим
відповідно до вимог ст. 145 ЦПК України і
позивачка на спростування висновків
вищевказаної експертизи не надала
належних та допустимих доказів, то суд
дійшов вірного висновку про те, що
обставини щодо оспорювання правочину
із зазначених в позові підстав не
знайшли свого підтвердження в ході
розгляду справи.

Також суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що в ході
розгляду справи не знайшли свого
підтвердження твердження позивачки
щодо не отримання нею коштів за
відчужену квартиру, оскільки
встановлення факту неоплати коштів за
договором купівлі-продажу квартири не
передбачено чинним законодавством.

З урахуванням наведеного суд
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і не може бути скасовано з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді