АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/105/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,27 Нестерук Т.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. РІШЕННЯ
20 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Ювшин В. І. суддів Вишня
Н. В. , Пономаренко В. В. при секретарі
Волвенко А.В. адвоката
відповідача ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» на рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 05 листопада 2013
року по справі за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним
в с т а н о в и л а :
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_7, про стягнення
заборгованості, мотивуючи свої вимоги
тим, що 10 квітня 2007 року між ним та
ОСОБА_7, був укладений кредитний
договір, згідно якого відповідач
отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30.00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
Відповідач свої зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав, внаслідок чого ОСОБА_7, має
-6717.57 грн. - заборгованість за кредитом;
за користування кредитом;
-1200.00 грн. - заборгованість по комісії за
користуванням кредитом;
-500.00 грн. - штраф (фіксована частина).
-1179.89 грн. - штраф (процентна складова).
Просив суд стягнути з відповідача
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
судовий збір.
Рішенням Звенигородського
районного суду Черкаської області від
05 листопада 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в сумі 15 785 грн. 61 ком. та судовий збір в
сумі 157 грн. 85 коп.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
вважаючи що рішення суду першої
інстанції постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права і просить змінити рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 05 листопада 2013
року в частині зменшення
заборгованості за кредитом та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення
заборгованості за відсотками,
комісією, штрафами задовольнити у
повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки не ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що до
стягнення підлягає тіло кредиту та
частково відсотки за користування
кредитом та штрафні санкції.

Проте повністю погодитись з
висновком суду першої інстанції не є
можливим.

Встановлено, що 10 квітня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7, був
укладений кредитний договір, згідно
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 10 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30.00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підставність позову,
ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те,
що ОСОБА_7 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 31 липня 2013
року виникла загальна заборгованість
за кредитом у розмірі 25277,77 грн., яку
банк і просив стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною договору, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком (у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати банк про це
протягом 35 днів з моменту списання.

Таке свідчить про те, що сторони,
укладаючи зазначений договір, досягли
згоди, що по закінченню строку його дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступило письмової заяви держателя
про закриття картрахунку, а відтак
продовжується строк дії кредитного
договору, тобто, момент досягнення
домовленості вважається таким, що
настав. Цим самим кредитор погодився на
умова договору та тарифи, що є
невід'ємною частиною договору.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії картки
та строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
терміну дії карти.

Із матеріалів справи вбачається,
що з моменту укладання кредитного
договору, 05 вересня 2005 року, ніхто зі
сторін до цього часу не заявив про
намір його припинити. У свою чергу,
відповідач не надав банку письмової
заяви про закриття картрахунку.
Останній платіж ОСОБА_7 зробив 13.12.2011
року, повернувши на рахунок 300 гривень.

За таких обставин строк дії картки,
у тому числі і строк дії кредитного
договору, пролонгувався з кожним роком
і діяв до 10 квітня 2014 року. Останній
платіж ОСОБА_7 провів 13.12.2011 року, а тому
позивач звернувся до суду з позовом не
пропустивши строк позовної давності.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

На підставі ч. 1 ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦПК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Але судом першої інстанції не врахував
таблиці тарифів, які є невід'ємною
частиною договору, та вимог п.п. 5.5 п. 5
Умов, якими передбачено нарахування
відсотків за подвійною базовою
відсотковою ставкою та неправильно
визначив розрахунок відсотків за
користування кредитом.

Наданий банком розрахунок
заборгованості відповідача належним
чином не спростований і не оспорений в
передбаченому законом порядку, докази
в обґрунтування його неправильності
суду надані не були. Позичальник
неналежно виконував свої обов'язки по
кредитному договору тим, що своєчасно
не погашав кредит та не сплачував
відсотки за користування ним,
внаслідок чого у нього перед банком
виникла заборгованість по кредиту.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що наданий
банком розрахунок заборгованості по
кредитному договору є вірним і не
спростовується доводами відповідача.

Так як суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, неправильно застосував
норми матеріального права, що призвело
до неправильного визначення розміру
заборгованості за кредитним договором,
то рішення суду першої інстанції
підлягає до зміни з ухваленням нового
рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» підлягають до
задоволення в повному обсязі на
загальну суму 25277,77 гривни.

Так як позовні вимоги підлягають до
задоволення повністю, то з відповідача
пропорційно задоволеним позовним
вимогам підлягають до стягнення судові
витрати (252,70 коп. сплаченого судового
збору в суд першої інстанції + 114
гривень 70 коп. судового збору за подану
апеляційну скаргу) = 367,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової
палати,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»
на рішення Звенигородського районного
суду Черкаської області від 05
листопада 2013 року задоволити.

Рішення Звенигородського районного
суду Черкаської області від 05
листопада 2013 року - скасувати. Позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволити.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (р/р
3111, МФО 305299, )
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 25277,77 гривни, яка складається
із 6717,57 гривни заборгованість за
кредитом; 15680,31 гривни заборгованість
по процентам за користування кредитом;
1200 гривни заборгованість по комісії за
користування кредитом; 500 гривень штраф
(фіксована частина); 1179,89 гривни штраф
(процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судові витрати по справі
в сумі 367,40 гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після його
проголошення але може бути оскаржено
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з часу
його проголошення.

Головуючий :

Судді :