Справа № 144/1618/13-ц Провадження №
22-ц/772/297/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Задорожна Л. І.Категорія:
23Доповідач: Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. м.
ВінницяКолегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Медяного В.М.,
Жданкіна В.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Продовольча
компанія «Зоря Поділля» (далі - ТОВ «ПК
«Зоря Поділля»), за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
- відділу Держземагенства у
Теплицькому районі Вінницької області,
про визнання договору оренди землі
недійсним,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Теплицького
районного суду Вінницької області від
10 грудня 2013 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вказаним позовом та просила
визнати недійсним договір оренди землі
від 1 грудня 2010 року, укладений між нею
та ТОВ «ПК «Зоря Поділля»»,
зареєстрований 4 липня 2011 року у
відділі Держкомзему у Теплицькому
районі Вінницької області за
реєстровим № 01934, мотивуючи тим,
що отримавши у відділі Держкомзему у
Теплицькому районі Вінницької області
його копію, виявила відсутність
істотних умов, зокрема, в договорі не
вказано умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, не зазначені
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки. Окрім
того, в акті приймання-передачі
земельної ділянки не зазначено
договору оренди за яким ця ділянка
передається та дати її передання.

Рішенням Теплицького районного суду
Вінницької області від 10 грудня 2013 року
у позові ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним судовим
рішенням, представник позивачки
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права та на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, в апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким позов ОСОБА_2 задовольнити в
повному обсязі.

Належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи особи, які беруть
участь у її розгляді, до судового
засідання в суді апеляційної інстанції
не з'явились, що відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її
розгляду за їх відсутності. Крім того,
від третьої особи надійшла заява про
розгляд вказаної апеляційного скарги
без участі представника відділу
Держземагенства у Теплицькому районі
Вінницької області, пославшись на
розсуд суду при прийнятті судового
рішення.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 103532 від 30
березня 2005 року ОСОБА_2 належить
земельна ділянка площею 1,9469 га,
розташована на території
Великомочульської сільської ради
Теплицького району Вінницької області,
з цільовим призначенням - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва (а.с. 8). 1 грудня 2010 року між
сторонами був укладений договір оренди
вказаної земельної ділянки, за яким
ОСОБА_2 передала її в оренду ТОВ «ПК
«Зоря Поділля»» строком на 5 років (а.с.
9,10). Договір зареєстрований 4 липня 2011
року у відділі Держкомзему у
Теплицькому районі Вінницької області
за реєстровим № 01934. Земельна
ділянка була передана орендодавцем
орендарю за актом прийому-передачі
об'єкта оренди 14 липня 2011 року (а.с. 12).

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції, керуючись ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», ст.ст. 638, 792
ЦК України, ст. 111 ЗК України, ст. 60 ЦПК
України, вірно виходив із того, що у
вказаному договорі оренди земельної
ділянки (у пунктах 20.1, 20.2) передбачено
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки. Істотною умовою
договору оренди землі є лише існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки, тобто
зазначення конкретних видів обмежень
(обтяжень) щодо використання земельної
ділянки у випадку їх наявності,
обов'язку ж зазначати про їх
відсутність законом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним є відсутність у
договорі оренди землі істотних умов,
передбачених цією статтею, зокрема,
існуючих обмежень (обтяжень) щодо
використання земельної ділянки.

Тобто, законом передбачено обов'язок
сторін зазначати у договорі про
існуючі (такі, що є в наявності на
момент укладення договору) обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки. Обов'язку зазначати
про їх відсутність, на відміну від ст. 132
ЗК України, ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» не встановлює.

Оскільки судом першої інстанції
встановлено, що на момент укладення
договору обмежень (обтяжень) щодо
використання земельної ділянки не
існувало, то він прийшов до правильного
висновку про безпідставність посилань
позивача на відсутність у договір
оренди землі істотної умови,
передбаченої ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» через не зазначення
існуючих обмежень (обтяжень) щодо
використання земельної ділянки.

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на правову позицію,
висловлену Верховним Судом України у
Постановах №6-21 цс12 від 4 квітня 2012 року
та № 6-77 цс12 від 18 липня 2012 року, які в
силу положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковими для всіх судів України, а
також на інші судові рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ та Апеляційного суду Вінницької
області, які не є обов'язковими для всіх
судів України, тому що у цих справах
судами було встановлено відсутність у
договорах оренди передбачених ч. 1 ст. 15
Закону України «Про оренду землі»
істотних умов, натомість у даній справі
суд першої інстанції прийшов до
висновку, з яким погоджується колегія
суддів апеляційного суду, що при
укладенні договору оренди землі
сторонами були дотримані усі істотні
умови, визначені зазначеною статтею в
редакції, яка діяла на момент його
укладення.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси.

Отже, обов'язковою умовою для судового
захисту цивільного права є
встановлення факту його порушення,
невизнання або оспорювання, доведення
якого, згідно з приписами ст. 10 ЦПК
України покладається на позивача.

Така ж правова позиція висловлена у
постанові Верховного Суду України № 6-94
цс 13 від 25 грудня 2013 року, яка в силу
приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суддів України.

Проте, ні у позовній заяві, ні під час
розгляду справи жодних доводів щодо
порушення (можливості порушення) у
зв'язку із відсутністю у договорі
оренди зазначення про наявність або
відсутність обмежень (обтяжень) щодо
використання земельної ділянки прав
орендодавця, зокрема, передбачених п. 28
договору оренди та ст. 24 Закону України
«Про оренду землі», позивачем не
наведено. Існування таких обмежень
(обтяжень) на момент укладення договору
і не зазначення про це в договорі може
впливати лише на обсяг прав орендаря
земельної ділянки, а саме
встановленого п. п. «а» п. 30 договору
оренди права самостійно господарювати
на землі з дотриманням умов договору
оренди землі (ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про оренду землі»).

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а оскаржуване рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити, рішення
Теплицького районного суду Вінницької
області від 10 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. На ухвалу може бути
подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
О.В. Ковальчук

Судді :
В.М. Медяний

В.В. Жданкін