Справа № 717/2942/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2014 року Кельменецький
районний суд Чернівецької області в
складі:

головуючого - судді
Телешмана О.В.,

при секретарі
Попельницькій С.С.,

з участю позивача: ОСОБА_1,

з участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Кельменці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просить :

стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3
гривні інфляційних витрат, 1350 гривень 60
копійок відсотків, 29 гривень 98 копійок
гривень за довідку з відділу
статистики у Кельменецькому районі, 243
гривні 60 копійок за сплату судового
збору та витрати понесені ним на
правову допомогу адвоката в сумі 1200
гривень.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав
повністю..

Позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що позов
він підтримує повністю, з підстав,
зазначених в ньому. На мирову угоду він
не погоджується. Відповідач заборгував
йому 38588,82 гривень. Відповідач
зобов'язаний сплатити відповідно
відсотки за прострочену суму з
урахуванням 3 річних та інфляційні
втрати, за довідку з відділу статистики
у Кельменецькому районі, судові
витрати у вигляді судового збору та
витрат на правову допомогу адвоката в
сумі 1200 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що він
не згідний з попередніми рішеннями
судів. Він не мав змоги їх оскаржити,
так як на той час хворів. Про сплату
процентів він з позивачем не
домовлявся, тому вважає, що вимоги
позивача безпідставні.

Судом досліджено такі інші докази:
довідка № 2825 від 11 грудня 2013 року,
видана Кельменецькою селищною радою
Чернівецької області, довідка № 26-123/291
від 10 грудня 2013 року, видана відділом
статистики у Кельменецькому районі,
квитанція про оплату послуг відділу
статистики у Кельменецькому районі від
10.12.2013 року, копія рішення
Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 25 лютого 2010
року по справі № 2-88/10, копія заочного
рішення Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 21 вересня 2012
року по справі № 2-417/12, копія
виконавчого листа № 2-88/2010 року від 15
березня 2010 року, копія виконавчого
листа № 2-417/12 від 5 жовтня 2012 року,
довідка № 7771/02-37/2 від 18 грудня 2013 року,
видана відділом ДВС Кельменецького
РУЮ, договір № 26 від 17 грудня 2013 року
про надання правової допомоги,
розрахунок суми гонорару за надану
правову допомогу, квитанція до
прибуткового касового ордеру № 12 від 17
грудня 2013 року на суму 1200 гривень.

Судом встановлено, що між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений договір позики грошей.
Згідно рішення Кельменецького
районного суду Чернівецької області
від 25 лютого 2010 року, з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1
стягнуто 25000 гривень боргу за даним
договором позики. На виконання даного
рішення суду Кельменецьким районним
судом Чернівецької області було видано
виконавчий лист від 15.03.2010 року.
Оскільки відповідач ОСОБА_2
вказане вище рішення суду не виконував,
то згідно рішення Кельменецького
районного суду Чернівецької області
від 21 вересня 2012 року з ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1 стягнуто 10456
гривень 75 копійок боргу з урахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення, 2837 гривень 50 копійок в
рахунок відшкодування 3-х відсотків за
користування грошима отриманими за
договором позики, 35 гривень 17 копійок
за довідку з відділу статистики у
Кельменецькому районі Чернівецької
області, 36 гривень за довідки з
управління статистики у Сокирянському
районі Чернівецької області та 223
гривні 40 копійок за сплату судового
збору. На даний час відповідач ОСОБА_2
основний борг в сумі 25000 гривень
позивачу не сплатив, а також не сплатив
йому заборгованість у виді інфляційних
втрат в сумі 10456,75грн., трьох процентів
річних в сумі 2837,50 грн., тобто загальна
сума заборгованості відповідача
станом на 21.09.2012 р. становить 38588,82
гривень.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Відповідно до
ст. 612 ЦК України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом. Підстави припинення
зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601,
604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.
Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Отже, наявність рішення суду про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України,
зокрема процентів згідно закону та
інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК
України у випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати з рішення суду.

Таким чином, станом на 21.09.2013 року
відповідач ОСОБА_2 з суми 38588,82 гривні
зобов'язаний сплатити на користь
позивача 3 грн. інфляційних втрат та
1350,60грн. процентів за прострочення
виконання грошового зобов'язання, 29
гривень 98 копійок гривень за довідку з
відділу статистики у Кельменецькому
районі та судові витрати - 229 гривень 40
копійок за сплату судового збору та
витрати понесені ним на допомогу
адвоката в сумі 1200 гривень.

У справі немає будь-яких фактичних
даних про те, що відповідач ОСОБА_2
своєчасно виконав своє грошове
зобов'язання за вказаним вище
договором та грошові зобов'язання, які
виникли на підставі рішень судів, а
відповідач не надав суду доказів, які б
підтвердили ту обставину, що
заборгованість, передбачену ст.625 ЦК
України він сплатив позивачу.

Вказані вище обставини стверджується
взаємним зв'язком наявних у справі
доказів, досліджених судом, у їх
сукупності.

Суд також відхиляє доводи відповідача
ОСОБА_2 у вигляді його пояснень, про
відсутність підстав стягнення
компенсації у зв'язку з інфляцією та
процентів, так як проценти не були
передбачені договором, виходячи з
наступного, оскільки відповідно до ч.2
ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми. Тобто позивач має
право на стягнення з відповідача
процентів, за невиконання грошових
зобов'язань, встановлених законом, а не
лише договором.

Враховуючи наведені вище обставини суд
вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягає
задоволенню частково, а саме: з
відповідача слід стягнути на користь
позивача 3 грн. інфляційних втрат,
1350,60грн. процентів за прострочення
виконання грошового зобов'язання, 229
гривні 40 копійок судових витрат у
вигляді судового збору та витрати
пов'язані з розглядом справи, зокрема
28,98 гривень за довідку відділу
статистики, а також 1200 гривень витрат
за складання та подання до суду
позовної заяви з додатками.

При цьому суд виходить з того, що
відповідно до ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать,
крім іншого, витрати, пов'язані з
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи. Однією з дій,
необхідних для розгляду справи є
складання та подання до суду позовної
заяви і для вчинення даної дії позивач
витратив 1200 гривень, а також в зв'язку з
отриманням довідки про рівень інфляції
у відповідному органі державної влади
позивач витратив 28,98 грн.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України
«Про судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі. Станом на 1 січня
2013 року розмір мінімальної зарплати
складав 1147 грн. Відповідно, за подачу до
суду даної позовної заяви позивачу
необхідно було сплатити судовий збір в
розмірі 229,40 грн., а позивач сплатив 243,60
грн. Тому суд стягує з відповідача лише
229,40 грн. судового збору.

На підставі ст. ст. 11,509,525,526,612,625,629
Цивільного кодексу України, керуючись
ст. ст.3,8,10, 11,15, 60, 79, 84, 88, 179, 212,213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3
(три ) гривні інфляційних втрат, 1350 (одну
тисячу триста п'ятдесят) гривень
60(шістдесят) копійок процентів за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 40(сорок) копійок
судових витрат у вигляді судового
збору та витрати пов'язані з розглядом
справи, зокрема 28 (двадцять вісім)
гривень 98(дев'яносто вісім) копійок за
довідку відділу статистики, а також 1200
(одну тисячу двісті) гривень витрат за
складання та подання до суду позовної
заяви з додатками.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного
суду Чернівецької області через
Кельменецький районний суд. Особи які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя