РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2014 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

за участю

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 25 січня 1985 року померла її мати ОСОБА_7 Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з будинку №34 по вул. Чапаєва в с. Гора Бориспільського району. На час відкриття спадщини позивач постійно проживала у вказаному будинку разом з спадкодавцем, але у встановлений законом строк не звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом є її батько ОСОБА_8, брат ОСОБА_9, сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Батько позивача ОСОБА_8 04 серпня 2008 року отримав свідоцтво про право власності на ? частину спадкового майна. При цьому решта спадкоємців залишилась поза увагою, не зважаючи на те, що на дату смерті спадкодавця проживали разом з нею і фактично прийняли спадщину відповідно до положення ч.1 ст.549 ЦК УРСР. Позивач стверджує, що від свого народження і до 08 грудня 1987 року вона проживала у спадковому будинку за адресою: с. Гора Бориспільського району вул. Чапаєва, 34. Разом з нею після смерті спадкодавця проживали також батько ОСОБА_8, який помер у 2012 році, і брат ОСОБА_9, який помер у 2006 році. У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Бориспільської державної районної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_10, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому позивач просить суд встановити факт, що вона прийняла спадщину з 25 січня 1985 року по 26 липня 1985 року, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, яка померла 25 січня 1985 року. Крім того, ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_8 від 04 серпня 2008 року №838, видане Гірською сільською радою Бориспільського району.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала позов та просила суд задовольнити його. Додатково пояснила, що вона юридично необізнана, зокрема в питаннях, пов'язаних з прийняттям спадщини. Про існування свідоцтва про право власності на спадкове майно від 04 серпня 2008 року на ім'я ОСОБА_8 вона дізналася лише у липні 2012 року.

Відповідач ОСОБА_6 надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає як такі, що обґрунтовані.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування свої заперечень вказав на те, що на момент відкриття спадщини

після смерті ОСОБА_7 обов'язкову частку серед спадкоємців першої черги мав тільки батько ОСОБА_8 Позивач не звернулась у визначений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, обґрунтовуючи це тим, що вона прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем і неподанням нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини. Враховуючи те, що позивач не надала жодних доказів, які за чинним на час відкриття спадщини законодавством, свідчили б про її вступ у володіння і управління спадковим майном, а також не подала у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини, тому вона не прийняла спадщину. З огляду на це, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. К цього, представником відповідача ОСОБА_5 було також подано заяву про застосування строку позовної давності у зв'язку з чим він просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, заслухавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 січня 1985 року померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на її ім'я, серії І-ОК №257469 (а.с.10).

Чоловік спадкодавця ОСОБА_8 у встановлений законом строк звернувся нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 07 серпня 1985 року йому було видано свідоцтво про право власності на ? частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме на частку жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Гора Бориспільського району Київської області (а.с.35а, 39-40).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавсто зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Статтею 549 ЦК УРСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 вона звернулася до нотаріальної контори відповідною заявою про прийняття спадщини 21 червня 2013 року (а.с.26-а).

Таким чином, позивач звернулася до нотаріальної контри з вказаною заявою з пропуском встановленого законом шестимісячного строку.

Позивач стверджує, що вона прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_7, яка померла 25 січня 1985 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала у спадковому будинку з 25 січня 1985 року по 26 липня 1985 року.

На підтвердження вказаної обставини позивач надала до суду довідку, видану Гірською сільською радою Бориспільського району №342 від 02 червня 2014 року, відповідно до як вона на момент смерті своєї матері була зареєстрована (прописана) і проживала до 08 грудня 1987 року з померлою в с. Гора по вул. Чапаева, 34 (а.с.16).

З показів свідка ОСОБА_11 вбачається, що з 1979 року вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. В свою чергу, позивач проживала з своїми батьками в будинку, що знаходиться навпроти її будинку за адресою с. Гора, вул. Чапаєва 34, в період з 1979 по 1986 роки. Після ОСОБА_7 у вказаному будинку проживали позивач, її батько, брат ОСОБА_9 та сестра ОСОБА_3.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердила зазначені позивачем обставини, зокрема те, що ОСОБА_2 проживала після смерті матері в будинку №34 по вул. Чапаєва в с. Гора Бориспільського району, утримувала будинок.

Стосовно заяви представника відповідача ОСОБА_5 щодо пропущення позивачем строків позовної давності суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно з ст.76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За правилами ст.75 та ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач вказала, що дізналася про порушення свого права щодо прийняття батьком всієї спадщини лише у липні 2012 році. Тоді як дане твердження спростовується тим, що ОСОБА_2 знала про прийняття батьком всієї спадщини ще в 1985 році, оскільки на той час, як вона самостійно стверджує, і підтверджує це показами свідків, проживала разом з батьком у спадковому будинку. А тому їй достовірно було відомо про прийняття спадщини батьком та отримання ним свідоцтва про право на спадщину.

Вказані обставини не спростовані позивачем у судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав щодо встановлення факту прийняття спадщини, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, враховуючи те, що позовна вимога ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме на ім'я ОСОБА_8 №838 від 04 серпня 2008 року, виданого Гірською сільською радою Бориспільського району, є похідною від встановлення факту прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, а тому, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні даної позовної вимоги, то і вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.71,75, 76, 80, 549 ЦК УРСР, п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213- 215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: С.С. Чирка