Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/604/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.03.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Голованя А.М.

Фомічова С.Є.

при секретарі Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової шкоди в порядку
регресу за апеляційною скаргою
приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» на рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 27 лютого
2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року приватне
акціонерне товариство «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» (далі - ПАТ «УСК «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп») звернулося в суд
з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування
майнової шкоди у порядку регресу.

Посилаючись на те, що відповідач
не повідомив його про настання
дорожньо-транспортної пригоди у
встановлений законом строк, позивач
просив стягнути з відповідача 13 690 грн.
05 коп. у порядку регресу на
відшкодування майнової шкоди на
підставі ст. 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі-Закон).

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 27 лютого 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що у полісі
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності не
зазначено строку, протягом якого
ОСОБА_4 повинен повідомити про настання
страхового випадку та за станом
здоров'я і через значну відстань
відповідач не мав можливості письмово
надати страховику повідомлення
встановленого зразку у строк,
визначений законом.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
повністю задовольнити позовні вимоги.
Зазначає, зокрема, що зворотна сторона
полісу містить інформацію для
страхувальника щодо умов страхування
та витяги із Закону, а тому висновок
суду зроблений з порушенням вимог
Закону та розпорядження Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 17 грудня
2004 року №3103 «Про затвердження зразка
типового поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів». При цьому, суд
не встановив фактичне місце проживання
відповідача у м. Києві та безпідставно
послався на довідку про термін
тимчасової непрацездатності, згідно
якої він одноразово звернувся до
міської лікарні, однак відповідач не
надав жодних доказів на підтвердження
обставин, які йому заважали протягом
тижня, коли він знаходився вдома,
повідомити страхову компанію про ДТП:
телефоном, поштою або звернутися до
представництва страхової компанії у м.
Кіровограді або у м. Олександрія.

Сторони належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи, про що свідчать повідомлення
про вручення поштового відправлення
(а.с.218-220), в судове засідання не
з'явилися, інтереси відповідача
представляє його представник ОСОБА_5,
що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, який
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Проте зазначеним вимогам рішення
суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що в договорі страхування не зазначено
строку, протягом якого відповідач
повинен повідомити про настання
страхового випадку та з того, що за
станом здоров'я він не мав можливості
письмово надати страховику
повідомлення встановленого зразку у
строк, визначений законом.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що 10 червня 2009
року сталася дорожньо-транспортна
пригода, у результаті якої відбулось
зіткнення належного відповідачу
автомобіля марки «Форд Сієрра»,
державний номерний знак НОМЕР_1, під
його керуванням, та автомобіля марки
«Фольксваген Пасат», що належить на
праві власності ОСОБА_6, і автомобіля
марки «Шевроле», що належить на праві
власності ОСОБА_7

Постановою судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 7 липня 2009
року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП України
(а.с. 15,16).

Відповідно до полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВВ/4165278 від 3 червня 2009 року
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 за шкоду, заподіяну майну третіх
осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу Форд державний
номерний знак НОМЕР_1, була
застрахована позивачем (а.с.14).

Згідно з полісом добровільного
страхування від 10 квітня 2009 року
автомобіль «Фольксваген Пасат», що
належить на праві власності ОСОБА_6,
застрахований у ВАТ «СК «Нова», а
автомобіль «Шевроле», що належить на
праві власності ОСОБА_7, був
застрахований у ВАТ «СК «ПЗУ Україна»
згідно з полісом добровільного
страхування від 17 лютого 2009 року
(а.с.18,54).

За наслідками
дорожньо-транспортної пригоди ВАТ «СК
«Нова» склало страховий акт від 3
серпня 2009 року та на підставі рахунку
від 15 червня 2009 року виплатило ОСОБА_6
страхове відшкодування у розмірі 12 631
грн. 14 коп., а ВАТ «СК «ПЗУ Україна»
склало акт від 31 липня 2009 року та на
підставі звіту про оцінку майна від 10
липня 2009 року виплатило ОСОБА_7 611 грн. 97
коп. (а.с. 17, 43-46, 62-66, 86-88).

Після чого ВАТ «СК «Нова» та ВАТ
«СК «ПЗУ Україна» звернулися до
позивача із регресною вимогою про
виплату страхового відшкодування,
розглянувши яку, позивачем виплачені
страхові відшкодування відповідно в
розмірі 11 588 грн. 08 коп. та 101 грн. 97 коп.
Крім того, безпосередньо позивачем
ОСОБА_7 у грудні 2009 року виплачено
страхове відшкодування у розмірі 2 000
грн. (а.с. 52, 93, 105, 109).

Відповідно до ст.38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у редакції, яка діяла на
момент ДТП, страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив ДТП, якщо він не
повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту
33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно з підпунктом 33.1.2 п. 33.1 ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» в редакції, яка
діяла на момент ДТП, учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТ СБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди. Якщо
зазначені особи з поважних причин не
мали змоги виконати зазначені дії, вони
мають підтвердити це документально.

Обгрунтовуючи неповідомлення
страховика про настання ДТП поважністю
причин, відповідач посилався на
довідку про термін тимчасової
непрацездатності від 21
грудня 2009 року, згідно якої він 11 червня
2009 року з 9 год. до 9 год. 20 хв.
одноразово знаходився в
ортопедо-травматологічному відділенні
міської лікарні №1 м. Олександрії з
приводу забою колінного суглобу та
пошкодження зв'язок колінного суглобу,
на повторний прийом не з'явився (а.с. 115).

Однак зазначена довідка не може
бути належним документальним
підтвердженням того, що відповідач з
поважних причин не повідомив
страховика, враховуючи, що
дорожньо-транспортна пригода сталася в
м. Києві, де відповідач працює та
проживає, про що ним особисто надана
інформація у судовому засіданні
Шевченківського районного суду м.
Києва 7 липня 2009 року при притягненні
його до адміністративної
відповідальності (а.с.15). Після ДТП він
міг вільно рухатись, про що свідчить
його переїзд в м. Олександрію та
самостійне звернення в поліклініку і
неявка на повторний прийом.

За повідомленням Call-центру ПАТ
«УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 27
листопада 2009 року на гарячу лінію
страхової компанії по телефону з
заявою про настання страхового
випадку, який стався 10 червня 2009 року,
ОСОБА_4 не звертався (а.с.114).

Таким чином, відповідач на
порушення вимог п.п. 33.1, 33.1.4 ст. 33 Закону
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в межах триденного строку, ні
письмово, ні телефоном не повідомив
страховика про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Наведене свідчить про те, що
вирішуючи спір, суд неправильно
застосував норми матеріального права і
висновки, викладені в рішенні суду, не
відповідають фактичним обставинам
справи, тому рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову зі стягненням з
відповідача майнової шкоди у розмірі 13
690,05 грн.

Також відповідно до ст.88 ЦПК
України підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача 329,30
грн. (214,60+114,70) витрат по сплаті судового
збору (а.с.6,156).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 27 лютого 2013 року скасувати.

Позов приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
до ОСОБА_4 про відшкодування майнової
шкоди у порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» майнову шкоду у
розмірі 13 690,05 грн. та 329,30 грн. витрат по
сплаті судового збору, а всього 14 019,35
грн.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: