У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді
Куцина М.М.,

суддів: Павліченка С. В.,
Собослоя Г. Г.,

при секретарі - Чейпеш С.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача - Мукачівське міське
комунальне підприємство
„Мукачівводоканал" - на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
10 жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Мукачівського міського
комунального підприємства
„Мукачівводоканал" про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом
до Мукачівського міського
комунального підприємства
„Мукачівводоканал" про стягнення
грошової компенсації за несвоєчасну
виплату заробітної плати,
заборгованості по заробітній платі та
стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що перебуває
з відповідачем у трудових відносинах
на посаді машиніста.

Відповідачем порушені строки виплати
заробітної плати, передбачені ч.1 ст.115
КЗпП України та ч.1 ст.24 ЗУ „ Про оплату
праці". Зокрема, з листопада 2012 року по
день звернення до суду сума
заборгованості по її заробітній платі
складає 7082.22 гривень.

Компенсація за несвоєчасність виплати
їй заробітної плати у сумі 7082.22
гривень з врахуванням інфляції
становить 82.66. гривень .

Також, позивачка вважає, що порушенням
строків виплати їй заробітної плати
їй заподіяна моральна шкода, яку вона
оцінює в розмірі 5000 гривень.

В ході розгляду справи по суті,
позивачка, в порядку ст. 31 ЦПК України,
зменшила позовні вимоги в частині
позову про стягнення заборгованості
по заробітній платі, у зв'язку з
виплатою заборгованості по заробітній
платі в сумі 7082.22 гривень .

Позивачка, посилаючись на
зазначені у позовній заяві обставини
справи, та з підстав, передбачених ст.
ст. 94,95,97,98,110,115,117,2221,231 КЗпП України,
просить стягнути з відповідача на її
користь компенсацію за несвоєчасність
виплати заробітної плати у сумі 82,66
гривень та 5 тис.гривень
моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 10 жовтня
2013 року позов ОСОБА_1 - задоволено та
вирішено питання про судові витрати.

З даним рішенням не погодився
відповідач, який оскаржив це рішення
в апеляційному порядку, посилаючись на
порушення місцевим судом норм
процесуального та матеріального
права, просив скасувати дане рішення
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у суді
апеляційної інстанції вважає рішення
місцевого суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явилися, хоча про час і
місце розгляду справи він був
повідомлений належним чином, а тому
його неявка, згідно з ч.2 ст.305 ЦПК
України, не перешкоджає розглядові
справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися по справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов частково,
місцевий суд виходив з того, шо
відповідачем по справі порушені
строки виплати заробітної плати,
передбачені ч.1 ст. 115 КЗпП України та
ч.1 ст.24 ЗУ України „ Про оплату праці",
оскільки відповідачем не була
виплачена заробітна плата позивачеві
з листопада 2012 року по день звернення
до суду, яка складає суму 7082.22
гривень.

Також, місцевий суд за тривале
порушення строків виплати заробітної
плати позивачеві, у відповідності до
правил ст. 2371 КЗпП України, поклав на
відповідача обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди у сумі
1000 гривень.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
розглядаючи заявлений по справі позов,
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заробітна плата, згідно з ст. 115 КЗпП
України, виплачується працівникові
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором, але
не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів.

У відповідності з вимогами ст. ст. 94, 115,
116 КЗпП України, заробітна плата це
винагорода, які власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівнику за виконану роботу, вона
виплачується регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка перебуває з відповідачем у
трудових відносинах на посаді
машиніста.

Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Закарпатській області
проведено перевірку щодо порушенням
строків виплати заробітної плати
ОСОБА_1 Мукачівським міським
комунальним підприємством
„Мукачівводоканал", та цією перевіркою
від 18 березня 2013 року встановлений
факт порушення виплати заробітної
плати позивачеві ОСОБА_1 за період з
листопада 2012 року по січень 2013 року на
загальну суму 2960.04 гривень. ( а.с.12).

Також, за наслідками перевірки
керівнику підприємства внесено припис
на усунення виявлених порушень,
складений та направлений протокол до
суду за ознаками ч.1 ст.41 КУпАП.

Місцевим судом встановлений факт
заборгованості позивача по заробітній
платні з листопада 2012 року по липень 2013
року в розмірі 7082 гривень, 22 коп..

Згідно з проведеним розрахунком,
компенсація за несвоєчасність виплати
позивачеві заробітної плати за
вказаний період з врахуванням індексу
інфляції становить 82.66 гривень.

Порядок відшкодування моральної шкоди
у сфері трудових відносин регулюється
ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Таке ж роз'яснення цієї норми права,
крім наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України, надав і
Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього
Кодексу.

Порядок відшкодування шкоди
визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік
юридичних фактів, що складають
підставу виникнення правовідносин
щодо відшкодування власником або
уповноваженим ним органом завданої
працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону
підставою для відшкодування моральної
шкоди, згідно із ст. 2371 КЗпП України, є
факт порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Враховуючи те, що Кодекс законів про
працю України не містить будь-яких
обмежень чи виключень для компенсації
моральної шкоди в разі порушення
трудових прав працівників, а ст. 2371
цього Кодексу передбачає право
працівника на відшкодування моральної
шкоди у обраний ним спосіб, зокрема,
повернення потерпілій особі
вартісного (грошового) еквівалента
завданої моральної шкоди, розмір якої
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань, їх тривалості,
тяжкості вимушених змін у її житті та з
урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної
шкоди не поглинається самим фактом
відновлення становища, яке існувало до
порушення трудових правовідносин,
шляхом поновлення на роботі, а має
самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум тощо) відшкодування
моральної шкоди на підставі ст. 2371
КЗпП України здійснюється в обраний
працівником спосіб, зокрема у вигляді
одноразової грошової виплати.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суди врахували
конкретні обставини справи: бездоганну
роботу позивача у відповідача
протягом тривалого часу, характер
порушення її прав, і часу вжитих для
відновлення трудових прав.

З врахуванням наведеного суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про доведеність факту вини з
боку відповідача у порушенні строків,
передбачених ч.1 ст.115 КЗпП України, щодо
виплати заробітної плати позивачці по
справі, отже, правильно, у
відповідності до правил ст.237-1 КЗпП
України, поклав на відповідача
обов'язок відшкодувати позивачеві
заподіяну моральну шкоду у зазначеній
сумі..

Доводи апеляційної скарги про те, що
порушення строків виплати позивачеві
заробітної плати спровоковано самим
позивачем, у зв'язку з неявкою нею до
бухгалтерії відповідача з метою
отримання розрахунку, не ґрунтуються
на матеріалах справи, оскільки
письмовими доказами стверджений факт
заборгованості по заробітній платні
позивача та виплата заробітної плати
у порушення строків, передбачених ч.1
ст. 115 КЗпП України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача -
Мукачівське міське комунальне
підприємство „ Мукачівводоканал" -
відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 10 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена на протязі двадцяти днів,
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції .

Судді: