Справа № 161/9888/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Плахтій І.Б. Провадження №
22-ц/773/93/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури
Т.В., Веремчук Л.М.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю:

прокурора - Ревухи І.В.,

представника позивача Луцької міської
ради - Лабінської Л.О.,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом прокурора міста
Луцька в інтересах держави та
територіальної громади міста в особі
Луцької міської ради до ОСОБА_4, треті
особи на стороні позивача, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ПАТ «УкрСиббанк», про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 листопада 2013
року,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 листопада 2013
року позов в даній справі задоволено.

Витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 в користь Луцької
міської ради секцію АДРЕСА_1 вартістю 542
000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 3 441
грн. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу. Посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити в позові.

В судове засідання вадповідач ОСОБА_4
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Прокурор Ревуха І.В., представник
Луцької міської ради Лабінська Л.О. та
третя особа ОСОБА_3 апеляційну скаргу
заперечили, просили рішення суду
залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог заявлених в суді першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення щодо витребування з
чужого незаконного володіння секції
АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з
того, що спірна секція гуртожитку
вибула з володіння Луцької міської
ради не з її волі, так як не була
передана у передбаченому законом
порядку у комунальну власність, а
незаконно відчужена, тому Луцька
міська рада як власник майна має право
витребувати майно від набувача цього
майна - відповідача у справі ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з
висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
гуртожиток по АДРЕСА_1 належав на праві
повного господарського відання
державному підприємству
«Волиньрембуд».

У 1993 році гуртожиток був включений до
акту оцінки вартості цілісного
майнового комплексу - будівлі спірного
гуртожитку і переданий у власність ВАТ
«Волиньрембуд».

23 жовтня 1996 року ВАТ «Волиньрембуд»
уклав договір міни, за умовами якого
товариство передало гуртожиток
акціонеру ОСОБА_7

23 квітня 1997 року ОСОБА_7 відчужив
нерухомість ЗАТ «Лізинг-нерухомість»
відповідно до договору
купівлі-продажу, згідно якого
продавець продав, а покупець купив
цілий житловий будинок, який
знаходиться у місті АДРЕСА_1.

Постановою господарського суду
Волинської області від 22.03.2007 року ЗАТ
«Лізинг-нерухомість» визнано
банкрутом і розпочато ліквідаційну
процедуру. До ліквідаційної маси
товариства включено сім житлових
секцій приміщення гуртожитку по
АДРЕСА_1.

Зазначена житлова секція АДРЕСА_1 була
продана на прилюдних торгах ОСОБА_8 за 34
980 грн., який в свою чергу на підставі
договору купівлі-продажу від 16 липня 2007
року відчужив її ОСОБА_6, а ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу від
07.03.2008 року продала її ОСОБА_4, за яким
зареєстровано право власності на це
житлове приміщення.

Також в судовому засіданні
встановлено, що рішенням
господарського суду Волинської
області від 23.04.2008 року визнано
неправомірною приватизацію
Волинського обласного підрядного
спеціалізованого
ремонтно-будівельного тресту в частині
включення до акту оцінки вартості
цілісного майнового комплексу будівлі
спірного гуртожитку, зобов'язано
виключити із статутного фонду
товариства будівлю гуртожитку. Будівлю
гуртожитку по АДРЕСА_1 визнано об'єктом
комунальної власності (а.с. 13-19).

Крім того, рішенням господарського
суду Волинської області від 01.10.2009 року
визнано неправомірними дії
арбітражного керуючого (ліквідатора)
ЗАТ «Лізинг-нерухомість» Жиліча О.В.
щодо внесення у ліквідаційну масу
цього товариства та подальшого продажу
секцій № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4,
НОМЕР_5, НОМЕР_6, АДРЕСА_1. Виключено з
ліквідаційної маси ЗАТ
«Лізинг-нерухомість» вказані житлові
приміщення та зобов'язано товариство
передати ці секції у комунальну
власність м. Луцька.

При ухваленні рішень суди виходили з
того, що гуртожиток по АДРЕСА_1
відносився до житлового фонду, а тому
він не підлягав включенню до акту
оцінки вартості цілісного майнового
комплексу, а ВАТ «Волиньрембуд»
неправомірно набув право власності на
гуртожиток, який є державним житловим
фондом. Також, при проведенні
ліквідаційної процедури у зв'язку з
визнанням ЗАТ «Лізинг-нерухомість»
банкрутом, у порушення вимог ст. 42
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» спірний
гуртожиток незаконно був включений до
ліквідаційної маси та проданий з
прилюдних торгів, а не переданий в
комунальну власність.

Судові рішення у господарських справах
від 23.04.2008 року та від 01.10.2009 року
набрали законної сили.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 23.06.2011 року, яке набрало законної
сили встановлено, що ОСОБА_8
неправомірно набув право власності на
секцію АДРЕСА_1 та визнано недійсним
свідоцтво, видане приватним нотаріусом
01.06.2007 року, яким посвідчено, що ОСОБА_8
належить право власності на майно, яке
складається з 4-ох кімнатної секції
АДРЕСА_1, загальною площею 90,7 кв.м.,
житловою - 50,7 кв.м. Встановлено, що
гуртожиток є об'єктом державного
житлового фонду.

Отже, вищезазначеними судовими
рішеннями встановлено, що гуртожиток
по АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної
власності, так як відноситься до
державного житлового фонду та
неправомірно всупереч вимогам ст. 42
Закону України « Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» був включений
у 2007 році арбітражним керуючим Жиліч
О.В. до складу ліквідаційної маси
підприємства - ЗАТ
«Лізинг-нерухомість» та відчужений, а
не переданий у комунальну власність.

Висновки викладені в судових рішеннях
щодо необхідності передачі
гуртожитків до комунальної власності у
разі банкрутства підприємства
відповідають положенням ст. 42
вищезазначеного Закону, якою
установлено, що усі види майнових актів
(майно та майнові права) банкрута, які
належать йому на праві власності або
господарського відання на дату
відкриття ліквідаційної процедури та
виявлені в ході ліквідаційної
процедури, включаються до складу
ліквідаційної маси, за винятком
об'єктів житлового фонду, в тому числі
гуртожитків, дитячих дошкільних
закладів та об'єктів комунальної
інфраструктури, що належать юридичній
особі - банкруту, які передаються в
порядку, встановленому законодавством,
до комунальної власності відповідних
територіальних громад без додаткових
умов і фінансуються в установленому
порядку.

На момент включення гуртожитку до
ліквідаційної маси та продажу його з
прилюдних торгів у 2007 році п.п. 2, 3
Положення про порядок передачі у
комунальну власність
загальнодержавного житлового фонду, що
перебував у повному господарському
віданні або в оперативному управлінні
підприємств, установ та організацій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 891 від 06.11.1995 року,
зі змінами внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.2004
року передбачено, що передачі
безоплатно у комунальну власність
підлягають житлові будинки відомчого
житлового фонду, у тому числі і
гуртожитки.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 без законних підстав
проживали в спірній секції АДРЕСА_1
гуртожитку спростовуються рішенням
Луцького міськрайонного суду від 06.06.2007
року (а.с. 6-7), яким встановлено, що сім'я
ОСОБА_5 проживає в гуртожитку з 1993 року,
у 1999 році згідно ордерів ними отримано
додаткову житлову площу у вигляді двох
кімнат в секції АДРЕСА_1, та рішенням
суду визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_3 і їх
неповнолітніми дітьми право
користування житловим приміщенням в
секції АДРЕСА_1 Зазначена сім'я
проживає і на даний час в спірному
житловому приміщенні.

Рішенням Луцької міської ради від
28.04.2010 року будівля гуртожитку прийнята
у комунальну власність. Виконавчий
комітет Луцької міської ради рішенням
від 02 грудня 2011 року затвердив акт
прийняття-передачі гуртожитку та
передав його на баланс
житлово-комунальному підприємству № 7
міста Луцька (а.с. 38-40).

Статтею 387 ЦК України передбачено, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, зокрема, якщо
майно вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

В зв'язку з тим, що при визнанні в 2007
році ЗАТ «Лізинг-нерухомість»
банкрутом, секція АДРЕСА_1, в якій
проживала сім'я ОСОБА_3 на законних
підставах та мала право користування
цим житловим приміщенням, всупереч
вимогам закону не була передана у
комунальну власність територіальної
громади м. Луцька , а неправомірно була
включена до ліквідаційної маси
товариства, та відчужена на прилюдних
торгах ОСОБА_8 в дальнійшому згідно
договорів купівлі-продажу ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, тому ці обставини свідчать, що
майно з комунальної власності вибуло
не з волі його власника - Луцької
міської ради, а отже відповідно до
положень ч. 1 ст. 188 ЦК України спірна
секція підлягає витребуванню з чужого
незаконного володіння останнього
набувача цього майна - ОСОБА_4

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо пропуску 3-ох
річного строку звернення до суду з
вимогою щодо витребування майна,
оскільки відповідно до положень ст. 264
ЦК України строк позовної давності у
даній справі не пропущено.

Частинами 2, 3 ст. 264 ЦК України
передбачено, що позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, що
прокурор м. Луцька звертався з позовом
в інтересах Луцької міської ради з
частиною вимог, а саме про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності ОСОБА_8 на зазначене житлове
приміщення. Рішенням суду від 23.06.2011
року позов прокурора задоволено, а тому
з зазначеного періоду починається
заново перебіг строку позовної
давності.

Не заслуговують на увагу також доводи
апеляційної скарги про те, що у зв'язку
з відсутністю державної реєстрації
права власності на житлове приміщення
за Луцькою міською радою, тому вона не
вправі вимагати повернення майна, яке
їй не належить.

Відповідно до положень цивільного
законодавства право власності може
підтверджуватися будь-якими
правовстановлюючими документами, що
підтверджують виникнення такого права
у позивача. В даній справі право
позивача на житлове приміщення виникло
відповідно до закону та
підтверджуються рішеннями
господарських судів від 23.04.2008 року та
від23.04.2009 року, рішенням Луцької
міської ради про прийняття будівлі в
комунальну власність.

Звернення стягнення на оспорювань
житлове приміщення згідно рішення
Луцького міськрайонного суду від 30.11.2009
року не є підставою для відмови в
позові.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено відповідно
до норм матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 листопада 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: