Справа № 663/3037/13-ц
Провадження № 2/663/41/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року Скадовський районний
суд Херсонської області у складі:

головуючого судді
Кустова О.Ю.

при секретарі
Кліщ Л.П.

з участю адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Скадовську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договорами позики, зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
недійсними договорів позики, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивачка
звернулася до відповідачів з вказаним
позовом посилаючись на те що її син
ОСОБА_3 двічі позичав у неї грошові
кошти 12.05.2007 року отримав від неї у борг
25000 гривень та 05.06.2010 року 5500 доларів США
про що складені відповідні розписки.
Строк повернення грошових коштів у
розписках не зазначений. На час
отримання грошових коштів у борг
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі.
Вказані грошові кошти відповідачем
ОСОБА_3 були використані в інтересах
сім'ї, а саме на придбання автомобіля та
житлового будинку. До теперішнього
часу сума боргу за договорами позики
позивачці відповідачами не повернута.
Посилаючись на ч. 3 ст. 61, ст. 65 СК України
позивачка просила стягнути з
відповідачів в рівних частках по 37800
грн. боргу за договорами позики, а також
600 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

У листопаді 2013 року відповідачка
ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в якому
просила визнати недійсними договори
позики від 12.07.2007 року та від 05.06.2010 року
посилаючись на те, що вказані договори
виходять за межі дрібних побутових та
були укладені без її згоди. Також
зазначила, що в провадженні
Скадовського районного суду
Херсонської області перебуває справа
про розподіл спільного майна подружжя
ОСОБА_3. Крім того, посилалася на те, що
про існування вищевказаних договорів
позики вона до часу звернення до суду з
первісним позовом не знала, згоди на їх
укладення не давала. Вони з ОСОБА_3
заробляли достатньо коштів для того,
щоб самостійно придбати автомобіль та
житловий будинок.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги за
первісним позовом підтримала у повному
обсязі з підстав викладених у позові.
Пояснила, що у подружжя ОСОБА_3 були
відсутні кошти для того, щоб самостійно
придбати автомобіль та житловий
будинок в зв'язку з чим ОСОБА_3, в
інтересах сім'ї та з відома дружини
ОСОБА_4, позичив недостатні грошові
кошти у матері ОСОБА_2 Просила
первісний позов задовольнити з підстав
у ньому викладених та стягнути з
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 борг за
договорами позики в сумі 37800 грн. з
кожного, а також 600 грн. моральної шкоди.
Зустрічний позов не визнала, оскільки
ОСОБА_4 знала, що частина грошових
коштів на придбання автомобіля та
житлового будинку була взята у борг у
ОСОБА_2 і проти цього не заперечувала.
Просила у задоволенні зустрічного
позову відмовити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний
позов визнав у повному обсязі.
Підтвердив факт отримання від ОСОБА_2
грошових коштів у борг 12.05.2007 року в
розмірі 25000 грн. та 05.06.2010 року в розмірі
5500 доларів США під 5% річних. Зазначив,
що вказані грошові кошти були ним
використані в інтересах сім'ї, а саме на
придбання автомобіля та житлового
будинку. Вважає, що первісний позов
підлягає задоволенню. Зустрічний позов
не визнав, оскільки ОСОБА_4 знала, що
майно подружжя було придбано в тому
числі за позичені грошові кошти і проти
цього не заперечувала. Просив у
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

ОСОБА_4 та її представник адвокат
ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний
позов не визнали, пояснили, що
автомобіль та житловий будинок були
придбані за кошти сім'ї ОСОБА_4. Про
наявність боргових зобов'язань
чоловіка перед ОСОБА_2 вона не знала.
Якщо ОСОБА_3 і позичав кошти у матері,
вони були використані ним на інші
потреби. Згоди на укладення
вищевказаних договорів позики вона, як
дружина, не давала. Звернула увагу суду,
що ОСОБА_2 є пенсіонеркою, має на
утриманні дитину-інваліда та не могла
позичити подружжю будь-які грошові
кошти, оскільки сама їх не мала. Під час
перебування у шлюбі ОСОБА_3 працював на
крайній півночі і заробляв достатньо,
щоб подружжя за власні кошти придбало
автомобіль та житловий будинок.
Просила відмовити у задоволенні
первісного позову, зустрічний позов
задовольнити з підстав викладених у
ньому.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, їх
представників, суд приходить до
наступних висновків.

З актового запису Скадовського
райвідділу РАГС про одруження №197 від
15.12.1995 року вбачається, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 одружились.

Як вбачається з Розписки від 12.05.2007 року
ОСОБА_3 позичив 25000 грн. на придбання
автомобіля у ОСОБА_2 та зобов'язався
повернути.

Крім того, з Розписки від 05.06.2010 року
також вбачається, що ОСОБА_3 позичив
гроші на придбання будинку в м.
Скадовську в сумі 5500 доларів США у
ОСОБА_2 та зобов'язався повернути з
відсотками 5% річних.

Факт отримання грошових коштів за
вказаними розписками сторонами не
оспорювався.

З Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2 від 23.05.2007
року вбачається, що подружжям ОСОБА_3
було придбано автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y
реєстраційний номер НОМЕР_3.

З розписки ОСОБА_5 від 29.06.2010 року
вбачається, що він отримав завдаток в
рахунок оплати за будинок АДРЕСА_1.
Відомості про те ким переданий
вказаний завдаток в розписці відсутні.

З рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 19.12.2013 року
вбачається, що судом розглядався спір
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя, зокрема
серед спільного майна були вищевказані
автомобіль та житловий будинок
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України,
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Таким чином для покладення обов'язку з
повернення боргу на подружжя мають
бути подані докази того, що позичені
грошові кошти використані в інтересах
сім'ї.

Позивачкою ОСОБА_2 та її представником
в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України не
надано суду належних та допустимих
доказів того, що грошові кошти взяті
ОСОБА_3 у борг були використані саме на
придбання майна яке в подальшому стало
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_3.

До відомостей зазначених у розписках
суд ставиться критично і їх до уваги не
приймає, оскільки вказані відомості не
індивідуалізують автомобіль та
житловий будинок на придбання яких
бралися кошти. Також суд не приймає до
уваги пояснення відповідача ОСОБА_3
оскільки вони не підтверджуються
іншими доказами і факт придбання
автомобілю DAEWOO LANOS TF69Y реєстраційний
номер НОМЕР_3 та будинку АДРЕСА_1 за
позичені у ОСОБА_2 кошти ОСОБА_4
заперечувала.

При цьому суд враховує, що під час
перебування у шлюбі і на час придбання
автомобілю та житлового будинку ОСОБА_3
працював, про що свідчить копія
трудової книжки останнього та
розрахункові листки, мав стабільний
високий дохід. Зокрема, з довідки про
здійснення операції з готівковою
валютою від 17.06.2010 року вбачається, що
ОСОБА_3 здійснив обмін російських
рублів на суму 6400 доларів США.

На підставі викладеного та враховуючи
відсутність доказів того, що позичені
грошові кошти використані на придбання
спільного майна подружжя Солов'єнків
суд не вбачає передбачених законом
підстав для покладення обов'язку з
повернення боргу у відповідній частині
на ОСОБА_4

З урахуванням викладеної думки суду
позовні вимоги за зустрічним позовом
про визнання недійсними договорів
позики також задоволенню не
підлягають. При цьому суд враховує, що
ОСОБА_4 не є стороною вищевказаних
договорів позики, і для неї вказані
договори не зумовлюють правових
наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Однак положення
вказаної норми закону
розповсюджуються на випадки
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, а не на зобов'язання позики.

Разом з тим, враховуючи визнання позову
ОСОБА_3 та підтвердження ним боргових
зобов'язань перед ОСОБА_2 суд вважає, що
первісний позов в частині позовних
вимог до останнього підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

На підставі викладеного суд вважає, що
між сторонами був укладений договір
позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

До теперішнього часу відповідач не
повернув борг позивачці.

Суд вважає позов в частині стягнення з
відповідача на користь позивачки боргу
за договором позики таким, що підлягає
частковому задоволенню і з відповідача
має бути стягнуто на користь позивачки
заборгованість за договором позики від
12.05.2007 року у сумі 25000 грн., а також за
договором позики від 05.06.2010 року у сумі
(5500 доларів США сума позики) + (5500
доларів США х 0,05 відсотки за договором
х 3 роки прострочення в межах позовних
вимог = 825 доларів США відсотків) = 6325
доларів США х (7,993 грн. вартість одного
долара США за офіційним курсом НБУ
станом на 06.02.2014 року) = 50555,72 грн.
Загальний розмір заборгованості
складає 25000 грн. + 50555,72 = 75555,72 грн.

Курс НБУ суд визнає
загальновідомою обставиною яка не
підлягає доказуванню на підставі ч. 2
ст. 61 ЦПК України.

Разом з тим, суд вважає за
необхідне відмовити позивачці в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача моральної
шкоди оскільки така шкода не виникає з
договірних правовідносин, і законом,
зокрема ст. 625 ЦК України, передбачені
інші санкції за порушення строків
виконання грошових зобов'язань.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК
України з відповідача ОСОБА_3 на
користь держави має бути стягнуто 755,55
грн. судового збору.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договорами позики -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договорами позики
від 12.05.2007 року та від 05.06.2010 року з
урахуванням відсотків у загальному
розмірі 75555,72 грн.

В іншій частині позовних вимог за
первісним позовом відмовити за
необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
755,55 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
недійсними договорів позики -
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Скадовський районний суд Херсонської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами які не
були присутніми під час проголошення
рішення в той же строк з дня отримання
його копії.

Суддя
О. Ю. Кустов