інстанції Дубановська І.Д.Провадження
№ 22-ц/780/1499/14 Доповідач у 2 інстанції
ТаргонійКатегорія 29
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Черепинець
А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 17 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування шкоди, заподіяної в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, заподіяної в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
07.06.2013 року близько 10 год. 20 хв. на
Південному мосту відбулося зіткнення
автомобілів «MAN» д.н.з. НОМЕР_5 під
керуванням ОСОБА_2 та «LAND ROVER» д.н.з.
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, яка є
його власником. Дорожньо-транспортна
пригода виникла в результаті вчинення
правопорушення ОСОБА_2

Внаслідок зіткнення, автомобілі
отримали механічні пошкодження.
Вартість матеріальних збитків,
завданих власнику автомобіля «LAND ROVER»
д.н.з. НОМЕР_2, становить 140 884,39 грн., що
підтверджується звітом про оцінку
вартості (розмірів) збитку, завданих
пошкодженням транспортного засобу.

Додатково позивачем були понесені
витрати на проведення зазначеної
оцінки, що становить 815 грн. та витрати
на стоянку та дефектовку автомобіля
після ДТП в розмірі 1581,16 грн. Загальна
вартість завданих позивачу
матеріальних збитків складає 143 280,55
грн.

Враховуючи, що цивільно-правова
відповідальність відповідача на час
вчинення ДТП була застрахована, а
граничний розмір відшкодування у разі
настання страхового випадку складає 50
000 грн., позивач вважала за необхідне
стягнути з відповідача суму, яка
перевищує ліміт вказаного страхового
відшкодування, тобто 93 280,55 грн.

Крім того, позивач просила стягнути
завдану моральну шкоду, яку вона
оцінила в розмірі 15 000 грн., витрати на
правову допомогу в розмірі 2500 грн. та
судовий збір в розмірі 1108 грн.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 грудня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила скасувати
рішення та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Разом із тим рішення суду першої
інстанції даним вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні, позивачем не
доведені правові підстави стягнення
завданої шкоди з відповідача ОСОБА_2

Проте колегія суддів повністю не може
погодитися з такими висновками суду,
оскільки вони зроблені за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, та неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

Судом встановлено, що 07.06.2013 року
близько 10 год. 20 хв. на Південному мосту
відбулося зіткнення автомобілів “MAN”
д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_2 та
"LAND ROVER" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_1, яка є його власником. Внаслідок
зіткнення, автомобілі отримали
механічні пошкодження.

Винним у вчиненні даної
дорожньо-транспортної пригоди визнано
ОСОБА_2, що підтверджується постановою
Дарницького районного суду Київської
області від 17.07.2013 року.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що позивачем невірно обрано спосіб
захисту порушеного права, тому як
відшкодування шкоди за вказану
дорожньо-транспортну пригоду має
проводитися на підставі ст. 1188 ЦК
України, у зв'язку з тим, що участь у
пригоді приймали також і інші
автомобілі.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи про
притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КпАП України, копія яких
міститься у справі, ОСОБА_2 є власником
транспортного засобу "MAN" д.н.з. НОМЕР_5.

Підтвердженням вини відповідача у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди
є постанова Дарницького районного суду
Київської області від 17.07.2013 року, якою
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
зіткнення з автомобілем “Хюндай”
д.н.з. НОМЕР_9, ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_10., "Пежо"
д.н.з. НОМЕР_8" та "Ленд Ровер" д.н.з.
НОМЕР_2.

Обов'язок відшкодувати завдану шкоду
виникає у особи, яка її завдала, в
даному випадку - ОСОБА_2, оскільки дії
останнього були неправомірними, між
діями і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем доведено наявність вини
відповідача у скоєнні даної
дорожньо-транспортної пригоди та
нанесення шкоди її майну, а тому
колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Вартість матеріальних збитків,
завданих власнику автомобіля “LAND ROVER”
д.н.з. НОМЕР_2 становить 140 884,39 грн., що
підтверджується звітом про оцінку
вартості (розмірів) збитку, завданих
пошкодженням транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність
відповідача на час
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована в ПАТ УСК "Гарант Авто" на
підставі Поліса № АЕ / 1135715, згідно
якого розмір страхової суми за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, становить
50 000 гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Сума завданих матеріальних збитків
перевищує ліміт відповідальності
страховика, а тому вимоги ОСОБА_1 щодо
стягнення різниці між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою, що
складає 90 884,39 грн., є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів, також
підлягають задоволенню вимоги щодо
стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на
проведення оцінки завданих
матеріальних збитків в розмірі 800
гривень, що підтверджується
відповідною квитанцією (а.с. 56).

Що стосується витра, понесених на
стоянку та дефектовку автомобіля після
дорожньо-транспортної пригоди в сумі
1581,16 грн., вони не знайшли свого
підтвердження, оскільки докази про їх
оплату в матеріалах справи відсутні.

Крім того, колегія суддів апеляційного
суду дійшла висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача завданої
моральної шкоди, яку позивач оцінила в
розмірі 15 000 гривень.

На підставі ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я: у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України,
моральна шкода завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Колегія суддів приходить до висновку,
що позивачем не надано належних
доказів заподіяння їй моральної шкоди
відповідачем.

Що стосується стягнення з відповідача
витрат на юридичну допомогу, колегія
суддів виходить з наступного.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України,
передбачено, що витрати на правову
допомогу входять до витрат, пов'язаних
з розглядом справи.

Згідно ч. 2 ст. 56 ЦПК України, особа, яка
має право на надання правової допомоги,
допускається ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у справі.

Правова допомога ОСОБА_1 надавалася на
підставі договору на надання
комерційних (юридичних) послуг від
19.08.2013 року, укладеного з ФОП ОСОБА_3

Однак, відомості про те, що ОСОБА_3 був
допущений до участі в розгляді справи
ухвалою суду як особа, що надає правову
допомогу, відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність належних
підстав для стягнення витрат на
правову допомогу.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, судові витрати
стягуються пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, що
становить 916,84 грн. - судовий збір за
подачу позовної заяви та 458,42 грн. -
судовий збір за подачу апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обстави, що мають значення для справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 23, 1167, 1187, 1194 ЦК України,
ст. ст. 56, 59, 60, 79, 88, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 грудня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
завдані матеріальні збитки в розмірі 93
280 (дев'яносто три тисячі двісті
вісімдесят) гривень 55 копійок та
судовий збір в розмірі 1399 (одна тисяча
триста дев'яносто дев'ять) гривень 20
копійок.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: