Справа № 372/5783/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року
Обухівський районний суд
Київської області в складі:

головуючого судді Кравченко М.В.

при секретарі Радченко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Обухівського
районного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсними
державного акту на право власності на
земельну ділянку, свідоцтв про право на
спадщину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною
заявою до відповідачів, в якій
посилається на те, що згідно договору
купівлі - продажу садового будинку від
12.02.2008 року, вона є власником садового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Попереднім власником
вищевказаного будинку, на підставі
свідоцтва про право власності на
будинок АДРЕСА_1 від 13 січня 2006 року
була ОСОБА_4, яка була одружена із
ОСОБА_5, що в серпні 1996 року отримав
земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0547 га в
садовому товаристві «Росинка». В
подальшому на цій земельній ділянці
було побудовано належний їй садовий
будинок. Відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 отримали спадщину по 1/3 частини
спірної земельної ділянки. Державний
акт на ім'я ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, було видано 19 травня 2008
року після його смерті в порушення
законодавства, тому спірна ділянка не
могла входити до складу спадщини.
Просила суд визнати недійсним
державний акт на право приватної
власності на землю серії ЯЖ № 036785,
виданий 19 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_5
щодо земельної ділянки площею 0,0547 га,
яка розташована на території
Великодмитровицької сільської ради
Обухівського району Київської області
в ст «Росинка», цільове призначення -
ведення садівництва, кадастровий номер
:06:001:0081, зареєстрований у Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 31, та
скасувати його державну реєстрацію,
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою 28 серпня 2008 року за реєстровим
№ 2-1368 ОСОБА_3 відносно 1/3 частини
земельної ділянки площею 0,0547 га, яка
розташована на території
Великодмитровицької сільської ради
Обухівського району Київської області
в ст «Росинка», кадастровий номер
:06:001:0081, визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане Десятою Київською
державною нотаріальною конторою 28
серпня 2008 року за реєстровим № 2-1367
ОСОБА_2 відносно 1/3 частини земельної
ділянки площею 0,0547 га, яка розташована
на території Великодмитровицької
сільської ради Обухівського району
Київської області в ст «Росинка»,
кадастровий номер :06:001:0081, визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою 12 вересня 2009 року за
реєстровим № 2-1505 ОСОБА_4 відносно 1/3
частини земельної ділянки площею 0,0547
га, яка розташована на території
Великодмитровицької сільської ради
Обухівського району Київської області
в ст «Росинка», кадастровий номер
:06:001:0081.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6 підтримав позов в
повному обсязі, посилаючись на
порушення права позивача як власника
будинку видачею державного акту на
земельну ділянку, на якій перебуває
будинок, на ім'я померлої на той час
особи всупереч чинному законодавству,
про що позивачеві стало відомо у 2012
році під час судового розгляду іншого
спору про поділ майна, земельна ділянка
нотаріусом помилково включена до
спадкової маси, оскільки ОСОБА_5 за
життя не набув права власності на неї,
просив поновити строки позовної
давності через поважність причин.

Відповідач ОСОБА_2, яка також була
допитана в якості свідка, в судовому
засіданні позов не визнала,
посилаючись на пропуск позивачем
строків позовної давності, обізнаність
позивача із фактом видачі державного
акту в 2008-2009 роках, розгляд
прокуратурою в 2009 році звернення про це
позивача, а також на те, що державний
акт на право власності на земельну
ділянку на момент смерті спадкодавця
був виготовлений, проте не був
зареєстрований з незалежних від нього
обставин, рішення про передачу
земельної ділянки прийнято ще за час
життя спадкодавця,

Представники відповідачів ОСОБА_7,
ОСОБА_8 проти позову заперечили,
посилаючись на аналогічні обставини,
видачу державного акту на запит
нотаріуса, неповажність причин
пропуску строків позовної давності,
просили застосувати наслідки спливу
позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилась, подала заяву про розгляд
справи у її відсутність, позовні вимоги
визнала та не заперечила проти їх
задоволення.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того закон них підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Вислухавши відповідача, представників
сторін, свідка, перевіривши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 є власником садового
будинку з надвірними спорудами за
адресою: АДРЕСА_1, що визнається
сторонами і підтверджується договором
купівлі-продажу, витягом з Державного
реєстру правочинів, рішенням
Обухівського районного суду Київської
області від 26.03.2012 року, довідкою БТІ та
іншими матеріалами справи.

Вказаний будинок розташований на
земельній ділянці площею 0,0547 га на
території Великодмитровицької
сільської ради Обухівського району
Київської області в ст «Росинка»,
цільове призначення - ведення
садівництва, кадастровий номер
:06:001:0081, що визнається сторонами,
підтверджується довідкою
Старобезрадичівської сільради, іншими
матеріалами справи.

Розпорядженням Обухівської
райдержадміністрації від 16.05.2007 року №
492 було вирішено питання про виділення
вказаної вище земельної ділянки у
власність ОСОБА_5, однак право
власності на неї за цією особою
державою не було зареєстровано, отже за
життя він не набув права власності на
спірну земельну ділянку, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку,
матеріалами спадкової справи,
інформаційними довідками із державних
реєстрів, іншими матеріалами справи.
При цьому суд відмічає, що сторонами не
було подано доказів, які б
підтверджували зміст вказаного
розпорядження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідачі як спадкоємці за законом
звернулись до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини ОСОБА_5,
Десятою Київською державною
нотаріальною конторою було відкрито
спадкову справу № 1556/07, відповідачам
було видано свідоцтва про право на
спадщину відносно іншого спадкового
майна, яке не є спірним в межах цієї
справи, що підтверджується матеріалами
спадкової справи.

19 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_5 за
запитом державного нотаріуса Десятої
Київської державної нотаріальної
контори від 25.04.2008 року ОСОБА_3 було
видано державний акт на право
приватної власності на землю серії ЯЖ
№ 036785 щодо земельної ділянки площею
0,0547 га, яка розташована на території
Великодмитровицької сільської ради
Обухівського району Київської області
в ст «Росинка», цільове призначення -
ведення садівництва, кадастровий номер
:06:001:0081, зареєстрований у Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 31, що
підтверджується державним актом,
запитом нотаріуса, матеріалами
спадкової справи.

Десятою Київською державною
нотаріальною конторою кожному із
відповідачів було видано свідоцтва про
право на спадщину за законом відносно
1/3 частини земельної ділянки площею 0,0547
га, яка розташована на території
Великодмитровицької сільської ради
Обухівського району Київської області
в ст «Росинка», кадастровий номер
:06:001:0081, а саме 28 серпня 2008 року за
реєстровим № 2-1368 ОСОБА_3, 28 серпня 2008
року за реєстровим № 2-1367 ОСОБА_2, 12
вересня 2009 року за реєстровим № 2-1505
ОСОБА_4, що визнається сторонами,
підтверджується свідоцтвами,
матеріалами спадкової справи.

При наданні правової оцінки позову суд
приймає до уваги наступне.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором. Якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Правомірність набуття позивачем права
власності на садовий будинок, що
розташований на спірній земельній
ділянці підтверджена належними
правовстановлюючими документами,
фактом державної реєстрації такого
права, а також чинними судовими
рішеннями, що в силу ст.61 ЦПК України
мають преюдиційне значення для
вирішення спору між тими ж сторонами.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право
власності на землю (земельну ділянку)
набувається і здійснюється відповідно
до закону.

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно п.п. „а","б" ч.1 ст.81 ЗК України
громадяни України набувають право
власності на земельні ділянки на
підставі придбання за договором
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами,
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

Статтею 125 ЗК України в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин, було передбачено, що
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5
йому не було видано документа, що
посвідчує право власності (державного
акту), його право власності на спірну
земельну ділянку не було зареєстроване
державою, що свідчить про те, що ОСОБА_5
не набув права власності на земельну
ділянку площею 0,0547 га, яка розташована
на території Великодмитровицької
сільської ради Обухівського району
Київської області в ст «Росинка»,
кадастровий номер :06:001:0081.

Відповідно до п.9.1.1 наказу Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 02.07.2003 року № 174 «Про затвердження
Тимчасового порядку ведення
державного реєстру земель», чинного на
час виникнення спірних правовідносин,
для отримання державного акта на право
власності на земельну ділянку та
здійснення його державної реєстрації
власник або належним чином
уповноважена ним особа повинна
пред'явити оператору (реєстратору)
документ, що посвідчує особу (та її
повноваження - у разі наявності), та
надати копію довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера власнику
органами Державної податкової
адміністрації України та копію
документа про сплату послуг за
внесення записів до державного реєстру
земель.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5
не отримував оспорюваного державного
акта ні особисто, ні через
представника, не уповноважував
відповідача ОСОБА_3 на отримання
державного акту, надані після його
смерті нотаріусом повноваження
відповідачеві отримати державний акт
не грунтуються на законі та не можуть
вважатись належними і достатніми, тому
при видачі оспорюваного державного
акту на ім'я померлої особи було грубо
порушено чинне законодавство.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.2 ст.1299 ЦК України право
власності на нерухоме майно виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації цього майна.

Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину визнається недійсним
за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що у встановленому
законом порядку ОСОБА_5 не набув права
власності на спірну земельну ділянку,
тому цей об'єкт нерухомого майна не
входив до складу спадкового майна, а
відповідачі не мали права спадкування
в частині права власності на спірну
земельну ділянку.

Таким чином, доводи позову про
неправомірність видачі оспорюваних
свідоцтв про право на спадщину знайшли
підтвердження під час судового
розгляду, тому неправомірно видані
нотаріусом свідоцтва слід визнати
недійсними.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи те, що при видачі
оспорюваного державного акту було
порушено передбачені законом права та
законні інтереси позивача як власника
садового будинку, що розташований на
цій же земельній ділянці, оспорюваний
державний акт про право власності на
земельну ділянку, оспорювані свідоцтва
про право на спадщину слід визнати
недійсними, в судовому порядку
захистивши порушені права позивача.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладені вище обставини,
вирішуючи спір на підставі наявних у
справі доказів, суд вважає, що доводи
позову грунтуються на законі та
матеріалах справи, позовні вимоги
доведені належними і допустимими
доказами.

Заперечення відповідачів та їх
представників суд вважає
необгрунтованими, оскільки вони не
узгоджуються із зібраними по справі
письмовими доказами, грунтуються на
неналежних правових підставах.

Доводи про фактичне виготовлення
оспорюваного державного акту за життя
спадкодавця будь-якими доказами не
підтверджені, відомості щодо технічної
документації по виготовленню
оспорюваного державного акту судом не
встановлені по причині відсутності
такої документації. Поряд з тим, з
наявних у спадковій та судовій справах
копій державного акту вбачається, що
він був виданий 19.05.2008 року, тобто після
смерті спадкодавця.

Доводи представників відповідача про
прийняття розпорядження Обухівської
райдержадміністрації про надання
земельної ділянки ОСОБА_5 за його життя
не мають суттєвого правового значення
на вирішення цього спору з огляду на
диспозитивність цивільного
судочинства, оскільки чинним
законодавством передбачено виникнення
права власності на земельну ділянку не
з часу винесення рішення уповноваженим
органом, як вони стверджують, а з часу
державної реєстрації такого права. За
змістом ст.1218 ЦК України як спадкоємці
померлого, відповідачі могли б
успадкувати право на виділення
земельної ділянки із державної
власності, а не право власності на неї,
тому правова позиція відповідачів по
суті спору є юридично неспроможною.

Посилання представника відповідача на
окремі норми права і судову практику у
спорах про визнання права власності на
спадкове майно суд не приймає до уваги,
оскільки це не стосується спірних
правовідносин у цій справі, де
вирішуються позовні вимоги іншого
роду, предмети спору і обставини, що
підлягають доказуванню, різняться,
тому співвіднесення їх із цим спором
безпідставне.

За таких обставин, суд вважає
заперечення відповідачів по суті
позовних вимог недоведеними всупереч
вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України.

Вирішуючи питання про позовну давність
суд враховує наступне.

Згідно ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Суд вважає доведеними посилання
позовної заяви на те, що позивачеві
стало достовірно відомо про порушення
його прав та законних інтересів лише
під час розгляду судом іншого спору між
сторонами із доданих до позову ОСОБА_3,
ОСОБА_2 документів в 2012 році, тобто в
межах строку позовної давності,
оскільки позов подано до суду 27.11.2013
року.

Посилання відповідачів на факт
здійснення органами прокуратури
звернень ОСОБА_1 щодо правомірності
отримання державного акту на ім'я
ОСОБА_5 суд не може покласти в основу
рішення, оскільки ця обставина не є
переконливим доказом обізнаності
позивача із порушенням її особистих
прав раніше термінів, на яких наполягає
позивач. Факт здійснення такої
прокурорської перевірки узгоджується
із матеріалами справи, однак у справі
відсутні відомості про вручення
позивачеві листа заступника прокурора
Обухівського району Київської області
від 28.01.2010 року. Будь-якими іншими
доказами не підтверджуються обставини
обізнаності позивача із змістом
оспорюваного по цій справі державного
акту, співвіднесення його видачі із
порушеннями особистих прав позивача як
власника об'єкту нерухомого майна, що
розміщений на цій земельній ділянці.
Враховуючи викладене, оцінюючи наявні
у справі докази у їх сукупності, суд
вважає заяву відповідачів про
застосування наслідків спливу
позовної давності недоведеною і такою,
що не підлягає задоволенню.

Суд вважає, що позивач не могла
своєчасно довідатись про обставини, за
яких порушено або могло бути порушено
її права чи законні інтереси в частині
неправомірної передачі померлому
ОСОБА_5 спірної земельної ділянки,
оскільки він не наділений чинним
законодавством відповідними
повноваженнями для своєчасного
виявлення і надання правової оцінки
обставин виділення спірних земельних
ділянок іншим особам.

Факт одержання позивачем копії
оспорюваного державного акту лише у 2012
році підтверджується наявними у справі
письмовими доказами - матеріалами
судових спорів між сторонами, що
містяться, в тому числі, в матеріалах
спадкової справи.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
доведено поважність причин пропуску
строку позовної давності, тому
наслідки спливу позовної давності не
можуть бути застосовані.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

З огляду на доведеність поважності
причин пропуску строку позовної
давності, явну неправомірність видачі
правовстановлюючого документа на
землю на ім'я померлої особи, суд вважає
можливим відновити позивачу строки
позовної давності за цим спором.

Враховуючи викладене вище, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 174, 209, 212-214
ЦПК України, ст.ст. 78, 81, 116, 118, 125, 126, 152, 153
ЗК України, ст.ст. 204, 215, 216, 317, 319, 321, 373, 386,
387, 391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Відновити строк позовної давності.

Визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії ЯЖ № 036785, виданий 19 травня 2008 року
на ім'я ОСОБА_5 щодо земельної ділянки
площею 0,0547 га, яка розташована на
території Великодмитровицької
сільської ради Обухівського району
Київської області в ст «Росинка»,
цільове призначення - ведення
садівництва, кадастровий номер
:06:001:0081, зареєстрований у Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 31, та
скасувати його державну реєстрацію.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою 28 серпня 2008 року за реєстровим
№ 2-1368 ОСОБА_3 відносно 1/3 частини
земельної ділянки площею 0,0547 га, яка
розташована на території
Великодмитровицької сільської ради
Обухівського району Київської області
в ст «Росинка», кадастровий номер
:06:001:0081.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою 28 серпня 2008 року за реєстровим
№ 2-1367 ОСОБА_2 відносно 1/3 частини
земельної ділянки площею 0,0547 га, яка
розташована на території
Великодмитровицької сільської ради
Обухівського району Київської області
в ст «Росинка», кадастровий номер
:06:001:0081.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою 12 вересня 2009 року за
реєстровим № 2-1505 ОСОБА_4 відносно 1/3
частини земельної ділянки площею 0,0547
га, яка розташована на території
Великодмитровицької сільської ради
Обухівського району Київської області
в ст «Росинка», кадастровий номер
:06:001:0081.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Обухівський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні
під час проголошення рішення - з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
М.В.Кравченко