У х в а л а

13 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Матвєєвої
О.А.,

Мазур Л.М., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 вересня 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У лютому 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернувся до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
10 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_3
укладено договір про надання кредиту у
розмірі 5 тис. грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користуванням кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач не виконав належним
чином свої зобов'язання, внаслідок чого
станом на 31 січня 2013 року утворилась
заборгованість у сумі 32 234 грн. 11 коп.,
яку позивач просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 07 травня 2013
року у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 27 червня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 32 234 грн. 11 коп.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 вересня 2013
року ОСОБА_3 відмовлено у відкритті
касаційного провадження у вказаній
справі.

У грудні 2013 року на адресу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 вересня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема ст.
ст. 214, 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України та п. 7 ч. 11
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів».

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_3
долучила до заяви ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 червня 2013 року, 30 жовтня 2013
року, 11 листопада 2013 року, 13 листопада
2013 року, 20 листопада 2013 року (2).

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень п. 7 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року «Про судову практику застосування
ст. ст. 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення справи
спору у справі й не відбулося
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3
розділу 5 ЦПК України, і на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Зі змісту доданих ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року та від
20 листопада 2013 року вбачається, що
судові рішення нижчестоящих судів
скасовано, справу передано на новий
розгляд, тобто остаточного вирішення
спору судом касаційної інстанції не
відбулося, тому на вказані ухвали не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Крім того, посилання заявниці на ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 листопада 2013
року не може здійснюватися на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, оскільки
зазначена ухвала прийнята у порядку,
передбаченому ст. ст. 355-360 ЦПК України,
тому не відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 червня 2013
року, 13 листопада 2013 року, 20
листопада 2013 року касаційні скарги
відхилено, залишено в силі судові
рішення нижчестоящих судів, якими у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено, з тих підстав, що
відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
кредитору забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 вересня 2013
року ОСОБА_3 відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі, з тих
підстав, що позов про стягнення
кредитної заборгованості задоволено
правомірно, оскільки відповідачка дала
згоду на укладення кредитного договору
на визначених банком умовах, про що
свідчить її підпис на заяві. Відповідно
до п. 9.3 Умов та правил надання
банківських послуг, картрахунки
відкритті на необмежений час.
Відповідачка кредитні кошти по картці
не повернула, тому має погасити
кредитну заборгованість.

Тобто судами встановлені різні
фактичні обставини, а наведені
заявницею доводи не містять ознак, які
відповідно до вимог вищевказаної норми
є підставами для перегляду судового
рішення, тому у допуску справи до
провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник Судді:
А.О.
Лесько

Л.М. Мазур

О.А. Матвєєва

О.В. Умнова