У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

26 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення суми заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») на
рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 5 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 18 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернулося до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 27 грудня
2007 року із ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за яким йому надано
кредит у розмірі 23 тис. грн терміном до
26 червня 2009 року зі сплатою 30 % річних. У
той же день на забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором із
ОСОБА_4 було укладено договір поруки.
Позичальник, як і поручитель,
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконували,
допустили заборгованість. Рішенням
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 19 листопада 2009
року позов ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено:
стягнуто з відповідачів на користь
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
суму заборгованості по тілу кредиту,
процентах, комісійній винагороді та
пені в розмірі 21 181 грн 05 коп. Однак
вказане рішення суду відповідачами не
виконано, борг не погашено. За період з
24 червня 2009 року по 8 липня 2013 року
заборгованість по процентам склала 10 601
грн 84 коп., сума простроченої комісії - 3
628 грн 30 коп. та 74 193 грн 86 коп. пені, а
всього 88 064 грн.

У звґязку з цим позивач просив суд
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь вказану суму
заборгованості, а також понесені ним
судові витрати.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 5
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 18 грудня 2013 року, у
задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит», посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
звернувся до суду із позовом з
пропуском строку позовної давності,
який починає рахуватися з дати
ухвалення рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 19 листопада 2009 року, А ОСОБА_3 подано
клопотання про застосування наслідків
пропуску строку позовної давності.

Апеляційний суд погодився із таким
висновком суду першої інстанції.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 27 грудня 2007 року
між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, за яким йому надано кредит у
розмірі 23 тис. грн терміном до 26 червня
2009 року зі сплатою 30 % річних.

У той же день на забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором із
ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Позичальник, як і поручитель,
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконували,
допустили заборгованість.

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 19
листопада 2009 року позов ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено: стягнуто з
відповідачів на користь ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» суму
заборгованості по тілу кредиту,
процентах, комісійній винагороді та
пені в розмірі 21 181 грн 05 коп.

Однак вказане рішення суду
відповідачами не виконано, борг не
погашено. За період з 24 червня 2009 року
по 8 липня 2013 року за розрахунком банку
заборгованість по процентам склала 10 601
грн 84 коп., сума простроченої комісії - 3
628 грн 30 коп. та 74 193 грн 86 коп. пені, а
всього 88 064 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Строк та термін можуть бути
визначені актами цивільного
законодавства, правочином або рішенням
суду.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.

Ухвалюючи рішення, суди виходили із
того, що строк дії договору визначений
до 26 червня 2009 року, однак рішенням
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 19 листопада 2009
року строк позовної давності
перервався і з цієї дати почався
заново.

Разом з тим, у порушення вимог ст. ст. 212 -
214, 315 ЦПК України, апеляційний суд не
перевірив доводів позивача про те, що,
сплативши 28 вересня 2011
року 150 грн на погашення кредитної
заборгованості, ОСОБА_3 визнав
свій борг; не звернув уваги на докази,
надані позивачем до позовної заяви
(розрахунок суми заборгованості за
кредитним договором, в якому містяться
вказані дані про часткове погашення
боргу на а.с. 8), недоліків суду першої
інстанції не усунув; не дослідив
обставин того, ким саме погашено
частково кредит і при доведеності
цього факту не врахував, що в силу
ст. 264 ЦК України 28 вересня 2011 року
строк позовної давності перервався
визнанням ОСОБА_3 свого боргу і з цієї
дати почався заново.

За таких обставин судове рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 18 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д.
Луспеник

Судді
Б.І.
Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко