Справа № 703/4171/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2014 Смілянський міськрайонний суд
Черкаської області в складі:

головуючого-судді
Гудзюка І.В.

при секретарі Гречка
В.В.,

з участю представників:

позивачки - ОСОБА_1
та адвоката ОСОБА_2,

відповідача -
адвоката ОСОБА_3,

органу опіки та піклування -
Баранюк З.Г.,

прокурора - Бутар
В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сміла
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, за участю органу опіки та
піклування в особі служби у справах
дітей Смілянської районної державної
адміністрації, Смілянського
міжрайонного прокурора, про визначення
місця проживання малолітньої дитини та
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
за участю органу опіки та піклування в
особі служби у справах дітей
Смілянської районної державної
адміністрації, Смілянського
міжрайонного прокурора, про визначення
місця проживання дітей,-

встановив:

24 липня 2013 року ОСОБА_5 звернулася в суд
із позовом до ОСОБА_6 про визначення
місця проживання дітей.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка вказала, що із відповідачем в
зареєстрованому шлюбі перебувала з 30
квітня 1998 року по 21 червня 2011 року, від
якого мають двох неповнолітніх дітей -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В 2008 році чоловік не мав постійного
місця роботи, а вона на той час
працювала медичною сестрою в КЗ
«Черкаська обласна психіатрична
лікарня №1». З метою покращення
матеріального становища сім'ї чоловік
переконав її про необхідність
розпочати ведення своєї бізнес-справи,
умовив взяти кредит під заставу
належного їй будинку на суму 20 000
доларів США. За отримані кошти було
придбано обладнання та матеріали для
виготовлення метало-пластикових вікон.
Але для нормального розвитку сімейного
бізнесу коштів бракувати. Тому нею
було отримано ще три кредити, кошти від
одного з яких витрачено на купівлю
вантажного автомобіля. Проте, після
настання економічної кризи восени 2008
року, значно зменшилися об'єми
замовлень, що разом із значною
інфляцією, призвело до того, що доходів
від бізнесу не вистачало навіть на
погашення банківських кредитів. В
червні 2009 року, на так званій сімейній
раді, було прийнято рішення, про те, що
вона поїде на заробітки до Італії,
звідки буде надсилати кошти для
погашення кредитів, в той час як
позивач мав продовжувати розпочатий
разом бізнес по виготовленню вікон.
Перші пів року, було тяжко, а грошові
кошти, які вона передавала чоловікові,
не покривали кредитні платежі, але він
запевняв, що все в загалом добре. З
березня місяця 2010 року вона почала
переказувати позивачу близько 800 €
(євро) щомісяця. В загалом вона
переслала чоловікові через свою
знайому ОСОБА_10, проживання якої
офіційно легалізовано в Італії, 6325 €
(євро). Крім того, вона постійно
передавала подарунки та речі дітям.
Проте в кінці 2010 року вона відчула від
чоловіка та дітей певне погіршення у
відношенні до неї. Вона неодноразово
просила чоловіка повідомити про стан
виплат на погашення кредитів, маючи
намір скоріше повернутись до родини,
але чоловік під різними приводами
зволікав у наданні такої інформації. В
січня 2011 року, її матір, перевірила
стан сплати кредитних коштів і
з'ясувалось, що чоловік вводив її в
оману, платежі за найбільшим кредитом,
що отриманий під заставу її будинку,
вносилися лише двічі, в зв'язку із чим
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 9 червня 2010 року з
неї стягнуто на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість по
кредитному договору від 18 квітня
2008 року в розмірі 123 400 грн. 19 коп. Також
залишилися непогашеними і інші три
кредити. Тому вона зробила висновок, що
увесь її річний заробіток пішов не за
призначенням, а на інші потреби
відповідача. Через такі дії чоловіка
вона втратила до нього довіру і подала
заяву на розірвання шлюбу, а кошти
продовжувала надсилати із Італії на
адресу матері. В зв'язку із цим
відповідач почав їй погрожувати,
обмежив спілкування з дітьми не тільки
її, а і її матір ОСОБА_1 Остання була
вимушена в судовому порядку добиватися
зустрічей та побачень із онуками. При
цьому, відповідач неодноразово
відмовлявся від отриманні поштових
переказів, які вона через матір
надсилала йому на утримання дітей,
відмовлявся отримувати посилки із
дитячими речами. На даний час вона має
роботу, як на Україні, так і в Італії, де
її заробіток значно вищий ніж на
Україні і куди вона вимушена частіше
виїжджати з метою погасити
заборгованість по кредитам та уникнути
звернення стягнення на належний їй
будинок. Відповідач, не дає їй вільно
спілкуватися з дітьми, при цьому
психологічно налаштовує дітей проти
неї та її батьків.

Тому позивачка, посилаючись на
зазначені вище обставини, а також на
положення ст. 161 СК України, Декларації
про загальні засади державної
політики України стосовно сім'ї та
жінок, схваленої Постановою Верховної
Ради України від 06 березня 1999 року,
Декларації прав дитини, прийнятої
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, просить суд визначити місце
проживання дітей із нею та зобов'язати
відповідача передати дітей їй.

В ході розгляду справи, з врахуванням
того, що ІНФОРМАЦІЯ_3 старшому сину
ОСОБА_7 виповнилося 14 років, позивачка,
з врахуванням положень ч.3 ст. 161 СК
України, позовні вимоги зменшила та
просила задовольнити її позовні вимоги
в частині визначення проживання
малолітнього сина ОСОБА_8 із нею,
зобов'язавши відповідача передати сина
їй.

Відповідач, не погоджуючись із позовом
ОСОБА_5, подав зустрічний позов, в якому
зазначив, що шлюбні відносини із
позивачкою припинені в 2009 році, коли
вона вирішила виїхати до Італії, де до
цього часу вона проживає, працює і
влаштувала своє особисте життя. При
цьому, перед її виїздом вони визначили
місце проживання дітей разом із ним.
Після виїзду до Італії позивачка не
брала участі у вихованні дітей. За весь
час, вона зробила декілька грошових
переказів на суму 7 009 грн. та передала
три посилки. З червні 2009 року він
забезпечую матеріальне утримання
дітей, їх виховання, духовний та
фізичний розвиток, медичне
обслуговування, належні умови для
навчання, несе матеріальні витрати на
оздоровлення дітей, приділяє їм багато
уваги. Певний час він із новою сім'єю та
дітьми проживав у будинку батьків, а
на даний час у власному будинку, де діти
мають власну кімнату забезпечену всім
необхідним. В цілому сім'я забезпечена
продуктами харчування. Він офіційно
працевлаштований і отримує заробітну
плату. Він постійно цікавиться
справами обох синів, приходить до школи
або телефонує, щоб дізнатися про
навчання й поведінку, відвідує
батьківські збори, має від навчального
закладу подяку за активну участь у
житті класу і за виховання старшого
сина. Позивачка за весь цей період
намагалася два рази в присутності
представників місцевого
самоврядування поспілкуватися з
дітьми, але діти не виявили бажання до
такого спілкування, про що було
складено акт сільським головою с.
Балаклея. В зв'язку з цим він звертався
до Служби у справах дітей з заявою про
сприяння в налагодженні контакту дітей
з матір'ю та був направлений до
психолога в м. Черкаси. Мати дітей на
консультації психолога не з'являлася,
не дивлячись на його запрошення.
Психологом була дана рекомендація
проводити зустрічі дітей з матір'ю на
нейтральній території. На його
неодноразові запрошення на зустріч з
дітьми ОСОБА_5 не з'являлася. Також
позивачка ігнорує його пропозиції по
визначенню міри її участі в вихованні
дітей. Діти виховуються без рідної
матері більш ніж чотири роки.
Враховуючи викладене і те, що він в
повноцінній родині виховує дітей в
нормальних побутових умовах, в повній
мірі забезпечую та створюю всі
необхідні умови для їх виховання та
розвитку, а менший син ОСОБА_8 в силу
свого віку взагалі не пам'ятає матір,
діти дуже спільно прив'язані
психологічно один до одного, тому
просить в позові ОСОБА_5 відмовити, а
його зустрічний позов задовольнити,
визначивши місце проживання обох синів
біля нього.

Представник служби у справах дітей
Смілянської районної державної
адміністрації показала, що Смілянська
районна державна адміністрація як
орган опіки та піклування детально
вивчила матеріали стосовно сім'ї
ОСОБА_5, розглянула та підготувала
висновок щодо визначення місця
проживання неповнолітнього ОСОБА_7 та
малолітнього ОСОБА_8, при цьому були
враховані як умови виховання дітей
(житлові, матеріальна забезпеченість,
навчання), які самі по собі не є
визначальними. В першу чергу враховані
інтереси дітей, та дотримано вимоги
законодавства щодо порядку розгляду в
райдержадміністрації відповідних
спорів. Прийнято рішення про те, що
проживання вказаних дітей з матір'ю
відповідатиме їх інтересам. При цьому
було застосовано багаторічну практику
органу опіки та піклування щодо
якісного захисту прав та законних
інтересів дітей. Зазначила, що на
практиці здебільшого дитина
залишається проживати з матір'ю. Це
відповідає принципу 6 Декларації про
права дитини від 20 листопада 1959 р.:
малолітня дитина не повинна крім
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлученою з матір'ю. С точки зору
психології між дитиною та її матір'ю
існує дуже тісний зв'язок, розірвання
якого накладає за часту глибокий слід в
майбутньому на психіці та навіть на
фізичному розвитку дитини. Та й самою
природою було закладено спроможність
забезпечення необхідних умов побуту,
виховання, розвитку дитини саме в
жінці. Не кожен чоловік самотужки зможе
нести тягар домашніх клопотів та
постійного, щохвилинного піклування
про дитину. Позитивний приклад матері,
її турбота, увага, розуміння є чи не
найбільшою складовою гідного життя
дитини в майбутньому.

Прокурор, що вступив в розгляд даної
справи на підставі ст. 121 Конституції
України та ч.2 ст. 45 ЦПК України в
інтересах неповнолітньої та
малолітньої дитини, також вважає, що
проживання малолітнього сина ОСОБА_8 з
матір'ю відповідатиме його інтересам.

Заслухавши учасників процесу та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
визначення місця проживання
малолітнього сина ОСОБА_8 разом із нею
підлягає до задоволення, а в
задоволенні аналогічного зустрічного
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 слід відмовити
з наступних підстав.

З матеріалів справи та пояснень
сторін вбачається, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
30 квітня 1998 року, який був
розірваний між ними 21 червня 2011 року
на підставі рішення суду (а.с. 14,59, т. 1).

Від шлюбу у сторін є двоє дітей,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5, т.1) та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, т. 1).

Дослідженими доказами по справі
також встановлено, що з 2004 року
відповідач ніде не працював, і сім'я
сторін, яка вже складалася з 4-х осіб,
фактично не мала ніякого джерела
доходів, крім як з підсобного
господарства та допомоги батьків.

В 2007-2008 роках відповідач переконав
позивачку, що він буде займатися
підприємницькою діяльністю по
виготовленню пластикових вікон, але
для цього необхідні станки, а також
транспортний засіб для їх
перевезення. Сам він на той час
ніякого майна не мав, а тому кредит
бере ОСОБА_5 під заставу власного
домоволодіння АДРЕСА_1, яке їй
подарувала матір 29 листопада 2004 року,
разом з земельною ділянкою, площею 0,
2194 га. ( а.с. 7, т. 1) і де вся їх сім'я
постійно проживала.

Так, позивачка в інтересах сім'ї 05
березня 2008 року бере в ПАТ «Альфа-
банк» кредит в сумі 850 дол. США під 40%
річних ( а.с. 125-126, т. 1), 18 березня 2008 року
бере в ПАТ «КБ ПриватБанк» споживчий
кредит в сумі 18 305 дол. США ( а.с. 8-10, 139
-143, т.1) і заставляє вищевказане
домоволодіння та земельну ділянку (
а.с.12,13), а ОСОБА_6 дав свою згоду на
передачу земельної ділянки в
іпотеку, про що є його підпис на
цьому договорі ( зв. а.с. 13).

Крім цього, позивачка в червні 2008
року бере кредитну картку на 7 000
грн., а 12 серпня 2008 року в ПАТ КБ
«Надра» кредит в сумі 53890 грн. та
купує автомобіль JAC ( а.с. 131-133, т. 1) .

Для налагодження виробництва
пластикових вікон сторони придбали
станки і взяли в оренду приміщення,
де і були установлені ці станки.

04 липня 2008 року відповідач
реєструється в Смілянській ОДПІ та
розпочинає свою підприємницьку
діяльність по виготовленню
пластикових вікон (а.с. 17, т. 2). Восени
з'ясувалось, що ця діяльність не надає
достатніх прибутків, а гасити кредити
не було чим. На сімейній нараді, так
як мати відповідача на той час
працювала в Італії, було вирішено, що
саме позивачка, а не відповідач, виїде
туди ж на заробітки і буде пересилати
кошти для утримання дітей та
погашення кредитів.

Саме ризик зростання боргових
зобов'язань, втрати домоволодіння та
земельної ділянки, які були під
заставою, змусили ОСОБА_5 залишати двох
малолітніх дітей на проживання їх в
заставленому будинку разом з
відповідачем, та в червні 2009 року
виїхати до Італії на заробітки.
Зв'язок з дітьми та чоловіком ОСОБА_5
підтримувала по телефону та через
Інтернет-мережу по системі «Skype»,
надсилаючи відповідачу кошти для
утримання дітей і погашення
кредитів.

Всього за період з липня 2009 року по
січень 2011 року позивачка через свою
знайому ОСОБА_10 переслала з Італії
відповідачу кошти в сумі 6325 Євро, що
документально підтверджується (а.с.
174-186, т. 1).

Крім цього, дбаючи про дітей,
позивачка не рідше 1 раз в 2 місяці
передавала передачі з одягом для
дітей та чоловіка, іграшками,
солодощами, а в грудні 2010 року - 1200
Євро для придбання сину ОСОБА_7
ноутбука, про що відповідач не
заперечував в судовому засіданні.

В кінці 2010 року позивачка відчула
зміни у стосунках з чоловіком та
дітьми, які рідше виходили на зв'язок
з нею, не пояснюючи причин такого
відношення, а тому попросила свою
матір, ОСОБА_1 перевірити стан справ
по кредитним договорам. Саме вона
дізналась, що вже на той час існував
борг в сумі більше 3 400 дол. США, який
треба було термінове погасити, щоб
будинок позивачки не був проданий з
аукціону. ОСОБА_1 внесла 05 січня 2011
року борг в сумі 3 400 дол. США, але не
дивлячись на це 24 березня 2011 року
державною виконавчою службою на
підставі виконавчого листа, виданого
09 червня 2010 року Жовтневим районним
судом м. Дніпропетровська, проведено
опис і арешт будинку АДРЕСА_1, де
проживали відповідач та діти (а.с.136,137
т.1).

Зазначені обставини змусили
позивачку залишатись в Італії на
заробітках, але погашення кредитів
вона доручила вже своїй матері
ОСОБА_1, продовжуючи надсилати для
цього кошти через ОСОБА_10, про що
частково підтверджується
документально (а.с. 169, 171)

Після легалізації свого перебування в
Італії, починаючи з 2013 року, позивачка
кошти з Італії для погашення
кредитів та для дітей висилала на
ім'я ОСОБА_1, що також документально
підтверджується (а.с.163-168 т.1). З аналізу
цих переказів вбачається, що лише в 2013
році позивачка переслала ОСОБА_1 4 520
Євро, завдяки чому три кредити були
повністю погашені в період 2011-2013
років (а.с. 19, 124, 127-128, 129, 134, 151-154, т. 1).
Переклад цих документів із
італійської на українську мову
міститься на а.с. 9-13 в т. 2.

З лютого 2011 року по 08 травня 2012 року
ОСОБА_5 від свого імені через свою
матір на адресу відповідача надіслала
перекази на загальну суму 7006 грн. з
яких відповідач 4 005 грн. одержав, а 3001
грн. відмовився одержувати, а тому
вони були повернуті ОСОБА_1, про що
свідчить довідка з поштового
відділення (а.с.17, т. 1).

Крім цього, за дорученням позивачки,
ОСОБА_1 відкрила на кожного із дітей
19 та 26 жовтня 2011 року накопичувальні
вклади НОМЕР_1 та НОМЕР_2, де станом
на 26 вересня 2013 року на рахунку
ОСОБА_7 було 9 339 грн. 55 коп., а на
рахунку ОСОБА_8 - 9 225 грн., які є
власністю дітей ( а.с. 83, 155-162. т.1).

27 червня 2012 року ОСОБА_6 уклав шлюб із
ОСОБА_14 (а.с.42. т.2), а ОСОБА_5 21 серпня 2012
року уклала шлюб із громадянином
Італії ОСОБА_19 (а.с.198 т.2).

При вирішенні спору про визначення
місця проживання дитини суд має
виходити з балансу між інтересами
дитини, правами батьків на виховання
дитини і обов'язком батьків діяти в її
інтересах, визначаючи, в першу чергу,
особисті якості кожного з батьків,
враховуючи оцінку їх загальнолюдських
якостей, характеристик з місця роботи,
місця проживання, показань свідків.

Свідок, ОСОБА_15, директор
Балаклеївської загальноосвітньої
школи, в якій сім років навчався
старший син сторін ОСОБА_7 показала, що
ОСОБА_7 став у 7 класі агресивний,
почав негативно навіть з ненавистю
ставився до матері, говорив у школі,
що вона з ними не живе, покинула їх.
Таке відношення сина до матері, на
думку ОСОБА_15, викликано
психологічним налаштуванням зі
сторони батька, адже саме він
займався його вихованням поки матір
була на заробітках. В 6-7 класі
ОСОБА_6 на загальні збори в школу не
ходив, а його нова дружина часто була
на зборах, але цікавилась лише своїм
сином ОСОБА_16, пояснюючи
адміністрації школи, що
відповідальність за ОСОБА_7 несе
батько.

Про те, що ОСОБА_6 налаштовує своїх
дітей проти їх матері, ОСОБА_5,
виховуючи ненависть проти неї,
вбачається і з відповіді директора
школи на ім'я голови органу опіки та
піклування (а.с. 205 т. 1).

Свідок ОСОБА_17, сільський голова с.
Балаклея Смілянського району,
пояснила, що в 2011 році після
розлучення ОСОБА_5, часто до сільради
зверталась бабуся, ОСОБА_1, скаржилась
що відповідач не допускає її до
онуків, налаштував їх проти неї та
матері. Представники сільради та
бабуся з мамою дітей, ОСОБА_5,
приходили у двір до відповідача, де
він проживав у своєї матері з дітьми
та новою дружиною по АДРЕСА_1,
намагались передати дітям від матері
одяг та іграшки, але вони
відмовлялись їх брати, подивляючись на
свого батька. Вважає, що ОСОБА_6
налаштував дітей проти матері та
бабусі.

Доказом цього є дані, викладені в акті
від 22 грудня 2012 року (а.с. 71 т. 1).

Також свідок ОСОБА_17 показала, що до
березня 2011 року відповідач постійно
проживав з дітьми в АДРЕСА_1, але
часто діти проживали у матері
позивачки ОСОБА_1 Після розлучення
сторін ОСОБА_6 став чинити перешкоди
позивачці та ОСОБА_1 бачитись та
спілкуватись із дітьми. Вона як
сільський голова була присутня при
складенні акту матеріально-побутових
умов у відповідача за місцем
проживання дітей ОСОБА_6, але там
немає окремої кімнати для дітей, щоб
вони мали можливість усамітнитися.
Навпаки, у будинку матері, позивачки
по справі, є всі умови для
нормального проживання дітей, в
будинку є всі для цього
матеріально-побутові умови. Три-чотири
рази вона була присутня при
намаганні бабусі і мами передати
речі, іграшки для дітей, але явно було
видно, що вони боялись батька. Лише
один раз батько дозволив ОСОБА_8
взяти іграшку, яку принесла мама.
Видно, що діти налаштовані батьком
проти матері і це негативно впливає
на їх виховання.

Свідок ОСОБА_18 повідомила, що вона
була очевидцем, як діти відмовлялись
від подарунків матері, і при цьому
ОСОБА_8 казав, що якби не було папи, то
він би взяв гостинець. Як тільки
появився ОСОБА_6 то він сказав, що
йому нічого не треба.

Про негативне ставлення відповідача
до позивачки підтвердила і
представник органу опіки та
піклування, ОСОБА_4 Так, в судовому
засіданні вона пояснила, що була
очевидцем, того як ОСОБА_5 влітку 2012
року прийшла разом з нею до будинку
відповідача з гостинцями для дітей,
але ОСОБА_6 в будинок їх не пустив і
в присутності дітей вигнав з двору.
При цьому, відповідач вів себе
некоректно та грубо.

Як вбачається з матеріалів справи, у
позивачки, ОСОБА_5 є всі належні
матеріально-побутові умови для
нормального розвитку і добробуту
сина ОСОБА_8

Так, у власності позивачки є
домоволодіння АДРЕСА_1 в зразковому
санітарному стані, в якому зроблений
гарний капітальний ремонт, будинок
газифікований, з усіма зручностями і
має три кімнати, житловою площею 42,8 м2,
загальною площею 79,1 м2, повністю
умебльований (а.с. 7, 110-112, т. 1; а.с. 40, 41,
т.2).

До того ж позивачка, працює
комерційним агентом в приватному
комерційно-виробничому підприємстві
«КБН-Санелектро» і має на даний час
зарплату 1200 грн. на місяць ( а.с. 37,103,104,
т. 1).

Той факт, що вона самостійно погасила
з 2011 року три кредити і погашає ще
один кредит, пересилаючи з Італії
кошти на ім'я матері, також свідчать,
що вона має і за кордоном високі
доходи ( а.с. 163-168, т. 1).

При подачі зустрічного позову, на
підтвердження матеріально-побутових
умов проживання своїх дітей
відповідач надав суду акт від 29
січня 2012 року (а.с.60, т1), з якого
вбачається, що будинок АДРЕСА_1, в
якому робилось це обстеження
належить його матері і в ньому
проживає сім осіб, включаючи чотирьох
малолітніх дітей.

Проте, в останньому судовому засіданні
відповідач надав технічний паспорт
належного йому на праві власності
домоволодіння АДРЕСА_2, де на даний час
він проживає разом із дружиною та
чотирма дітьми, а також акт обстеження
житлово-побутових умов проживання в
цьому домоволодінні учня
Малостаросильської загальноосвітньої
школи Смілянського району ОСОБА_8 від 06
березня 2014 року, складеного директором,
заступником директора по НВР та
класоводом цієї школи.

За даними технічного плану вбачається,
що вказаний житловий будинок
складається лише із двох житлових
кімнат загальною площею 24,4 м2 (14,8 та
9,6м2).

Згідно акту обстеження від 06 березня 2014
року, в будинку проживає двоє дорослих
та четверо дітей, санітарний стан
задовільний, для кожної дитини є
власний робочий стіл, для трьох
хлопчиків у спальній кімнаті є окреме
ліжко. Комісія прийшла до висновку, що
ОСОБА_8 проживає в задовільних
житлово-побутових умовах.

З довідки по місцю роботи ОСОБА_6 та
листа Смілянської ОДПІ вбачається,
що доходів у нього, починаючи з 2008
року по серпень 2013 року, ніяких не
було, а його заробітна плата складає
в місяць 1151 грн. ( а.с. 207, 208, т.1; а.с. 15,17,
т. 2).

В судових засіданнях ОСОБА_6
посилався на різні суми доходу своєї
сім'ї, то 6 000 грн. на місяць, то 12 000
грн., але жодного доказу на
підтвердження бюджету своєї сім'ї
саме в такому розмірі він так і не
надав.

Згідно зі ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини.

Згідно ст. 6 СК України правовий статус
дитини має особа до досягнення нею
повноліття. Малолітньою вважається
дитина до досягнення нею чотирнадцяти
років.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Крім цього, згідно з «Декларацією про
загальні засади державної політики
України стосовно сім'ї та жінок»,
схваленою Постановою Верховної Ради
України від 06 березня 1999 року,
держава захищає материнство та
дитинство і визнає приорітетність
інтересів матері та дитини в
суспільстві та забезпечує неухильне
додержання законодавства України та
норм міжнародного права стосовно
сім'ї та жінок.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2
ст. 161 СК України).

По справі проведено
судово-психологічну експертизу, метою
дослідження якої було можливість
встановити обставини психологічної
природи: наявність або відсутність
психологічного впливу на дитину і її
характер, мотиваційні лінії поведінки
кожної із сторін, психологічну
характеристику системи
взаємостосунків дитини з кожним з
батьків. При цьому, головними
питаннями, які ставились перед
експертом у даній справі, була
психологічна оцінка ситуації і
стосунків батьків, що сперечаються, а
також факти зловживання батьківськими
правами.

Із висновку експерта №2512/13-23 від 28
лютого 2014 року вбачається, що як у
матері так і у батька малолітнього
ОСОБА_8 створені належні
матеріально-побутові умови проживання.
Але виходячи з наявності певних
особистісних якостей важливих в даному
конкретному випадку в психологічному
портреті ОСОБА_5 слід відзначи ти, що їй
часто не вистачає терпіння, гнучкості в
поведінці і уяви, що вона не достатньо
чутлива і тепла у відносинах, а її
наполегливість відлякує дитину, але
головне відсутність емоційного
контакту між сином і матір'ю, тому, що не
були сформовані емоційні почуття з
самого початку із-за фізичної
відсутності контакту між ними з дуже
важливого віку (сину було трохи більше
2-х років коли мати поїхала до Італії).
Тому експерт зазначає, що переїзд
малолітнього ОСОБА_8 в сім'ю матері, на
даний момент, є недоцільним і носить
негативний характер.

Разом з тим, зазначені доводи,
викладені у висновку
судово-психологічної експертизи, а
також посилання в експертизі на
прихильне ставлення дитини до батька,
про те, що він в стані забезпечити
дитину належними засобами для його
розвитку, не є достатніми та
вирішальними для визначення місця
проживання дитини саме з ним.

Так, Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН
20 листопада 1959 року, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Тобто, для розлучення малолітньої
дитини з матір'ю необхідна наявність
виняткових обставин, що передбачені ч. 2
ст. 161 СК України, але таких обставин
судом не встановлено.

При цьому, для прийняття об'єктивного
рішення суд, проводячи комплексний
аналіз поведінки обох батьків,
враховує і те, як ставилися батьки до
дитини як до виникнення спору, так і
під час його розгляду в суді, беручи до
уваги соціальний портрет батьків,
наявність у них моральних якостей,
необхідних для виховання дитини.

Якщо матір дітей є доброю матір'ю,
батькові не слід докладати зусиль, щоб
забрати дітей від неї. Це - неприродно
забирати дитину від матері, навіть з
огляду на конституційну рівність прав
жінки та чоловіка.

Навпаки, чоловіча гідність була б
піднесена, якщо він усвідомить це і
старатиметься полегшити ношу
материнських обов'язків.

Проте, відповідач продовж тривалого
розгляду справи демонстрував прояви
особистої неприязні та агресивну
спрямованість до позивачки. Також з
поведінки батька під час судового
розгляду вбачається, що він
демонстративно виявляє почуття до
сина, маніпулює дитиною, граючи на її
прихильності до нього. Він безумовно
виявляє певну турботу про дитину, однак
не зумів делікатно для психіки дитини
підійти до вирішення даної спірної
проблеми.

Саме така поведінка відповідача, на
думку суду, призвела до того, що
старший син ОСОБА_7 втратив будь-яку
повагу до своєї матері, ставлячись до
неї неприродно ворожнече.

Таким чином, з метою захисту прав та
інтересів малолітньої дитини, суд
вважає за необхідне визначити місце
проживання малолітнього ОСОБА_8 разом
з матір'ю та зобов'язати ОСОБА_6
передати сина матері.

В силу ст. 88 ЦПК України із відповідача
на користь позивачки слід стягнути
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 114 грн. 40 коп. та за
надання юридичної допомоги адвоката в
сумі 2000 грн., а всього 2114 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, ст.ст. 6, 141, 157,
160, 161 СК України, Декларації про
загальні засади державної політики
України стосовно сім'ї та жінок»,
схваленою Постановою Верховної Ради
України від 06 березня 1999 року,
Декларації прав дитини, прийнятої
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209,
213-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участю
органу опіки та піклування в особі
служби у справах дітей Смілянської
районної державної адміністрації,
Смілянського міжрайонного прокурора,
про визначення місця проживання
малолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
разом із матір'ю ОСОБА_5.

Зобов'язати ОСОБА_6 передати
малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
матері - ОСОБА_5.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
судові витрати - 114 грн. 40 коп.
судового збору та витрати за надання
правової допомоги адвоката в сумі 2
000 грн., а всього 2114 грн. 40 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
за участю органу опіки та піклування в
особі служби у справах дітей
Смілянської районної державної
адміністрації, Смілянського
міжрайонного прокурора, про визначення
місця проживання дітей - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на його
оскарження, а в разі його оскарження
-після розгляду справи апеляційним
судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий:
І. В. Гудзюк