АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К. І.

Суддів: Лисака І.Н., Чупікової В.В.

Секретаря: Ковальчук Н.О.

З участю: ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про встановлення факту родинних
відносин, про визнання заповіту
недійсним та визнання права на
спадщину, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Кельменецького
районного суду від 04 липня 2013 року, -

в с т а н о в и
л а :

У грудні 2011 року ОСОБА_2 подала
позов до ОСОБА_1 про встановлення
факту родинних відносин між нею та
ОСОБА_4, як між тіткою і племінником,
визнання недійсним заповіту,
складеного ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5,
посвідченого секретарем Бабинськокої
сільської ради, та визнання права на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_4

Посилалася на такі обставини.

ОСОБА_4 є сином її рідної сестри ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Актовий
запис про її народження не зберігся. Те,
що покійна була її рідною сестрою
підтверджується довідкою сільської
ради та підтвердить її син ОСОБА_7 і
вона сама, як свідки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер.

Як спадкоємець за законом третьої
черги, вона вчасно прийняла спадщину,
подавши заяву приватному нотаріусу
ОСОБА_8 Тоді ж вона дізналася про
існування заповіту ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_5

________________________________________________________________________
________

Провадж.№22ц-16/2014 р.
Головуючий у
першій інстанції Туржанський В.В.

Категорія: 37

Доповідач: Заводян К.І.

ОСОБА_4 мав захворювання, яке
унеможливлювало підписання ним
будь-яких документів. В порушення вимог
ч.4 ст.207 ЦК України іншою особою заповіт
не підписаний.

ОСОБА_4 був інвалідом з дитинства, на
час підпису заповіту він не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, що підтверджується
виписками з історії його хвороби.

Просила суд встановити факт
родинних відносин між нею та ОСОБА_4, як
між тіткою і племінником, визнати
недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на
ім'я ОСОБА_5, посвідчений секретарем
Бабинськокої сільської ради, з підстав
не підписання його ОСОБА_4 та з підстав
не усвідомлення ним значення своїх дій
і не можливістю керувати ними, та
визнати за нею право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_4

Рішенням Кельменецького районного
суду від 04 липня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Встановлено факт перебування
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в родинних стосунках
як рідної тітки та племінника.

Визнано недійсним заповіт від 18
листопада 2010 року, складений ОСОБА_4 на
ім'я ОСОБА_5, посвідчений секретарем
Бабинськокої сільської ради, як такий,
що складений особою, яка не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними.

Визнано за ОСОБА_2 право на спадщину
за законом після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на
рішення суду в частинах визнання
заповіту недійсним та визнання за
ОСОБА_2 права на спадщину за законом
після смерті ОСОБА_4

Вважає, що судом порушені права ОСОБА_7,
який допитувався у суді як свідок, але
до участі у справі залучений не був.

Судом була призначена звичайна
посмертна судово-психіатрична
експертиза щодо стану психічного
здоров'я ОСОБА_4, однак була проведена
комісійна експертиза, яка судом не
призначалась. Суд безпідставно
відхилив його клопотання про
призначення повторної комісійної
експертизи.

Суд взяв до уваги тільки висновок
експертизи, не врахував пояснення
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_10, які
підтверджували, що покійний не був
неосудною і психічно хворою людиною.

Вважає, що висновок експертизи
побудований на припущеннях.

Вимога ОСОБА_2 про визнання за нею права
на спадщину є похідною від вимоги про
визнання заповіту недійсним, У випадку
визнання заповіту дійсним вона
задоволенню не підлягає.

Просить рішення суду у вказаних
частинах скасувати і ухвалити нове
рішення, яким ОСОБА_2 у позові
відмовити.

Колегія суддів вважає, що підстав
для задоволення апеляційної скарги не
убачається.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання заповіту, складеного
ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1, недійсним та
визнання за ОСОБА_2 права на спадщину
за законом після смерті ОСОБА_4, суд
вірно виходив з того, що відповідно до
ст. 225 ЦК України правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України у постанові № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» (п. 16) правила
статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не
визнано недієздатною, однак у момент
вчинення правочину особа перебувала в
такому стані, коли вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними (тимчасовий
психічний розлад, нервове потрясіння
тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті
145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї
зі сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Суд першої інстанції виконав вказані
вимоги, призначивши посмертну
судово-психіатричну експертизу
ухвалою від 05 квітня 2012 року.

Відповідно до Порядку проведення
судово-психіатричної експертизи
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 08.10.2001 N 397
(п.12), кількісний склад експертів
(одноособовий або комісійний) щодо
конкретної справи встановлюється
органом, який призначив експертизу.
Якщо це не зазначено, його встановлює
керівник експертної установи
(підрозділу). При цьому враховуються
форма проведення експертизи, її вид та
складність.

Керівник Чернівецької обласної
психіатричної лікарні визначив що
експертиза щодо ОСОБА_4 повинна
проводитися комісійно, у складі двох
експертів. Тому доводи ОСОБА_1 про
порушення при визначенні кількісного
складу експертів є безпідставними.

Згідно висновку акту
судово-психіатричної експертизи №165
від 22 квітня 2013 року на досліджуваного
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент
складення заповіту, 18 листопада 2010
року, ОСОБА_4 виявляв ознаки психічного
розладу у формі вираженого
психоорганічного синдрому (вираженого
розладу особистості і поведінки
внаслідок органічного ураження
головного мозку по МКХ-10) з явищами
помірної моторної та сенсорної афазії
(внаслідок ішемічного інсульту) у особи
з легкою розумовою відсталістю.

За своїм психічним станом (з
урахуванням стану його здоров'я) на
момент складання заповіту 18 листопада
2010 року ОСОБА_4 не міг розуміти значення
своїх дій та керувати ними, в тому числі
приймати рішення та підписувати
важливі документи.

В засіданні суду апеляційної інстанції
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_11
заявили клопотання про призначення
повторної комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи.
Ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 28 серпня 2013
року клопотання було задоволено.
Проведення експертизи було доручено
комунальному закладу "Львівська
обласна клінічна психіатрична
лікарня".

Згідно висновку експертної комісії
цього медичного закладу (акт №634 від 04
жовтня 2013 року) ОСОБА_4 у період
укладення заповіту 18 листопада 2010 року
страждав органічним розладом
особистості та поведінки внаслідок
ураження головного мозку з вираженими
когнітивними розладами, сенсо-моторною
афазією у розумово відсталої особи та
за своїм психічним станом не міг
усвідомлювати значення свої дій та
керувати ними.

Обидва експертні висновки є належними
та допустимими доказами по справі,
містять інформацію про предмет
доказування, є однозначними та
категоричними, повністю узгоджуються
з іншими доказами по справі і жодним
чином не спростовані відповідачем.

Судом також враховані покази свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_10 щодо стану здоров'я
ОСОБА_4, зокрема, що той "погано говорив,
плутав назви предметів".

Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про
незаконність рішення суду через не
притягнення до участі у справі як
відповідача ОСОБА_7 Вказана обставина
стосується прав та інтересів ОСОБА_7, а
не прав та інтересів ОСОБА_1

ОСОБА_7 рішення суду не оскаржував.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
встановленим обставинам справи,
вимогам матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не убачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів , -

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду
від 04 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: