ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва

в складі: головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ЛЯШЕНКО Ю.Ю.

за участю

позивача
ОСОБА_1;

відповідача
ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості зі сплати
аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулася до Дарницького районного
суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі
по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про
стягнення заборгованості зі сплати
аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції
знаходиться виконавчий лист №2-1327 від
09.07.2003 року про стягнення з відповідача
на користь позивача аліментів на
утримання сина в розмірі 1/4 частини від
всіх доходів боржника щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
16.07.1997 року та до повноліття дитини.
Однак, відповідач аліменти на
утримання сина сплачував не в повному
обсязі, у зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість станом на
01.10.2013 рік у сумі 21 616,76 грн., яку позивач
і просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги, вважала їх
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечував, просив суд
відмовити в задоволенні позову. Свою
позицію обґрунтував тим, що немає
правових підстав для стягнення
заборгованості в судовому порядку,
оскільки він не заперечує проти
існування заборгованості у розмірі
визначеному державним виконавцем, в
зв'язку з чим при відсутності спору про
розмір заборгованості по аліментам
така заборгованість стягується
державним виконавцем відповідно до
положень Закону України «Про виконавче
провадження» (далі по тексту - ЗУ «Про
виконавче провадження»), а не на
підставі рішення суду.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про його народження серії
НОМЕР_1.

На виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції
знаходиться виконавчий лист №2-1327 від
09.07.2003 року, виданий Дарницьким
районним судом м. Києва, про стягнення з
відповідача на користь позивача
аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 в
розмірі 1/4 частини від всіх доходів
боржника щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 16.07.1997
року та до повноліття дитини.

Як вбачається з даних по виконавчому
листу про стягнення з відповідача на
користь позивача аліментів на
утримання неповнолітньої дитини до
досягнення нею повноліття, викладених
у розрахунку заборгованості по
аліментах Відділу державної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції від
16 жовтня 2013 року, заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
01.10.2013 рік складає 21 616,76 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) судові рішення,
що набрали законної сили обов'язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових і службових осіб та громадян
і підлягають виконанню на всій
території України.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 187 СК України один із
батьків може подати заяву за місцем
роботи, місцем виплати пенсії,
стипендії про відрахування аліментів
на дитину з його заробітної плати,
пенсії, стипендії у розмірі та на строк,
які визначені у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України
аліменти можуть бути стягнуті за
виконавчим листом за минулий час, але
не більш як за три роки, що передували
пред'явленню виконавчого листа до
виконання. Якщо за виконавчим листом,
пред'явленим до виконання, аліменти не
стягувалися у зв'язку з розшуком
платника аліментів або у зв'язку з його
перебуванням за кордоном, вони мають
бути сплачені за весь минулий час.
Заборгованість за аліментами, які
стягуються відповідно до ст. 187 цього
Кодексу, погашається за заявою
платника шляхом відрахувань з його
заробітної плати, пенсії, стипендії за
місцем їх одержання або стягується за
рішенням суду.

Указана норма матеріального права
визначає порядок стягнення аліментів
за виконавчим листом за минулий час та
заборгованості за аліментами, що
утворилася при їх відрахуванні за
заявою платника, поданою відповідно до
ст. 187 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилося їх
стягнення. А частиною 4 даної статті
цього Кодексу визначено, що розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на
виконання рішення суду, передбачений
статтею 74 ЗУ «Про виконавче
провадження», відповідно до якої
розмір заборгованості із сплати
аліментів визначається державним
виконавцем за місцем виконання рішення
у порядку, встановленому Сімейним
кодексом України. Державний виконавець
обчислює розмір заборгованості із
сплати аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику. А частиною 9
даної статті цього Закону суд вирішує
питання заборгованості лише у разі
спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого
спору заборгованість стягується
державним виконавцем відповідно до
положень ЗУ «Про виконавче
провадження», а не на підставі рішення
суду про стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечувалось відповідачем в
судовому засіданні, при розгляді даної
справи відсутній спір про розмір
заборгованості по аліментам між
сторонами, оскільки ОСОБА_2 не подавав
позов про оспорювання розміру
аліментів, визначеного державним
виконавцем, а ОСОБА_1 просить суд
стягнути заборгованість по аліментам
на підставі розрахунку заборгованості
від 16.10.2013 року, виданого державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції.

Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Враховуючи вищевикладене та те, що
ОСОБА_2 не заперечує проти існування
заборгованості у розмірі визначеному
державним виконавцем, що вказує на
відсутність правових підстав у
позивача на звернення до суду з даним
позовом, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог у
повному обсязі.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України при
залишенні позову без задоволення,
судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження»,
стст. 180, 187, 194, 195 Сімейного кодексу
України, стст. 10, 11, 14, 57, 60, 61, 79, 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.