У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Маляренка А.В., Писаної Т.О.,-
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, ОСОБА_9, Оболонська
районнау м. Києві державна
адміністрація (орган опіки і
піклування), про визнання договору
недійсним, за касаційною скаргою
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації (орган опіки
та піклування) на рішення апеляційного
суду м. Києва від 20 серпня 2013 року,

в с т а н о в и
л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_6 звернулася з
позовом до ОСОБА_7 (над даний час -
ОСОБА_7) про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири,
посилаючись на те, що згідно з рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 22 липня 2011 року її брата ОСОБА_12
визнано недієздатним, а вона
призначена його опікуном. Наприкінці
2010 року їй стало відомо, що її брат
продав належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_1, іншій особі - ОСОБА_7.
Однак станом на час укладення цієї
угоди, ОСОБА_12 хворів на психічне
захворювання, а тому на момент вчинення
оспорюваного правочину не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, що вказує на
необхідність визнання даного договору
недійсним з підстав, передбачених ст. 225
ЦК України.

У зв'язку з цим позивач просила визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 10 квітня 2003
року між ОСОБА_12 та ОСОБА_7.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 30 квітня 2013 року позов
задоволено. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 10 квітня 2003 року між ОСОБА_12
та ОСОБА_7, зареєстрований приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим № 805.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
20 серпня 2013 року рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_6 про визнання договору
недійсним.

У касаційній скарзі Оболонська районна
в м. Києві державна адміністрація
(орган опіки та піклування) порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, районним судом встановлено, що
згідно договору купівлі-продажу від 10
квітня 2003 року ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_7
(на даний час після зміни прізвища -
ОСОБА_7) придбав належну продавцю на
праві власності квартиру АДРЕСА_1.
Даний договір посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим № 805.

8 листопада 2010 року ОСОБА_7 продав, а
ОСОБА_9 придбав квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 22 липня 2011 року ОСОБА_12
визнано недієздатним та таким, що
потребує встановлення опіки.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27 вересня 2011 року
встановлено опіку над недієздатним
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначено
його опікуном сестру ОСОБА_6

Згідно висновків амбулаторної
комісійної судово-психіатричної
експертизи №1102 від 22 листопада 2012 року
ОСОБА_12 за своїм психічним станом на
період часу, до якого відноситься
укладення договору 10 квітня 2003 року, не
міг усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Згідно із ст. 55 ЦК України опіка та
піклування встановлюються з метою
забезпечення особистих немайнових і
майнових прав та інтересів малолітніх,
неповнолітніх осіб, а також
повнолітніх осіб, які за станом
здоров'я не можуть самостійно
здійснювати свої права і виконувати
обов'язки.

Відповідно до ст. 67 ЦК України опікун
зобов'язаний дбати про підопічного, про
створення йому необхідних побутових
умов, забезпечення його доглядом та
лікуванням, також зобов'язаний вживати
заходів щодо захисту цивільних прав та
інтересів підопічного.

Згідно із ст.72 ЦК України опікун
зобов'язаний дбати про збереження та
використання майна підопічного в його
інтересах.

Частиною 2 статті 242 ЦК України
передбачено, що опікун є законним
представником фізичної особи, визнаної
недієздатною.

Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені. У разі
наступного визнання фізичної особи,
яка вчинила правочин, недієздатною -
позов про визнання правочину недійсним
може пред'явити її опікун.

Районним судом також встановлено, що
опікун ОСОБА_12 - ОСОБА_6 про укладення
договору купівлі-продажу дізналася
наприкінці 2010 року, після чого, набувши
статусу опікуна, маючи на меті
збереження та використання майна
підопічного в його інтересах,
звернулася до суду з позовом про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, при цьому зазначала, що
ОСОБА_12 тривалий час страждає на
психічний розлад, квартира, що була ним
відчужена є єдиним житлом
недієздатного, його власністю.

Встановивши всі обставини у справі,
застосувавши до спірних правовідносин
вищезазначені положення Закону, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про підставність й
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6
щодо визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 10 квітня 2003 року між ОСОБА_12
та ОСОБА_7

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
ґрунтується на доказах, яким дано
правильну оцінку.

Скасовуючи законне й обґрунтоване
рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд вдався до переоцінки
доказів, які були досліджені місцевим
судом й не досліджуючи нових доказів
дійшов помилкового висновку про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 з
підстав пропуску строку звернення до
суду з даним позовом, а також
безпідставністю її вимог.

Проте такий висновок апеляційного суду
є неправильним й не відповідає
встановленим обставинам та наявним у
справі доказам.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне скасувати ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 9 вересня 2013 року, якою
відмовлено ОСОБА_6 у відкритті
касаційного провадження у цій справі
за її касаційною скаргою на рішення
апеляційного суду м. Києва від 20 серпня
2013 року, виходячи з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 348 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 345, 348 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Оболонської районної
в м. Києві державної адміністрації
(орган опіки та піклування)
задовольнити.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 9 вересня 2013
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 20 серпня 2013 року скасувати,
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 30 квітня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:
А.О.
Леванчук Л.М. Мазур
А.В.
Маляренко Т.О. Писана