Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючого Василевича
В.С.

Суддів: Малько О.С. ,
Шимківа С.С.

при секретарі Пиляй І.С.

з участю
ОСОБА_1-представника відповідача

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Костопільського районного
суду від 3 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3, правонаступником якого
є ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Костопільського
районного суду від 3 грудня 2013 року
позов у даній справі задоволено
частково.

Стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_4 10 500 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
доводить про незаконність та
необґрунтованість рішення через
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з»ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вказує, що він сам теж є
потерпілим від настання
шляхово-транспортної пригоди, його
батьками оплачено витрати на поховання
ОСОБА_5, який за результатами
проведеного слідчими органами
розслідування, перебуваючи в
нетверезому стані, є винним у настанні
ДТП.

Судом не враховано, що мопед не
являється транспортним засобом в
розумінні Правил дорожнього руху, а
відтак і джерелом підвищеної
небезпеки, про що роз»яснено у
відповідній постанові Пленуму
Верховного Суду України №14 від 28.12. 2005
року «Про практику застосування судами
законодавства

________________________________________________________________________
______________________

Провадження № 22-ц /787/157/2014 рік
Головуючий суддя 1
інстанції: Цвіркун О.С.

Суддя-доповідач :
Василевич В.С.

України у справах про деякі злочини
проти безпеки дорожнього руху та
експлуатації транспорту. В Законі
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» мопед теж не визначений
транспортним засобом.

Зазначає також, що судом
неправильно застосовані положення ст.
1200 ЦК України щодо кола осіб, які мають
право на відшкодування шкоди, завданої
смертю потерпілого.

По наведених підставах просить
рішення скасувати та ухвалити нове про
відмову у позові.

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав, привівши наведені у ній
доводи.

Відповідач, позивач та його
представник у судове засідання не
з»явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги.

Як вбачається із матеріалів
справи та як це встановлено судом
першої інстанції, 31 серпня 2007 року в
м.Костопіль по вул. Степанська сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
пішохода ОСОБА_5 та моторолера під
керуванням ОСОБА_2, за наслідками якої
ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні
ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

За фактом указаної
дорожньо-транспортної пригоди 6
вересня 2007 року було порушено
кримінальну справу. За остаточними
результатами розслідування постановою
Костопільського РВУ МВС України у
Рівненській області від 6 березня 2008
року кримінальну справу відносно
ОСОБА_2 за фактом порушення Правил
дорожнього руху, що спричинило
загибель ОСОБА_5 закрито. Дана
постанова є чинною.

Судом першої інстанції
відмовлено у задоволенні позовних
вимог щодо відшкодування матеріальної
і шкоди і в цій частині рішення суду не
оскаржується.

Відповідач не погоджується з
висновками суду в частині покладення
на нього обов»язку про відшкодування
моральної шкоди, яка заподіяна не з
його вини і не транспортним засобом, що
відноситься до джерела підвищеної
небезпеки.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1187 ЦК
України джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов»язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання ... тощо, що
створює підвищену небезпеку для особи,
яка цю діяльність здійснює,та інших
осіб.

Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об»єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

За змістом ч.5 цієї ж статті
зазначеного Кодексу діє презумпція
вини володільця джерела підвищеної
небезпеки - заподіювача шкоди.
Обставинами, які виключають його
відповідальність є непереборна сила
або умисел потерпілого.

Непереборна сила як і умисел
потерпілого з матеріалів справи не
вбачається і судом ці обставини не
встановлені. Отже, йдеться про
відповідальність відповідача, як
володільця джерела підвищеної
небезпеки, без вини.

Відповідно до загальних положень
Правил дорожнього руху
мопед-двоколісний транспортний засіб,
що має двигун з робочим об»ємом до 50
куб. см. Отже, хоча він і не належить до
механічних транспортних засобів,
наявність у нього двигуна відповідно
до положень ч.1 ст.1187 ЦК України дає
підстави вважати мопед джерелом
підвищеної небезпеки.

Разом з тим, в даному випадку
підлягають застосуванню положення ч.2
ст.1193 ЦК України, за якими, якщо груба
необережність потерпілого сприяла
виникненню або збільшенню шкоди, то
залежно від ступеня вини потерпілого
розмір відшкодування зменшується, якщо
інше не встановлено законом.

Судом визначений загальний
розмір морального відшкодування у 15
000 грн., проте не враховано ступеня вини
потерпілого.

З постанови про закриття
кримінальної справи від 6 березня 2008
року вбачається, що водій моторолера
ОСОБА_2 в момент виникнення небезпеки
для руху в даній дорожній обстановці
не мав технічної можливості уникнути
наїзду на пішохода ОСОБА_5шляхом
застосування екстреного гальмування
із зупинкою керованого ним
транспортного засобу до місця наїзду
(т.1 а.с.-6).

Самим потерпілим допущена груба
необережність, що проявилась в
порушенні ним Правил дорожнього руху
при переході проїжджої частини дороги.

Згідно з роз»ясненням, що
міститься в абз.2 п.7 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 1 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», якщо груба
необережність потерпілого сприяла
виникненню або збільшенню шкоди, то
залежно від ступеня вини потерпілого,
коли іншого не встановлено законом,
розмір відшкодування з особи, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки має бути зменшено
(але не може бути повністю відмовлено у
відшкодуванні шкоди).

За таких обставин рішення в
частині морального відшкодування
підлягає зміні із зменшенням
визначеного судом розміру до 3000 грн.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст. 313, ч.2
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Костопільського
районного суду від 3 грудня 2013 року
змінити.

Позов ОСОБА_3, правонаступником
якого є ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 на відшкодування моральної
шкоди 3000 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий
Василевич В.С.

Судді
Малько О.С.

Шимків С.С.