Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28.01.2014
2/425/16/14

425/2647/13-ц

28 січня 2014 року
Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого - судді Нагорної
Н.В.,

при секретарі - Ляшенко Т.І.,
Гайворонській І.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представників відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м.Рубіжне Луганської області
цивільну справу за первісним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
боргу за договором позики та поруки та
зустрічним позовом ОСОБА_6, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
стороні позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8, до
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору позики та договору поруки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду
з позовом, в обґрунтування якого
вказав, що 24.08.2012 року він передав
ОСОБА_6 70000 доларів США, які відповідач
зобов'язався повернути до 31.12.2012 року.
На підтвердження договору позики та
його умов відповідач власноруч написав
розписку, яка посвідчує передавання
відповідачу вищевказаної суми
грошових коштів. 18.10.2012 року він передав
ОСОБА_6 ще 30000 доларів США, які
відповідач зобов'язався повернути до
18.11.2012 року, на підтвердження чого
відповідач написав розписку. Однак, до
теперішнього часу відповідач взяті
кошти в сумі 100000 доларів США не
повернув. В забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_5
уклав з ОСОБА_4 договір поруки,
відповідно до умов якого він частково
забезпечив виконання зобов'язання
позичальником ОСОБА_6 в розмірі 250
доларів США за повернення 70000 доларів
США, і в розмірі 250 доларів США за
повернення 30000 доларів США у випадку
неповернення боргу відповідачем
ОСОБА_6 у строк до 10.01.2013 року. Строк
виконання зобов'язань за договором
позики та поруки сплинув, однак ні
позичальник ні поручитель свої
обов'язки за цими договорами не
виконали, гроші не повернули, тому він
вимушений звернутись до суду з позовом.
Враховуючи наведене позивач просить
суд стягнути з відповідача ОСОБА_6 на
його користь борг за договором позики в
сумі 795303,50грн., три відсотки річних в
сумі 14787,61грн., та судові витрати в сумі
3445грн., та солідарно стягнути з ОСОБА_5
та ОСОБА_6 на його користь борг за
договором позики в сумі 3996,50грн.

14.11.2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_4 про визнання недійсними
договорів позики та договору поруки.

Ухвалою суду від 14.11.2013 року
позовні вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_6 об'єднані в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_4

Зустрічний позов ОСОБА_6 мотивує
тим, що він займає посаду директора ТОВ
«Лутара» в м.Лисичанськ, яке в свою
чергу займається переробкою
поліпропілену та виробництвом мішків з
цієї сировини. Оскільки в Україні немає
постійних і надійних виробників, то
підприємству постійно доводиться
шукати цю сировину. З ОСОБА_5 він раніше
підтримував дружні стосунки і
останній, знаючи ці виробничі проблеми,
запропонував йому зустрітися з ОСОБА_4,
який нібито може допомогти з
придбанням сировини. На початку
серпня 2012 року відбулася зустріч з

ОСОБА_4, який запропонував поставити
сировину на підприємство - 40 тон
поліпропілену за ціною приблизно 15000
грн. за тону. Але за це ОСОБА_4 виставив
вимогу, щоб він - ОСОБА_6 написав
розписку про те, що нібито взяв у ОСОБА_4
в борг грошові кошти, як гарантію того,
що він не відмовиться від оплати за
поставлений товар. 24.08.2012 року він
дійсно написав розписку про те, що взяв
у борг у ОСОБА_4 70000 доларів США строком
до 31.12.2012 року. Окрім цього, він передав
ОСОБА_4 технічну документацію на
виробниче приміщення, в якому є його
доля власності, і договір про порядок
володіння і використання майна. Але в
визначений термін ОСОБА_4 товар не
поставив, пояснивши, що виникли
проблеми, і зобов'язався поставити
більшу партію сировини за тією ж ціною.
18.10.2012 року він написав ще одну розписку
про те, що нібито, взяв у борг у ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 30000 доларів США
строком до 18.11.2012 року. Зазначені в
розписках суми коштів він ні 24.08.20012
року, ні 18.10.2013 року не отримував. До
теперішнього часу сировина
підприємству не поставлена, а позивач
звернувся до суду про стягнення з нього
неіснуючого боргу в сумі 100000 доларів
США. Позивач за зустрічним позовом
вважає, що будь-якого раціонального
пояснення необхідності позики такої
значної суми на такий короткий термін,
немає. Оформлення боргової розписки
без фактичного передавання коштів у
сумі, вказаній в ній, суперечить
вимогам ст.1046 ЦК України і є підставою
для визнання договору позики
недійсним. Договір поруки, укладений
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виходить за межі
дрібного побутового, оскільки він
забезпечує виконання грошового
зобов'язання, сума якого є значною. Крім
того даний договір був укладений одним
із подружжя без згоди іншого, у зв'язку
з чим позивач просить суд визнати
недійсними договори позики від 24.08.2012р.
та 18.10.2012р. та договір поруки від 18.10.2012р.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримала позов
ОСОБА_4 у повному обсязі, суду надала
пояснення, аналогічні викладеним у
позові, просила його задовольнити.
Проти зустрічного позову заперечує,
вважає його необґрунтованим і просить
відмовити в повному обсязі з тих
підстав, що розписки свідчать про
виникнення зобов'язань за договором
позики і передання позичальнику
коштів. ОСОБА_6 не надано жодних доказів
про те, що була будь-яка домовленість
між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 стосовно того, що
розписками приховано договір
купівлі-продажу поліпропілену.

Представник відповідача ОСОБА_3
суду пояснив, що за дорученням свого
довірителя ОСОБА_5 обставини укладення
договору поруки, яким частково
забезпечено виконання зобов'язання
ОСОБА_6 перед ОСОБА_4 за договорами
позики, визнає. Що стосується вимоги
про визнання договору поруки
недійсним, то вважає, що підстави,
зазначені у зустрічному позові ОСОБА_6,
для визнання правочину недійсним не
встановлені законом, тому дана вимога є
необґрунтованою та не підлягає
задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_2 вимоги за первісним позовом не
визнав. Заперечення мотивував тим, що
ОСОБА_6 ніяких грошових коштів в сумі
100000 доларів США від ОСОБА_4 не
отримував, вказані розписки були
написані, щоб насправді приховати
договір купівлі-продажу поліпропілену.
Вимоги за зустрічним позовом підтримав
повністю та просив їх задовольнити.

Суд, вислухавши представників
сторін, розглянувши справу в межах
заявлених вимог, вважає, що первісний
позов ОСОБА_4 заявлений обґрунтовано та
підлягає задоволенню, а зустрічний
позов ОСОБА_6 є необґрунтованим та
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлені наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

24 серпня 2012 року ОСОБА_6 написав
розписку про те, взяв у борг у ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 70000 доларів США у
строк до 31 грудня 2012 року, що
підтверджується власноруч написаною
розпискою від 24.08.2012 року (а.с.12).

18 жовтня 2012 року ОСОБА_6 написав
розписку про те, що взяв у борг у ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 30000 доларів США у
строк до 18 листопада 2012 року, що
підтверджується власноруч написаною
розпискою від 18.10.2012 року (а.с.11).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договорами позики від
24.08.2012р. та від 18.10.2012р. між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 було укладено договір поруки,
відповідно до якого ОСОБА_5 поручився
частково за повернення ОСОБА_6 суми
боргу 100000 доларів США, що
підтверджується договором поруки
(а.с.17). Згідно з умовами договору поруки
поручитель ОСОБА_5 зобов'язався у строк
до 10.01.2013р. відповідати перед ОСОБА_4

по розписці від 24.08.2012р. передачею йому
коштів в сумі 250 доларів США, та по
розписці від 18.10.2012р. - в сумі 250 доларів
США.

Після встановлення зазначених
обставин та оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що спірні правовідносини регулюються
ст.ст.526, 553, 554, 625, 1046-1051 ЦК України. Також,
встановлюючи природу спірних
правовідносин, судом була врахована
правова позиція, яка міститься в
постанові Верховного Суду України від
18.09.2013 року по справі №6-63цс13, яка
відповідно до ст..360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики ) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа - незалежно від суми.

За частиною 2 цієї статті на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений
строк повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст..625 ЦК
України.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
законом або договором.

Отже, даючи правову оцінку
розпискам, написаним ОСОБА_6 24.08.2012р. та
18.10.2012р., в контексті ст.ст.1046-1050 ЦК
України, суд приходить до висновку, що
вказані розписки є договорами позики.
Факт написання вказаних розписок
власноруч ОСОБА_6 не оспорюється, що
було підтверджено його представником у
судовому засіданні та зафіксовано в
журналі судового засідання (а.с.107).

Виходячи із встановлених
обставин, наданих сторонами доказів і
вимог матеріального закону, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення боргу за
договорами позики від 24.08.2012р. та від
18.10.2012р. є обґрунтованими та доведеними,
тому з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
необхідно стягнути 995000 доларів США, що
за курсом на час звернення до суду
(а.с.18) еквівалентно 795303,50грн. з
розрахунку: (100000 доларів США - 500 доларів
США) х 7,993грн. = 795303,50грн.

Що стосується вимог про стягнення
трьох процентів річних, то суд
зазначає, що такі вимоги також заявлені
обґрунтовано та підлягають
задоволенню. Судом перевірений
розрахунок позивача ОСОБА_4, він є
вірним, тому стягненню з ОСОБА_6 та
користь ОСОБА_4 підлягають три проценти
річних в сумі 14787,61грн.

Стосовно вимог ОСОБА_4 про
стягнення суми за договором поруки суд
зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.553 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним своїх зобов'язань.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

З договору поруки від 18.10.2012р.,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
вбачається, що договором поруки
встановлена відповідальність
поручителя ОСОБА_5 лише в межах 500
доларів США, тому суд вважає за
необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_5
та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 500 доларів
США, що за курсом на час звернення до
суду (а.с.18) еквівалентно 3996,50грн. (500
доларів США х 7,993грн. = 3996,50).

Розглянувши вимоги ОСОБА_6 за
зустрічним позовом суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст..1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

ОСОБА_6, заперечуючи проти позову
та мотивуючи зустрічний позов,
наполягав на тому, що він ніяких
грошових коштів в сумі 100000 доларів США
від ОСОБА_4 не отримував, вказані
розписки є удаваними правочинами,
оскільки були ним написані, щоб
насправді приховати договір
купівлі-продажу поліпропілену.

Однак такі доводи та заперечення
ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження
в суді, для підтвердження цих обставин
ним не було надано суду належних та
допустимих доказів, як того вимагають
приписи ст.ст.57-60 ЦПК України.

Докази, надані ОСОБА_6 про те, що
він не отримував від ОСОБА_4 100000 доларів
США, тому в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5
вбачається склад злочину,
передбаченого ст.190 ч.2 КК України, у
зв'язку з чим він звертався до міліції з
заявою про кримінальне правопорушення
(а.с.92), не свідчать про те, що він не
отримував від ОСОБА_4 коштів за
розписками в сумі 100000 доларів США, та
спростовуються постановою про
закриття кримінального провадження
від 28.11.2013р. (а.с.120). Зазначена постанова
не оскаржувалась та є чинною.

Також ОСОБА_6 на підтвердження
своїх доводів з приводу того, що
розписки були ним написані для того,
щоб приховати договір купівлі-продажу
поліпропілену, відповідно до якого
ОСОБА_4 повинен був поставити ТОВ
"Лутара" поліпропілен, були надані
документи, а саме: Статут ТОВ "Лутара",
довідка за 2012 рік про закупівлю
поліпропілену та виготовлення з нього
мішків, звіт про виробництво
промислової продукції за 2012 рік
(а.с.87-91). Однак суд оцінює вказані
докази як неналежні, оскільки вони не
містять інформації щодо предмета
доказування.

Виходячи із встановлених
обставин, суд приходить до висновку що
ОСОБА_6 не було доведено у
відповідності з вимогами ст..ст.11, 60 ЦПК
України безгрошовість договорів
позики та того, що договори позики від
24.08.2012р. та від 18.10.2012р. є удаваними
правочинами, тому його вимоги за
зустрічним позовом задоволенню не
підлягають.

Розглянувши вимоги ОСОБА_6 в
частині визнання недійсним договору
поруки від 18.10.2012р., укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд зазначає, що такі
вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають, оскільки
матеріальний закон не відносить
зазначені ОСОБА_6 підстави такі як:
укладення договору поруки, який
виходить за межі дрібного побутового;
та укладення договору поруки одним із
подружжя без згоди іншого, до тих
підстав, встановивши наявність яких
правочин може визнати недійсним.

У зв'язку з тим, що суд прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 за первісним позовом, тому
судові витрати у сумі 3445грн.,
відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
належить розподілити між сторонами
наступним чином: з відповідача ОСОБА_6
на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути
3215,60грн., з відповідача ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 - 229,40грн.

Керуючись ст.ст.5-11, 60, 88, 212-215, 292 ЦПК
України, на підставі ст.ст.526, 530, 533, 625,
1046-1051 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики та поруки -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі
795303,50грн., три відсотки річних в сумі
14787,61грн., а всього стягнути 810091
(вісімсот десять тисяч дев'яносто одна)
гривня 11 копійок.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму
боргу 3996 (три тисячі дев'ятсот
дев'яносто шість) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3215 (три
тисячі двісті п'ятнадцять) гривень 60
копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на стороні позивача
ОСОБА_7, ОСОБА_8, до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору позики та
договору поруки - відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Луганської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Рубіжанський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційна скарга не була подана. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Н.В.Нагорна