АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1825/14
інстанції: Шаповал Г.І.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді:
Болтунової Л.М.

суддів: Макарова М.О.,
Романюк М.М.

при секретарі: Куць
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2013 року по цивільній справі за позовом
Управління соціальних служб для сім*ї,
дітей та молоді департаменту
соціально-гуманітарної політики
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про позбавлення батьківських
прав, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 24
жовтня 2013 року позовні вимоги
задоволені. ОСОБА_1 та ОСОБА_1 були
позбавлені батьківських прав відносно
їх малолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Малолітні діти
передані органу опіки та піклування
виконавчого комітету Вільногірської
міської ради Дніпропетровської
області. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у позові,
посилаючись на те, що судом були
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права і його
висновки не відповідають обставинам
справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується
тільки ОСОБА_1, законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в частині інших осіб, колегією
суддів не перевіряється.

Зазначене судове рішення в
оскарженій частині не відповідає
вимогам закону.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. За
вимогами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов*язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що згідно свідоцтв
про народження, відповідачі є
батьками: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. За рішенням
місцевого суду у 2012 році шлюб між
подружжям ОСОБА_5 був розірваний, з
ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання
дітей на користь ОСОБА_1 З літа 2013 року
діти проживають з матір*ю.

Задовольняючи позовні вимоги про
позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав
у відношенні трьох малолітніх дітей,
суд першої інстанції виходив з того, що
вона, як мати ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків, не
забезпечує достатній фізичний,
моральний та культурний розвиток
дітей, не приділяє уваги навчанню і
освіті дітей, не забезпечує достатнє
харчування, медичний догляд, свідомо
нехтує своїми батьківськими
обов'язками. Суд взяв до уваги висновок
виконкому Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області № 19607-13 від
15.05.2013 року з метою захисту прав дітей,
за яким визнано доцільним позбавити,
зокрема, ОСОБА_1 батьківських прав
відносно дітей.

Однак, колегія суддів не може
повністю погодитись з зазначеними
висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд
зобов'язаний прийняти рішення, зокрема,
щодо: наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами.

Проте, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду, який при
розгляді позовних вимог про
позбавлення відповідачки батьківських
прав належним чином не з'ясував і не
зазначив, чи мали місце відповідні
обставини, якими позивач обґрунтовував
свої вимоги; не надав належної правової
оцінки зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст.150 СК України
батьки зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток; забезпечити здобуття дитиною
повної загальної середньої освіти,
готувати її до самостійного життя,
поважати дитину.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 цього Кодексу
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав", позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування всіх обставин
справи.

У пункті 16 вказаної постанови Пленуму
Верховного Суду України зазначено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя.
Зазначені фактори можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Однак, матеріали справи не
містять відомостей про те, що
відповідачка свідомо нехтувала своїми
батьківськими обов'язками по
відношенню до дітей, ухилялась від їх
виховання та утримання.

Як вбачається із матеріалів
справи ОСОБА_1 не в повній мірі
виконувала батьківські обов'язки щодо
малолітніх дітей. Згідно листа
Вільногірського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_1
11.02.2013 року притягалася до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 184 КпАП України ( невиконання
батьками обов*язків щодо виховання
дітей). ( а.с.17)

Вказана обставина є поодинокою і
на думку колегії суддів, не може бути
безперечною підставою для позбавлення
її батьківських прав.

Згідно актів обстеження
житлово-побутових умов від 01.07.2013 року
та 17.07.2013 року, квартира знаходиться в
неналежному санітарно-гігієнічному
стані, для дітей не створені відповідні
умови для виховання та розвитку.( а.с.84)

Між тим, колегії суддів вважає, що бруд
у квартирі свідчить про виконання
відповідачкою своїх батьківських
обов'язків у не повній мірі та не може
бути підставою для позбавлення її
батьківських прав.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що у суду першої
інстанції були відсутні підстави для
позбавлення відповідачки батьківських
прав у відношенні її малолітніх дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої
постанови Пленуму Верховного Суду
України, позбавлення батьківських прав
є крайнім заходом, суд може у
виняткових випадках при доведеності
винної поведінки когось із батьків або
їх обох з урахуванням її характеру,
особи батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом, у
судовому засіданні доведена винна
поведінка відповідачки, яка не в повній
мірі виконує свої батьківські
обов'язки, за що притягалася до
адміністративної відповідальності за
ст. 184 ч.1 КпАП України, беручи до уваги,
що малолітні діти не перебувають на
обліку у лікарів, відповідачка працює,
на обліку у лікарів нарколога та
психіатра не перебуває, а також інших
конкретних обставин справи, вважає за
необхідне попередити ОСОБА_1 про
необхідність змінити ставлення до
виховання дітей.

Матеріалами справи встановлено, що за
інформацією позивача, з дозволу матері
з 06 березня 2013 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, були направлені
до комунальних закладів
«Дніпропетровський дитячий
протитуберкульозний санаторій» № 5 і №
7.

В судовому засіданні апеляційної
інстанцією встановлено, що з червня 2013
року доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а також
син ОСОБА_4 проживають з матір*ю.

Розглядаючи справу по суті, суд першої
інстанції не прийняв до уваги
положення принципу 6 Декларації прав
дитини, проголошеної Генеральною
Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй
від 20 листопада 1959 року, відповідно до
якого малолітня дитина не повинна, крім
тих випадків, коли є виключні
обставини, бути розлучена зі своєю
матір'ю, а тому такий захід, як
позбавлення відповідачки батьківських
прав щодо її малолітніх дітей є
передчасним.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині позбавлення
батьківських прав ОСОБА_1 відносно
трьох малолітніх дітей та передачу їх
органу опіку та піклування виконавчого
комітету Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області підлягає
скасуванню, на підставі п.п.3,4 ст.309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволені цих позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2013 року в частині позбавлення ОСОБА_1
батьківських прав стосовно дітей:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та передачу
дітей органу опіки та піклування
виконкому Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення
про відмову у задоволенні цих позовних
вимог.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність
змінити ставлення до виховання дітей:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: