АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/1926/14
інст. - Задорожна А.М.
Справа №643/8065/13-ц
Доповідач - Кіпенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.
Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів - Кіпенка І.С.,
Котелевець А.В.,

при секретарі - Мерзлікіній
А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Московського районного суду
м. Харкова від 28 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до товариства
з обмеженою відповідальністю «ЯВАЛ
Україна» про стягнення середнього
заробітку за весь період затримки
розрахунку, -

встановила:

1 листопада 2012 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом, до ТОВ «Явал
Україна», про стягнення з відповідача
на її користь середнього заробітку за
час затримки виплат належних їй при
звільнені сум, виходячи із розрахунку
5905 грн. 46 коп. за кожен місяць затримки
за період із 01.01.2012 року по дату
ухвалення рішення суду.

В обґрунтування позову вона вказувала,
що в період з 25.04.2008р. по 30.12.2011р.
обіймала посаду головного бухгалтера
ТОВ «Явал Україна».

Наказом №61-К від 26.12.2011р. її було
звільнено «За власним бажанням» у
відповідності до поданої заяви.
Бухгалтерією товариства було
здійснено розрахунок належних їй при
звільнені виплат та нарахована
компенсація за невикористану
відпустку в сумі 14846,85грн.

На пропозицію керівництва вона
підписала угоду про розстрочку виплати
компенсації за невикористану
відпустку в сумі 14846,85 грн.

Але відповідачем ці умови не виконані.
Сплативши перші дві грошові суми у
розмірі 4846,85 грн. та 2000 грн. у сплаті
решти грошових коштів їй було
відмовлено, отже при звільнені з нею не
були проведені всі належні розрахунки.

В судовому засіданні першої інстанції
представник позивача позов підтримав,
посилаючись на обставини зазначені у
позові.

Представник відповідача заперечувала
проти задоволення позову, посилаючись
на те, що остаточний розрахунок з
відповідачкою було проведено 20.01.2012
року. В період з 29.12.2011 року по 20.01.2012
року позивачці було сплачено 13777,05 грн.
При виплаті грошових коштів позивачці
було зайво нарахована сума 1775,28 грн.
внаслідок допущення лічильної помилки.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 28 січня 2014 року позов
задоволено частково. Суд стягнув з ТОВ
«Явал Україна» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі
3005,61грн., на користь держави судовий
збір в розмірі 229,40грн.

ОСОБА_2 рішення районного суду
оскаржила в апеляційному порядку.
Посилаючись на незаконність рішення
суду першої інстанції, просить рішення
скасувати, та постановити нове рішення
яким позов задовольнити повністю. При
цьому посилається на не відповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права.

Позивач рішення суду не оскаржив,
заперечень на апеляційну скаргу не
надав .

Судова колегія, перевіряючи законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
скаргу, якщо встановить, що суд першої
інстанції постановив рішення з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Вирішуючи спір, районний суд повно і
всебічно дослідив обставини справи,
представлені докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин та закон їх регулюючий.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи, -
безпідставні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 з 25.04.2008р. згідно Наказу №34-к
працювала головним бухгалтером ТОВ
«Явал Україна».

30.12.2011р. ОСОБА_2 звільнена за власним
бажанням згідно Наказу №61-к від 26.12.2011р.

В своїх поясненнях представник
відповідача заперечувала проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що остаточний розрахунок з
відповідачкою було проведено 20.01.2012
року. В період з 29.12.2011 року по 20.01.2012
року позивачці було сплачено 13777,05 грн.
При виплаті грошових коштів позивачці
було зайво нарахована сума 1775,28 грн.
внаслідок допущення лічильної помилки.

Встановивши помилку, підприємство
звернулось до суду з позовом про
стягнення зайво сплаченої суми -1585,17
грн.(з урахуванням утримань податку та
ЄСВ).

Матеріали справи на а.с.105-107 містять
копію рішення Київського районного
суду м. Харкова від 09.10.2013р. з якого
вбачається, що в задоволенні позову
було відмовлено з підстав пропуску
підприємством строку позовної
давності в один рік. При цьому суд
встановив, факт зайво нарахованої
заробітної плати в грудні 2011р. у зв'язку
з не врахуванням відпустки без
збереження заробітної плати. Суд
встановив також, що позивачка отримала
в якості розрахунку 13777,05грн., що
підтверджується бухгалтерськими
документами, що перебільшує суму, яка
належала до сплати, на 1585,17грн.

Відповідно до ст.61 ЦПК України
обставини, що встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що остаточний
розрахунок з позивачем було проведено
20.01.2012 року, тобто затримка остаточного
розрахунку становила 16 робочих днів,
отже стягненню з відповідача підлягає
середня заробітна плата за 16 робочих
днів.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, а при наявності спору про
розміри належних сум - спір вирішується
органом, який і визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку.

Стягнення середньомісячної заробітної
плати за час затримки розрахунку є
різновидом матеріальної
відповідальності підприємства перед
працівником і не є вимогою про
стягнення належної йому заробітної
плати.

Задовольняючи позов частково, суд
обґрунтовано керувався тим, що при
звільненні ОСОБА_2, фактично було
сплачено 13777,05 грн., отже з урахуванням
переплати, сума що підлягає стягненню
на користь позивача за час затримки
розрахунку при звільненні складає
3005,61грн.

При визначенні розміру відшкодування
судом враховано розмір спірної суми,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком працівника та
інших обставин справи у відповідності
до роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці».

За встановлених обставин,
судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
необхідності та розміру відшкодування
за час затримки розрахунку при
звільненні позивача.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
процесуального і матеріального права,
а доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і висновків суду не
спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду
м. Харкова від 28 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: