АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/1539/14
Головуючий в 1 інстанції
Доповідач Козлов С.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 24 грудня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 грудня 2013 року та
додатковим рішенням цього ж суду від 27
грудня 2013 року визнано спільним
сумісним майном автомобіль Москвич - 408,
д/н НОМЕР_4, трактор ЮМЗ-6, д/н НОМЕР_1,
трактор Т-16 МБ - У1, комбайн СК-5М-1 Нива,
яке придбане у період шлюбу, стягнуто з
ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 грошову
компенсацію в розмірі 38960 грн. 90 коп.,
яка є 1/2 вартості авто- та
сільгосптехніки, зареєстрованої на
ОСОБА_1, яка підлягає поділу між
подружжям, виділено ОСОБА_1 транспортні
засоби - автомобіль Москвич-408, д/н
НОМЕР_4, трактор ЮМЗ-6, д/н НОМЕР_1,
трактор Т-16 МБ-У1, д/н НОМЕР_2, комбайн
СК-5М-1 Нива, д/н НОМЕР_3, та вирішено
питання про розподіл судових витрат по
справі, а в задоволенні іншої частини
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись
на невідповідність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права ОСОБА_1 просить скасувати рішення
суду і постановити нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в
повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення та
скасування рішення суду.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. ст. 60, 70, 71 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. У разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. Майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання, а до складу майна, що
підлягає поділу включати загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Як правильно встановлено судом,
сторони перебували у шлюбі з 09.02.1974 року
по 05.07.2000 року і під час сумісного життя
придбали автомобіль Москвич - 408, д/н
НОМЕР_4, трактор ЮМЗ-6, д/н НОМЕР_1,
трактор Т-16 МБ - У1, комбайн СК-5М-1 Нива,
на загальну суму 77921,80 грн., про порядок
поділу якого домовитися не можуть.

За довідкою Новомосковського ВРЕР
УДАІ УМВС України в Дніпропетровській
області № 14/8 РЕР - 464 від 26.07.2011 року
автомобіль Москвич-408 н/з НОМЕР_4
належить ОСОБА_1 та згідно
реєстраційної карти є власником з
24.12.1981 року (дата реєстрації), а за
довідкою начальника підрозділу
Держтехнагляду № 16 в
Синельниківському районі на ім'я
ОСОБА_1 зареєстрована
сільськогосподарська техніка - трактор
Т-16 МБ-У1, 1991 року випуску, д/н НОМЕР_2,
дата реєстрації 25.05.1994 року; трактор
ЮМЗ-6 д/н НОМЕР_1, дата реєстрації 29.05.1993
року; комбайн СК-5М-1 «НИВА», 1988 року
випуску, д/н НОМЕР_3, дата реєстрації
11.01.1995 року.

Відповідно до висновку № 2879-11
експерта автотоварознавця від 19.09.2011
року ринкова вартість транспортних
засобів автомобіля Москвич-408, д/н
НОМЕР_4, трактора ЮМЗ-6, д/н НОМЕР_1 та
трактора Т-16 МБ-У1 складає 55141 грн. 80 коп.,
а згідно інформаційної довідки
приватного підприємця ОСОБА_3 від 04.12.2013
року, який має сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності, середня ринкова
вартість комбайна СК 5 Нива складає 22780
грн..

За таких обставин, суд першої
інстанції, керуючись нормами ст. ст. 60,
70, 71 СК України, обґрунтовано розділив
вказане спірне майно між сторонами
зазначеним шляхом з урахуванням
можливості використовування ними його
у своїй професійній діяльності.

Викладені у скарзі доводи про те,
що на час придбання зазначеного майна
він з дружиною однією сім'єю не
проживав і трактор Т-16 МБ-У1, 1991 року
випуску, д/н НОМЕР_2, вкрадений
невідомими особами, ніякими доказами
не підтверджуються, не ґрунтуються на
встановлених судом обставинах справи і
фактично зводяться до переоцінки
доказів, яким суд дав належну оцінку у
сукупності за своїм внутрішнім
переконанням відповідно до ст. 212 ЦПК
України, а в судовому засіданні
апеляційного суду представник
позивачки пояснив, що зазначений
трактор знаходився у відповідача, який
звертався до правоохоронних органів із
заявою про викрадення у нього цього
трактора зі сторони позивачки, але в
порушенні кримінальної справи було
відмовлено за недоведеністю
викладених в заяві обставин.

Доводи щодо незаконності рішення
суду в частині відмови в задоволенні
іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі не наведені і
рішення суду в цій частині сторонами не
оскаржується, тому апеляційною
інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: