У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
спонукання до виконання мирової угоди
та стягнення аліментів, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 16 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
02 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7 про спонукання
до виконання мирової угоди від 15
вересня 2010 року та стягнення аліментів
на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову ОСОБА_6
посилалася на те, що ухвалою
Суворовського районного суду м. Одеси
від 15 вересня 2010 року було затверджено
мирову угоду, відповідно до якої
відповідач повинен сплачувати
аліменти, але ухиляється від її
виконання. В зв'язку з викладеним
позивач просила суд спонукати
відповідача виконати мирову угоду та
стягнути з відповідача аліменти на
утримання дитини у розмірі 1/3 частини
усіх видів заробітку, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму, починаючи з 06
липня 2010 року до досягнення дитиною
повноліття.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 травня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 02 жовтня 2013 року,
позовні вимоги ОСОБА_6 про спонукання
до виконання мирової угоди та
стягнення аліментів задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3
частини з усіх видів заробітку
відповідача, починаючи з 21 вересня 2010
року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (дня досягнення
повноліття дитиною).

Рішення суду про стягнення аліментів в
межах суми платежу за один місяць
допущено до негайного виконання. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду, із ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що сторони 29 липня 2003 року
уклали шлюб, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1
у них народилася донька ОСОБА_8 З 2010
року сторони не проживають однією
сім'єю, дитина проживає з позивачем.

У 2010 році позивач звернулася до
відповідача з позовом про стягнення
аліментів у розмірі Ѕ частини від усіх
видів заробітку з посиланням на те, що
відповідач у добровільному порядку не
надає допомогу.

Під час розгляду справи сторони уклали
мирову угоду, яка була визнана ухвалою
Суворовського районного суду м. Одеси
від 15 вересня 2010 року, відповідно до
якої ОСОБА_7 зобов'язався сплачувати
аліменти на утримання доньки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх
видів заробітку, а у випадку несплати
аліментів ОСОБА_6 має право на
примусове виконання мирової угоди. З
моменту підписання мирової угоди та
визнання її судом, сторони не мають у
подальшому претензій матеріального та
морального характеру по цій справі.
Провадження по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
аліментів на дитину - закрито.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що мирова угода за своєю
правовою природою відповідно до норм
Цивільного кодексу України є
правочином, що згідно з ст. 629 цього
Кодексу підлягає обов'язковому
виконанню. Заінтересована сторона
(стягувач) не позбавлений права
звернутися до суду з позовною заявою
про спонукання до мирової угоди,
оскільки згідно з вимогами ст. 16 ЦК
України одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів сторони є
примусове виконання обов'язку в натурі.
При цьому, суди попередніх інстанцій
вважали, що ухвала суду про визнання
мирової угоди не є виконавчими
документом для її виконання державною
виконавчою службою.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна, оскільки суди дійшли
цих висновків із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 208 ЦПК України судові
рішення викладаються у формі ухвал та
рішень.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, ст.
14 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Чинним законодавством України у разі
невиконання судових рішень, які
набрали законної сили, передбачена
процедура їх примусового виконання.

Так, ст. 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (ст. 2
цього Закону).

Відповідно до ст. 3 цього Закону,
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом, зокрема ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних та
кримінальних справах у випадках,
передбачених законом. Виконавчими
документами є такі документи, що
відповідають вимогам, зазначеним у ст.
19 цього Закону.

Згідно зі ст. 24 цього Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 175 ЦПК України, суд
за клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди.

Стаття 210 ЦПК України визначає, що
ухвала суду, що постановляється як
окремий документ, складається з
вступної частини, описової частини,
мотивувальної частини та резолютивної
частини із зазначенням висновку суду
та строку і порядку набрання ухвалою
законної сили та її оскарження.

Якщо ухвала має силу виконавчого
документа і підлягає виконанню за
правилами, встановленими для виконання
судових рішень, така ухвала
оформлюється з урахуванням вимог,
встановлених Законом України «Про
виконавче провадження».

Враховуючи зазначене, ухвала про
визнання мирової угоди може бути
виконавчим документом та підлягає
виконанню у випадку, якщо її
резолютивна частина відповідає
вимогам цього Закону.

Суди попередніх інстанцій залишили
поза увагою вказані вище правові норми,
не визначилися із характером спірних
правовідносин, не врахували, що ухвала
про визнання мирової угоди має силу
виконавчого документа і підлягає
виконанню за правилами, встановленими
для виконання судових рішень.

За таких обставин оскаржувані рішення
суду підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
02 жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук