У х в а л а

03 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лесько А.О.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко
С.О.,

Гончара В.П.,
Олійник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
комунального підприємства «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»,
третя особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору дарування нежитлової будівлі,
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
комунального підприємства «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
про визнання права власності та за
позовом ОСОБА_5 до Харківської міської
ради про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2007 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовам про визнання за ним
власності на будівлю літ. «Б/1-1»
загальною площею 236 кв.м, розташовану по
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що протягом
2000-2006 років ним вказану будівлю було
самочинно збудовано. Будівлі були
інвентаризовані у КП «Харківське
міське БТІ», про що був виданий
технічний паспорт, будівництво
проведено з дотриманням вимог
будівельних, санітарних екологічних і
протипожежних норм та правил.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 4 лютого 2008 року
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_5 право власності на
нежитлову будівлю загальною площею 195,2
кв.м по АДРЕСА_1

Зазначене заочне рішення суду було
скасоване ухвалою суду від 14 червня 2011
року та призначено справу до розгляду в
загальному порядку.

25 липня 2011 року до суду звернувся
ОСОБА_4, зазначивши, що вказану будівлю
було побудовано саме ним, він отримав
на неї технічний паспорт, просив
визнати за ним право власності на
спірну будівлю.

Одночасно ОСОБА_4 звернувся до суду з
іншим позовом, в якому зазначив, що
ОСОБА_5 під час дії чинного заочного
рішення суду від 04 лютого
2008 року, до його скасування, на підставі
договору від 16 червня 2008 року
подарував спірну будівлю своїй дочці
ОСОБА_6, фактично не маючи на це право.
ОСОБА_4 вважає себе власником
новоствореної будівлі, не притягувався
до участі у справі за позовом ОСОБА_5 до
Харківської міської ради, про
наявність заочного рішення дізнався
значно пізніше. Його звернення до
Харківської міської ради стало
підставою для подання нею заяви про
скасування заочного рішення. Вважає, що
ОСОБА_5 не мав права відчужувувати
будівлю.

Тому ОСОБА_4 просив визнати недійсним
договір дарування та скасувати
реєстрацію за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 права
власності на спірну будівлю. Ухвалою
суду зазначені позови об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 12 жовтня 2012 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
недійсним договір дарування
нежитлової будівлі площею 195,2 кв.м літ.
«Б/1-1» по АДРЕСА_1, укладений 16 червня 2008
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7 У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про
визнання права власності на нежитлову
будівлю, а також у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 про визнання права
власності на нежитлову будівлю
відмовлено. Зобов'язано КП «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
анулювати реєстрацію права власності
на нежитлову будівлю площею 195, 2 кв.м
літ. «Б/1-1» по АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 4 квітня 2013
року рішення суду першої інстанції в
частині визнання недійсним договору
дарування нежитлової будівлі площею
195,2 кв.м літ. «Б/1-1» по АДРЕСА_1,
укладеного 16 червня 2008 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_6, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 скасовано
і ухвалено в цій частині нове рішення
про відмову у задоволенні позову. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 серпня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.
Рішення апеляційного суду Харківської
області від 04 квітня 2013 року залишено
без змін.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2013 року з підстав
неоднакового незастосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема ст.
ст. 203, 215 ЦК України.

Крім того, заявниця звернулася до суду
із клопотанням про поновлення
пропущеного процесуального строку на
касаційне оскарження ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2013 року,
посилаючись на поважність причин
такого строку.

Клопотання про поновлення строку на
звернення із зазначеною заявою про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2013 року підлягає
задоволенню, оскільки наведені у ньому
доводи свідчать про поважність причин
пропуску такого строку.

На підтвердження своїх доводів
заявниця долучила до заяви ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2011 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень п. 7 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року «Про судову практику застосування
ст. ст. 353-360 Цивільного процесуального
кодексу України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення справи спору у справі й не
відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
5 ЦПК України, і на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Зі змісту доданої ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2011 року вбачається,
що судові рішення нижчестоящих судів
скасовано, справу передано на новий
розгляд, тобто остаточного вирішення
спору судом касаційної інстанції не
відбулося, тому на вказану ухвалу не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Оскільки наведені заявницею доводи не
містять ознак, які відповідно до вимог
вищевказаної норми є підставами для
перегляду судового рішення, у допуску
справи до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3, яка діє в інтересах
ОСОБА_4, строк на звернення із заявою
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2013 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, комунального
підприємства «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації», третя особа
- приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання недійсним договору
дарування нежитлової будівлі, за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
комунального підприємства «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
про визнання права власності та за
позовом ОСОБА_5 до Харківської міської
ради про визнання права власності до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.О. Лесько

Судді:
В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

А.С. Олійник