АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

представника позивача - КарпенкаС.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 2 жовтня 2013 року у справі за
позовом Навчально-наукового центру
професійно-технічної освіти
Національної академії педагогічних
наук України до ОСОБА_1, третя особа:
Служба у справах дітей Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації про виселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Навчально-наукового центру
професійно-технічної освіти
Національної академії педагогічних
наук України про визнання права
користування жилим приміщенням,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/774/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Колдіна О.О . Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1
про виселення її з малолітніми дітьми -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1,
який обґрунтовує тим, що в 2005 році до
гуртожитку була тимчасово поселена як
викладач Центру ОСОБА_1 разом з
неповнолітніми дітьми. Відповідно до
наказу № 124-К від 29.08.2008 р. відповідач
звільнилась з Центру, але продовжувала
проживати на підставі договорів найму
житла, укладених до 31.12.2012. В зв'язку з
неналежним виконання своїх обов'язків
за договорами найму, порушення норм
громадського співжиття, а також з метою
використання житла для проживання
учнів і працівників Центру, ОСОБА_1 була
проінформована листом від 30.10.2012 про
відмову адміністрації у продовженні
терміну дії договору найму. 10.12.2012
відповідач листом, який вона
відмовилась отримувати, була
повідомлена про закінчення терміну дії
договору найму 31.12.2012 та необхідність
виконання п.3.12 Договору про звільнення
займаного приміщення. Оскільки
відповідач не є працівником Центру,
термін дії договору найму житла
закінчився, тому відповідач незаконно
займає спірне житлове приміщення.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 2 жовтня 2013 року
позов Навчально-наукового центру
професійно-технічної освіти
Національної академії педагогічних
наук України до ОСОБА_1, третя особа:
Служба у справах дітей Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації про виселення
задоволено, виселено ОСОБА_1 та її
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з
кімнати № АДРЕСА_1, у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 до
Навчально-наукового центру
професійно-технічної освіти
Національної академії педагогічних
наук України про визнання права
користування жилим приміщенням
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким у основному позові
відмовити, зустрічний задовольнити.

На обґрунтування своєї скарги апелянт
зазначає, що вона правомірно у 2005 році
поселялась до спірного гуртожитку у
зв'язку із роботою викладачем
Навчально-наукового центру
професійно-технічної освіти НАПН
України, з якого вона звільнилась
01.09.2010, проте договір найму житлового
приміщення в учнівському гуртожитку
між ОСОБА_1 та Навчально-науковим
центром професійно-технічної освіти
НАПН України від 04.01.2010 року був
укладений ще до звільнення ОСОБА_1 із
вказаного Центру, тому апелянт вважає
помилковим та таким, що не відповідає
фактичним обставинам, висновок суду
першої інстанції про те, що з нею був
укладений договір найму не як із
працівником Центру, а працівником
Інституту професійно-технічної освіти
Академії педагогічних наук.

Крім того, апелянт висловлює думку, що
житлове законодавство України не
передбачає необхідність укладення з
особами, які користуються жилою площею
в гуртожитках договорів найму жилого
приміщення, а дія глави 59 ЦК України
(найм (оренда) житла) на вказані
правовідносини не поширюється, у
зв'язку з тим, що вони регулюються
нормами спеціального законодавства,
тому закінчення строку дії договору
найму жилого приміщення в гуртожитку
та необхідність використання житла для
проживання учнів і працівників Центру
не є підставою для виселення ОСОБА_1, що
вже користується кімнатою в гуртожитку
без надання їй іншого жилого
приміщення, а правомірність поселення
останньої до кімнати у гуртожитку є
підставою для визнання за нею права
користування спірним приміщенням.

Також, апелянт вказує, що судом першої
інстанції достовірно не було
встановлено, про який гуртожиток йде
мова, який саме гуртожиток ( за № 98 чи
98-а) належить позивачу на правах
оперативного управління, чи
зареєстрований та де саме гуртожиток
як учнівський, чи є у позивача право
використовувати такі приміщення як
учнівський гуртожиток.

В судовому засіданні відповідач
апеляційну скаргу підтримала, просила
її задовольнити з підстав, викладених у
скарзі.

Представник позивача заперечував
проти апеляційної скарги за її
необґрунтованістю.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., вислухавши пояснення сторін,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з встановлених в
судовому засіданні наступних обставин.

Так, ОСОБА_1 з 25.08.2005 працювала
викладачем технічних дисциплін за
кваліфікаційною категорією
«спеціаліст» Навчально-наукового
центру професійно-технічної освіти.

На підставі наказу № 124-к від 29.08.2008 р.
ОСОБА_1 була звільнена з 31.08.2008 за згодою
сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

З 2005 р. ОСОБА_1 разом зі своїми
малолітніми дітьми була поселена до
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 за
згодою адміністрації
Навчально-наукового центру
професійно-технічної освіти.

Після звільнення з Центру ОСОБА_1
працювала за контрактом в Інституті
професійно-технічної освіти
Національної академії педагогічних
наук України до 01.09.2010 р. і продовжувала
проживати в гуртожитку, як працівник
Національної академії педагогічних
наук України. З Інституту
професійно-технічної освіти вона була
звільнена в зв'язку із закінченням
строку дії трудового контракту.

Підставою для подальшого проживання в
гуртожитку ОСОБА_1 з неповнолітніми
дітьми, було укладення Договору найму
житлового приміщення в учнівському
гуртожитку.

Так, 04.01.2010 між сторонами у справі був
укладений Договір найму житлового
приміщення в учнівському гуртожитку,
відповідно до якого ОСОБА_1 з дітьми
надано у користування кім. АДРЕСА_1
строком на 1 рік.

04.01.2011 Договір найму було продовжено
шляхом підписання Договору строком на 1
рік.

17.10.2012 Голосіївським районним судом м.
Києва було постановлено рішення у
справі за позовом Навчально-наукового
центру професійно-технічної освіти
Національної академії педагогічних
наук України до ОСОБА_1, третя особа:
Служба у справах дітей Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації про виселення
відповідно до якого суд встановив, що
03.01.2012 також між сторонами було
підписано Договір найму кім.АДРЕСА_1 в
гуртожитку терміном на один рік.

30.10.2012 наймач була поінформована
наймодавцем про подальшу відмову в
укладенні Договору найму житла на
новий термін в зв'язку з необхідністю
використання гуртожитку для
проживання учнів.

10.12.2012 ОСОБА_1 було надіслано
нагадування про закінчення терміну дії
договору та відмову в укладенні нового
договору найму.

В січні 2013 року ОСОБА_1 з боку позивача
висувалась письмова вимога щодо
звільнення приміщення, яку остання
відмовилась отримати.

Оскільки Договір найму жилого
приміщення є строковим договором, то по
закінченню термінів його дії наймач
відповідно до своїх зобов'язань
повинен звільнити займане житло, яке
надавалось йому у тимчасове
користування, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення первісного позову.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, так як він в повній мірі
відповідає встановленим обставинам
справи та вимогам Закону.

Також колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про відмову в зустрічному
позові.

Посилання апелянта на те, що
закінчення строку дії договору найму
жилого приміщення в гуртожитку та
необхідність використання житла для
проживання учнів і працівників Центру
не є підставою для виселення ОСОБА_1, що
вже користується кімнатою в гуртожитку
без надання їй іншого жилого
приміщення, а правомірність поселення
останньої до кімнати у гуртожитку є
підставою для визнання за нею права
користування таким приміщенням,
колегія суддів вважає безпідставним,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст.810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

В силу положень ст.821 ЦК України,
договір найму житла укладається на
строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 822 ЦК України у разі
спливу строку договору найму житла
наймач має переважне право на
укладення договору найму житла на
новий строк. Не пізніше ніж за три
місяці до спливу строку договору найму
житла наймодавець може запропонувати
наймачеві укласти договір на таких
самих або інших умовах чи попередити
наймача про відмову від укладення
договору на новий строк. Якщо
наймодавець не попередив наймача, а
наймач не звільнив помешкання, договір
вважається укладеним на таких самих
умовах і на такий самий строк.

Крім того, положеннями ст. 58 ЖК України
встановлено, що на підставі рішення про
надання жилого приміщення в будинку
державного або громадського житлового
фонду виконавчий комітет районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів
видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення.

У позивача по зустрічному позову
відсутній ордер на вселення в спірне
приміщення, тому відсутні підстави
стверджувати про правомірність свого
вселення.

Положення ч.2 ст.59 ЦПК України
встановлюють, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. За змістом
частини 3 статті 10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Положення
ст.60 ЦПК України покладає обов'язок
доказування на сторін, суд не може
збирати докази за власною ініціативою.

Доводи апелянта про відсутність у
позивача по первісному позову права на
оперативне управління гуртожитком, як
і права звернення з даним позовом
спростовуються матеріалами справи,
оскільки укладений Договір найму
житлового приміщення в учнівському
гуртожитку, відповідно до якого ОСОБА_1
з дітьми надано у користування кім.
АДРЕСА_1, який сторонами не оспорювався,
при цьому судом першої інстанції
вирішено питання щодо виселення ОСОБА_1
саме з кімнати АДРЕСА_1.

Таким чином, суд першої інстанції
позовні вимоги Навчально-наукового
центру професійно-технічної освіти
Національної академії педагогічних
наук України правильно визнав
обґрунтованими, в судовому засіданні
доведеними та такими, що підлягають
задоволенню, а апелянтом під час
розгляду апеляційної скарги не
доведено відсутність підстав для
скасування законного та
обґрунтованого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
законності рішення суду першої
інстанції не спростовують, рішення
суду першої інстанції ухвалене без
порушення норм матеріального та
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційної скарги,
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 2 жовтня 2013 року відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 2 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: