Справа № 152/1641/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 листопада 2014 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

представник позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Агрофірма «Відродження» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі,

в с т а н о в и в:

у вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ПП «Агрофірма «Відродження» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі. У позові зазначено, що 23.02.2007 року між матірю позивача ОСОБА_4 та ПП «Агрофірма «Відродження» було укладено договір оренди землі, за яким ОСОБА_4 передала, а ПП «Агрофірма «Відродження» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,7151 га, розташовану в адмінмежах Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 020040045. Зазначений договір зареєстрований у Шаргородському районному відділі Вінницької області регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.04.2007 року за № 04:07:848:00030.

11.05.2009 року ОСОБА_4 померла. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.04.2014 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області, позивач успадкував зазначену вище земельну ділянку.

Посилаючись на те, що відповідач порушує умови договору оренди землі, оскільки за 2010 2013 роки не сплатив орендну плату, у звязку із чим виникла заборгованість у розмірі 3382,47 грн, на підставі ст.ст. 526, 610, 611, 651 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землю» та п. 39 договору оренди землі, позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати договір оренди землі, укладений 23.02.2007 року між ОСОБА_4 та ПП «Агрофірма «Відродження», зареєстрований у Шаргородському районному відділі Вінницької області регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.04.2007 року за № 04:07:848:00030. Стягнути з ПП «Агрофірма «Відродження» на свою користь заборгованість по орендній платі за 2010-2013 роки у розмірі 3382,47 грн. Зобовязати ПП «Агрофірма «Відродження» негайно передати позивачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,7151 га, розташовану в адмінмежах Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 020040045, шляхом оформлення акту прийому-передачі земельної ділянки.

Ухвалою суду від 18.11.2014 року позовну заяву ОСОБА_3 до ПП «Агрофірма «Відродження» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі в частині зобовязання ПП «Агрофірма «Відродження» негайно передати позивачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,7151 га, розташовану в адмінмежах Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 020040045, шляхом оформлення акту прийому-передачі земельної ділянки залишено без розгляду у звязку з тим, що позивач не сплатив судовий збір за цю вимогу у встановлений судом строк (а.с. 36).

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання 18.11.2014 року не зявився, проте, у судовому засіданні 13.10.2014 року позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 у судових засіданнях 13.10.2014 року та 18.11.2014 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_2 у судових засіданнях та у письмових запереченнях (а.с. 19-21) проти позову заперечив, посилаючись на незаконність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначив, зокрема, що відповідач не порушував жодних вимог договору оренди, оскільки, починаючи з 2007 року по 2009 рік включно, орендна плата виплачувалась орендодавцю у повному обсязі, що не заперечується позивачем. Проте, починаючи з 2010 року по 2013 рік включно, у звязку зі смертю ОСОБА_4, відповідач припинив виплату орендної плати, оскільки у нього не було інформації про спадкоємців орендодавця. За цей період за договором оренди землі було нараховано 3382,54 грн. Відповідач не заперечує проти виплати позивачу орендної плати за 2010 2013 роки, однак, заперечує проти розірвання договору, адже, на думку відповідача, з моменту смерті ОСОБА_4 і до часу оформлення спадщини після її смерті позивачем, орендну плату за користування земельною ділянкою платити було нікому. Окрім того, відповідач вважає, що позивач набув права вимагати виконання умов договору оренди землі лише з часу оформлення спадщини, тобто, з дня видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом з квітня 2014 року. Як тільки стало відомо про те, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_4, відповідач одразу ж направив позивачу письмове повідомлення про нараховану суму орендної плати за 2010 2013 роки та про можливість її виплати позивачу, проте, останній за одержанням орендної плати так і не звернувся, банківські реквізити не повідомив. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову щодо розірвання договору оренди землі. Щодо стягнення заборгованості по орендній платі за 2010-2013 роки, представник відповідача вважає, що підстав для задоволення цих вимог також немає, оскільки 17.11.2014 року на імя позивача було здійснено поштовий переказ коштів у сумі 4512,74 грн, що свідчить про проведення відповідачем повного розрахунку з позивачем. Представник відповідача також вважає, що строк виплати орендної плати за 2010-2013 роки ще не настав.

Розглянувши документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ВН № 140349, ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 1,7151 га, розташованої на території Лозівської сільської ради Шаргородської району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 020040045 (а.с.37).

23 лютого 2007 року між ОСОБА_4 (орендодавець) та ПП «Агрофірма «Відродження» (орендар) було укладено договір оренди землі, зареєстрований у Шаргородському районному відділі Вінницької області регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.04.2007 року за № 04:07:848:00030 (а.с. 38,39) (надалі договір оренди землі).

Пунктами 1 та 2 договору оренди землі передбачено, що орендар передала, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського використання, яка знаходиться в адмінмежах Лозівської сільської ради Шаргородської району Вінницької області, загальною площею 1,7151 га.

Відповідно до пунктів 9 і 11 договору оренди землі, орендна плата 1,5% відсотка від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки становить 287,83 грн, вноситься орендарем 1 31 серпня, остаточний розрахунок до 31 грудня поточного року.

Згідно пунктів 8 та 20 договору оренди землі, договір укладено на 20 років. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5 денний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання передачі.

Як вбачається із акта про передачу та прийом земельної ділянки (а.с. 39 на звороті), 20.04.2007 року на підставі договору оренди, укладеного між власником землі та орендарем, ОСОБА_4 передала, а ПП «Агрофірма «Відродження» прийняло земельну ділянку для сільськогосподарського використання, яка знаходиться в адмінмежах Лозівської сільської ради Шаргородської району Вінницької області, загальною площею 1,7151 га.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 квітня 2014 року (а.с. 9), 11.05.2009 року ОСОБА_4 померла, її спадкоємцем був чоловік ОСОБА_5, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки помер 23.02.2010 року. Після смерті останнього спадщину оформив його та ОСОБА_4 син, позивач у справі ОСОБА_3

Також із зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2014 року вбачається, що у спадщину позивач оформив земельну ділянку площею 1,7151 га на території Лозівської сільської ради Шаргородської району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 020040045.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 02.04.2014 року за позивачем було зареєстровано право власності на зазначену вище земельну ділянку (а.с. 10).

У листі від 26.08.2014 року № 134 відповідач повідомив позивача, що йому стало відомо про оформлення позивачем спадщини після смерті ОСОБА_4 та запропонував позивачу одержати нараховану, але не виплачену орендну плату за 2010-2013 року в загальній сумі 3382,47 грн (а.с. 11).

Судом також встановлено, що станом на день розгляду справи позивач не одержав орендну плату за 2010-2013 роки.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та з виконанням договору оренди землі, які регулюються, зокрема, Законом України «Про оренду землі», в редакції, що діяв на момент укладення договору оренди землі, Цивільним кодексом України (надалі ЦК України) та Земельним кодексом України (надалі ЗК України).

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі», передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 18, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно частин 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та наведених вище норм Закону України «Про оренду землі», суд приходить до наступних висновків.

Між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено договір оренди землі, умовами якого передбачалося, що ОСОБА_4, будучи власником земельної ділянки, передала її відповідачу в оренду на 20 років, у свою чергу, відповідач зобовязувався сплачувати ОСОБА_4 орендну плату 1 31 серпня, остаточний розрахунок до 31 грудня поточного року.

Сторонами не заперечується, що до 2010 року відповідач виконував узяті на себе зобовязання, сплачуючи орендодавцю орендну плату. Проте, після смерті у 2009 році ОСОБА_4 відповідач припинив сплачувати оренду, у звязку із тим, що у нього не було даних про спадкоємців ОСОБА_4, які у встановленому законом порядку оформили спадщину.

Згідно з статтями 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За частиною 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1296 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Частинами 1 і 2 ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Пунктом «б» ст. 140 ЗК України, що підставою припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі (ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі).

Частиною 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 23 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Отже, зазначене вище, свідчить про те, що зі смертю особи, припиняється її право власності на земельну ділянку, у той же час, спадкоємці, шляхом прийняття та оформлення спадщини набувають право власності на земельну ділянку з моменту державної реєстрації цього права. При цьому, перехід права власності на земельну ділянку від спадкодавця до спадкоємця не є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди землі. Окрім того, лише з моменту набуття права власності на землю, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, у тому числі, набуває прав орендодавця за договором оренди, укладеного спадкодавцем. І саме з моменту набуття спадкоємцем права власності на землю, можуть бути порушені його права, зокрема, право на одержання орендної плати за договором оренди землі, а отже, тільки з часу набуття права власності на землю, спадкоємець, вправі звертатися до суду за захистом свого права, зокрема, шляхом розірвання договору оренди землі з підстав несвоєчасного внесення орендарем орендної плати.

За ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або ж оспорюване право, свобода чи інтерес. При цьому, позивач, з огляду на принцип змагальності сторін, зобовязаний довести належними та допустимими доказами факт порушення, невизнання або оспорювання свого права, свободи чи інтересу. Не доведення цього факту є підставою відмови у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем його права на своєчасне одержання орендної плати, оскільки позивач право власності на землю, а відтак і права орендодавця за договором оренди землі, укладеного його покійною матірю ОСОБА_4 набув лише 02 квітня 2014 року, тобто з часу державної реєстрації права власності на землю (а.с. 10), а тому, на переконання суду, законних підстав для розірвання договору оренди землі через несвоєчасну сплату відповідачем орендної плати немає. Поряд із цим, суд вважає за не обхідне зазначити, що відповідач з обєктивних і таких, що не залежали від його волі причин, а саме смерть орендодавця ОСОБА_4, упродовж 2010-2013 років не виплачував орендну плату за земельну ділянку, яку орендував.

Отже, у задоволенні позову, в частині розірвання договору оренди землі слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті орендної плати за 2010-2013 роки у розмірі 3 382,47 грн, суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 11 договору оренди землі, орендар вносить орендну плату 1 31 серпня, остаточний розрахунок до 31 грудня поточного року.

Отже, відповідач зобовязаний сплачувати орендну плату з 1 по 31 серпня, а остаточно розрахуватися з орендодавцем відповідач зобовязаний до 31 грудня поточного року. Підставою нарахування орендної плати є оренда земельної ділянки та настання строків проведення розрахунків. Тобто, за 2010 2013 роки відповідач мав би остаточно розрахуватися з орендодавцем відповідно: до 31 грудня 2010, до 31 грудня 2011, до 31 грудня 2012 та до 31 грудня 2013 року.

Проте, як встановлено судом, відповідач не мав можливості розрахуватися за оренду землі, оскільки орендодавець померла, а її спадкоємці по квітень 2014 року спадщини не оформляли.

Водночас, оскільки на даний час, позивач оформив спадщину після смерті ОСОБА_4, набувши прав орендодавця за договором оренди землі та зважаючи на те, що строки виплати орендної плати за 2010-2013 роки настали, відповідач зобовязаний провести з позивачем розрахунок по орендній платі за вказаний період.

З огляду на викладене вище, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що строки проведення розрахунків по орендній платі за 2010-2013 роки не настали.

Визначаючи розмір орендної плати, яку відповідач повинен сплатити позивачу за оренду землі у 2010-2013 роках, суд виходить із того, що позивач та його представник, а також представник відповідача у судовому засіданні та у письмових запереченнях визнали, що розмір орендної плати за вказаний період становить 3 382,47 грн, а тому, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, ця обставина не підлягає окремому доказуванню.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 382,47 грн заборгованості по виплаті орендної плати за 2010-2013 роки, а відтак позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.

Суд не бере до уваги як доказ проведення розрахунку з позивачем копію фіскального чека від 17.11.2014 року (а.с. 41), оскільки представник відповідача не надав оригінал цього чека для огляду. Окрім того, станом на день ухвалення рішення доказів того, що позивач одержав кошти відповідачем не надано, а із копії фіскального чека неможливо беззаперечно встановити, що кошти були перераховані саме позивачу, позаяк у фіскальному чеку, окрім прізвища «Хаєцький» та м. Київ інших ідентифікуючих даних немає.

При цьому, ухвалюючи це рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо все ж таки позивач одержить кошти, перераховані йому згідно фіскального чека від 17.11.2014 року, у нього будуть відсутні підстави вимагати виконання рішення суду в цій частині.

Таким чином, позов слід задовольнити частково.

У звязку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн, пропорційно до задоволених вимог, тобто з позовних вимог про стягнення коштів згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57-62, 88, 212-215, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Агрофірма «Відродження» (22600, Вінницька обл., смт Оратів, вул. Леніна, 90, код за ) на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті орендної плати за 2010-2013 роки у розмірі 3 382 (три тисячі триста вісімдесят дві) гривні 47 коп.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Агрофірма «Відродження» (22600, Вінницька обл., смт Оратів, вул. Леніна, 90, код за ) на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

Згідно ст.ст. 223, 294, 296 ЦПК України, рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Л.Строгий