АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/58/14
УХВАЛА

10 січня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Гриньовій А.М.

з участю: представника
позивача та відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 17 жовтня 2013
року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ
«Надра», ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору поруки, заслухавши
доповідача, пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія ,

В С Т А Н О В
И Л А :

в червні 2013 року ПАТ КБ «Надра»
звернулося до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. На підтримання позову
позивач зазначав, що 23 листопада 2006
року між банком та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 23/11/2006/840-К/396,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 90 150 доларів
США, строком до 22 листопада 2012 року зі
сплатою за користування відсотків в
розмірі 7,7% річних.

Кредитні кошти були отримані для
придбання автомобіля.

Дане кредитне зобов'язання було
забезпечене порукою з боку ОСОБА_4, що
підтверджується Договором поруки від
23.11.2006 року.

Проте, відповідачі по справі
належним чином взяті на себе
зобов'язання не виконують, в зв'язку з
чим утворилася заборгованість.

________________________________________________________________________

Головуюча в першій інстанції - Бацуца
Т.М. Категорія № 19,27

Доповідач - Харчук В.М.

Позивач просив стягнути солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«Надра» заборгованість за кредитним
договором № 23/11/2006/840-К/396 від 23.11.2006 року
в сумі 138 624,32 долари США, що
еквівалентно відповідно до курсу НБУ - 1
108 024,21 грн. та витрати по оплаті
судового збору.

В подальшому ОСОБА_4 подала до
суду зустрічний позов про визнання
недійсним договору поруки, в
обґрунтування своїх вимог зазначала,
що вона особисто не укладала з банком
договір поруки і не поручалася перед
банком за належне виконання ОСОБА_2
його зобов'язань за кредитним
договором, що підтверджується
відсутністю її особистого підпису на
договорі.

Тому ОСОБА_4 просила визнати
недійним договір поруки від 23.11.2006 року
з підстав порушення при його укладенні
ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 21 серпня 2013 року зустрічний
позов ОСОБА_4 було об'єднано в одне
провадження з первісним позовом ПАТ КБ
«Надра».

В ході розгляду справи
представник ПАТ КБ «Надра» заявлені
вимоги позову підтримував, проти
задоволення зустрічної позовної заяви
заперечував, відповідач ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про
розгляд справи, представник ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 вимоги зустрічної позовної
заяви підтримувала, а вимоги
первісного позову не визнавала.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 17 жовтня 2013 року, позов ПАТ
КБ «Надра» задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку
заборгованість за кредитним договором,
що складається із заборгованості по
тілу кредиту в розмірі 72 435,27 доларів
США, що еквівалентно до курсу НБУ 578 975
грн. 11 коп., заборгованість по відсотках
26 033,33 долари США, що еквівалентно до
курсу НБУ 208 084 грн. 38 коп., пені за
прострочення сплати кредиту в розмірі
104 468 грн. 03 коп., плати за управління
кредитом в розмірі 136 264 грн. 15 коп.,
штрафу в розмірі 72 056 грн. 90 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
КБ «Надра» судовий збір в розмірі 3 441
грн., а також судові витрати в розмірі 645
грн., а всього 4086 грн.

В решті позовних вимог ПАТ КБ
«Надра» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4
задоволено, визнано недійсним договір
поруки, укладений 23 листопада 2006 року
між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4

ОСОБА_2 не погодився з рішенням
суду першої інстанції від 17 жовтня 2013
року подав апеляційну скаргу, вважає
його незаконним та необґрунтованим,
постановленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що відповідно
до виконавчого напису № 2029, вчиненого
приватним нотаріусом Хмельницького
міського нотаріального округу було
звернуто стягнення на автомобіль марки
Lexus модель LX470, державний номер НОМЕР_1, в
рахунок задоволення вимог ПАТ КБ
«Надра» в сумі 82 503,42 доларів США. На
виконання зазначеного виконавчого
документу 30.12.2009 року вказаний
автомобіль був вилучений та переданий
для подальшої реалізації з прилюдних
торгів.

Тому на думку апелянта, судом
безпідставно задоволено вимоги банку
щодо стягнення з нього заборгованості
по кредиту, тому що це є вже подвійним
стягненням суми заборгованості по
кредиту.

Апелянт посилається на те, що
судом не з'ясовано, чому банк
відмовився від задоволення своїх вимог
за рахунок реалізації предмета застави
в порядку стягнення боргу за
виконавчим написом нотаріуса.

Вважає, що судом безпідставно стягнуто
суму пені за прострочення сплати
кредиту та суму штрафу, оскільки це є
порушенням ч. 3 ст. 551 ЦК України та п. 5 ч.
3 ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Тому ОСОБА_2 просить скасувати рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 17 жовтня 2013
року та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 509, 524, 525-526, 533,
536, 546, 549, 550, ч.ч. 2 та 3 ст. 551, 599, 610-611, 614-615,
617, 1046, 1048-1049, 1050,ч.2; ст.ст. 1052, 1054 ЦК
України за договором кредиту банк
надає позичальникові грошові кошти у
розмірі та на умовах, встановлених
кредитним договором, а позичальник
зобов'язується повернути таку ж суму
грошових коштів (суму позики) та
сплатити обумовлені проценти за
користування ним.

Зобов'язання повинні ґрунтуватись
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Зобов'язання мають виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту, або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

Зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України -гривні.

Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а
також платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 5
Декрету КМ України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю", ст.ст. 2, 47, 49 Закону України
„Про банки і банківську діяльність", п.
2.3 Положення про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій, затвердженого
Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001
року та зареєстрованого у Мінюсті
України 21 серпня 2001 року за № 7305921, що
діяли на час виникнення спірних
правовідносин, банки на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу Національного Банку України
вправі надавати громадянам України
кредити в іноземній валюті.

За користування чужими коштами
позичальником сплачуються проценти,
розмір яких встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі,
неустойкою (штрафом, пенею), порукою,
гарантією, заставою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник зобов'язаний передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штраф - це неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а пеня - це неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Розмір неустойки встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання, зміна
зобов'язання, сплата неустойки,
відшкодування збитків та моральної
шкоди, та інше.

Боржник несе відповідальність за
невиконання зобов'язань за кредитним
договором за наявності вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відсутність вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
його порушення, якщо вона доведе, що це
порушення сталось внаслідок випадку чи
непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність у
боржника необхідних коштів.

У разі порушення зобов'язання
однією стороною друга сторона має
право частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від
зобов'язання не звільняє винну сторону
від відповідальності за порушення
зобов'язання.

Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику (кредит) частинами , то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець (кредитор) має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому.

Зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Вчинення виконавчого напису чи
ухвалення судового рішення про
стягнення належного за зобов'язанням
не припиняє дії самого зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.10-11, 31, 60, 213, 308
ЦПК України суд вирішує спір на засадах
змагальності та диспозитивності. Кожна
сторона доказами зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог чи
заперечень.

Судове рішення є законним, , якщо
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу апелянта і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ВАТ КБ «Надра» та стягуючи із
ОСОБА_2 на користь банку заборгованість
за кредитним договором та судовий збір,
суд першої інстанції виходив з того, що
23 листопада 2006 року між сторонами було
укладено кредитний договір, за яким
позичальник отримав, а банк надав
грошові кошти в сумі 90 150 доларів США на
придбання автомобіля зі сплатою 7,7%
річних та 0,4% щомісячних комісійних від
розміру фактичної заборгованості за
договором.

Банк виконав свої зобов'язання за
договором, а ОСОБА_2 допустив
заборгованість по кредитних
зобов'язаннях станом на 13.05.2013 року в
сумі 138 624,32 доларів США, що складається
із тіла кредиту, нарахованих
відповідно до умов договору відсотків,
нарахованої пені, нарахованої комісії,
штрафу.

При цьому суд першої інстанції
застосував строки позовної давності
щодо стягнення неустойки.

Сам розмір цієї заборгованості
сторонами не оскаржується.

Під час вирішення спору суд також
задовольнив зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_4 і визнав недійсним договір
поруки, укладений між ПАТ КБ «Надра» та
ОСОБА_4 23 листопада 2006 року, так як
встановив, що ОСОБА_4 свого
волевиявлення на укладення договору
поруки не виявляла і сам договір не
підписувала.

Рішення суду першої інстанції в
цій частині жодна із сторін також не
оскаржує.

Такі висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на встановлених
обставинах, досліджених судом доказах,
нормах матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, що між ВАТ КБ
„Надра" та ОСОБА_2 23 листопада 2006 року
укладено кредитний договір № 0-К396
за яким банк видав ОСОБА_2 кредит в
іноземній валюті в сумі 90 150 доларів США
на придбання автотранспортного засобу
під 7,7 % річних до 22 листопада 2012 року.

За вказані кошти ОСОБА_2, куплено
легковий автомобіль „Лексус", 2006 року
випуску, чорного кольору,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1
вартістю 106 059,41 доларів США, який на
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором переданий в
заставу банку за договором застави від
23.11. 2006 року.

Згідно пунктів 4.1-4.3 договору
застави заставодержатель має право на
задоволення вимог, забезпечених
заставою за рахунок заставленого
майна.

Звернення стягнення здійснюється
відповідно до положень Закону України
„Про заставу".

Відповідно до п.п.3-3-3.3.4, 4.2.2-4.2.4
кредитного договору ОСОБА_2
зобов'язаний погашати кредит шляхом
щомісячного внесення на рахунок банку
до 5 числа поточного місяця чергових
платежів в сумі 1802 доларів США.

У випадку невиконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором, не
внесення чергового платежу у
встановлені строки банк вправі
вимагати від позичальника
дострокового виконання зобов'язань та
повернення всієї суми кредиту
достроково, в тому числі і шляхом
звернення стягнення на заставлене
майно.

Обтяження сторонами не
зареєстровано у реєстрі обтяжень
рухомого майна.

03 серпня 2009 року приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено
виконавчий напис про звернення
стягнення на заставлений автомобіль
для погашення заборгованості за
кредитним договором (тілу кредиту,
відсотках, пені, комісії) на загальну
суму 82 503,42 долари США.

Даний виконавчий напис
виконувався в примусовому порядку з
вилученням заставленого автомобіля у
боржника ОСОБА_2, але 22 серпня 2012 року та
15 листопада 2012 року реалізований не був
через відсутність покупців і визнання
прилюдних торгів такими, що не
відбулися.

За листом ПАТ КБ «Надра»
виконавчою службою виконавчий напис
був повернений без виконання через
занижену оцінку автомобіля і
заставлений автомобіль перебуває в
торгівельній організації, де буде
реалізований на виконання судового
рішення в даній цивільній справі.
ОСОБА_2 після відізвання виконавчого
напису від виконання не звертався з
вимогами про повернення даного
автомобіля в його володіння.

Станом на 13 травня 2013 року ОСОБА_2
допустив заборгованість по поверненню
кредиту банку в загальній сумі 138 624,32
доларів США, що еквівалентно 1 108 024,21
гривень, в тому числі основного боргу 72
435,27 доларів США, заборгованість по
відсотках 26 033,33 доларів США, пеня 14 092,79
доларів США, 17 047,94 доларів США комісії, 9
015 доларів США.

Наведені обставини фактично
визнаються сторонами та
підтверджуються дослідженими
доказами: розрахунком заборгованості
та кредитним договором (а.с.4-7), заявою
ОСОБА_2 на видачу готівки та
квитанціями про видачу коштів (а.с.9-12),
договором купівлі-продажу автомобіля
та рахунком-фактурою (а.с.13-15),
анкетою-заявою на отримання кредиту
(а.с.17-18), пам'яткою позичальника по
програмі «автокредитування» (а.с.19),
договором застави (а.с.56), виконавчим
написом нотаріуса (а.с. 57), актом
переоцінки майна (а.с.58), матеріалами
виконавчого провадження (а.с. 85-87, 93-138),
показами свідка ОСОБА_7, іншими
доказами.

Обговорюючи доводи апеляційної
скарги апелянта ОСОБА_2, суд
апеляційної інстанції виходить з того,
що вчинення виконавчого напису при
таких обставинах не припинило дію
зобов'язань сторін за кредитним
договором.

ПАТ КБ «Приватбанк» вправі сам
обирати спосіб захисту порушеного
цивільного права і судове рішення в
даній цивільній справі при умові, що
виконавчий напис нотаріуса не був
виконаний, а відізваний банком без
виконання не являється подвійним
стягненням заборгованості за
кредитним договором, не являється
подвійною відповідальністю за
невиконання зобов'язань.

Відсутнє прострочення кредитора в
розумінні положень ст. 613 ЦК України,
яке звільняє боржника від обов'язку
сплачувати проценти за кредитним
договором, відшкодувати збитки.

Не ґрунтуються на нормах
матеріального та процесуального права
й інші доводи апеляційної скарги
апелянта.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи,
досліджено докази, яким дана належна
оцінка, ухвалено законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави до
скасування чи зміни якого в межах
доводів апеляційної скарги апелянта
відсутні.

Обговорюючи питання дотримання
процесуальних прав апелянта ОСОБА_2 під
час апеляційного розгляду його
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційний суд виконав всі
вимоги процесуального законодавства
щодо належного повідомлення апелянта
про час та місце судового розгляду.

Справа призначалася до
апеляційного розгляду на 16 грудня 2013
року, про що ОСОБА_2 був належним чином
повідомлений, про що свідчить розписка
про отримання рекомендованого
поштового відправлення та отримане
телеграмою клопотання про відкладення
розгляду справи через хворобу (а.с.160-161).

Справа слуханням за клопотанням
ОСОБА_2 відкладена на 10 січня 2014 року на
10 годину, про що апелянт ОСОБА_2
відповідно до вимог процесуального
закону повідомлявся (судовою
повісткою) рекомендованим поштовим
відправленням за зазначено ним
адресою.

Однак, апелянт ОСОБА_2 не з»явився
за отримання поштового
рекомендованого відправлення і судова
повістка поштовим відділенням міста
Нова Каховка повернута суду за
закінченням терміну зберігання.
Апелянт не надав суду і документів, які
підтверджують поважність його неявки
в перше судове засідання по причині
хвороби.

З матеріалів справи також
вбачається, що і до суду першої
інстанції відповідач ОСОБА_2 в такий же
спосіб не являвся.

Тому таку поведінку відповідача
та апелянта судова колегія розцінює як
зловживання процесуальним правом, яка
дає суду підстави розглянути справу за
відсутності апелянта.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

У Х В А Л
И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 17 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: (підпис)

судді: (підписи)

Копія відповідає оригіналу:

Суддя апеляційного суду
В.М. Харчук