ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р.Дарницький районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді Сирбул О.Ф.

при секретарі - Семенченко Я.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розподіл спільного
сумісного майна подружжя, -

встановив:

У липні 2013 серпні позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розподіл спільного
сумісного майна подружжя.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
з 21 липня 1990 року по 16.11.2012 року
перебувала у шлюбі з ОСОБА_3. Під час
шлюбу на родину з чотирьох осіб було
приватизовано 23/100 квартири АДРЕСА_1.
Перебуваючи в шлюбі з відповідачем
виплатили з сімейного бюджету 15 500
доларів США ОСОБА_6 (брат відповідача),
як компенсацію за частину спадщини, яка
відкрилася після смерті їхнього брата,
та вважає що відповідач повинен
сплатити 7 750 доларів США, як половину
спільних коштів подружжя витрачених в
інтересах сім'ї і поліпшення житлових
умов.

В позовних вимогах просила виділити
ОСОБА_2 і ОСОБА_5 у натурі кімнату
житловою площею 9,1 кв.м., як частку
3-хкімнатної квартири АДРЕСА_1,
залишивши у власності відповідача дві
інші кімнати спільної сумісної
власності житловою площею 30 кв.м.
Зобов'язати відповідача сплатити
ОСОБА_2 7 750 доларів США, або за курсом
НБУ 61 945,75 грн., як половину спільних
коштів подружжя, витрачених в
інтересах сім'ї на поліпшення житлових
умов.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
її представник ОСОБА_7 позовні вимоги
підтримали та просили позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 та
третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_8 в
судовому засіданні проти позову
заперечував та просив у задоволені
позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідача, третю особу, дослідивши
матеріали справи вважає встановленими
наступні обставини.

21 липня 1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було зареєстровано шлюб Палацем
реєстрації шлюбів та новонароджених,
актовий запис № 3451.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 16.11.2012 року шлюб між сторонами
розірвано (а.с. 55).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно, суду
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло, 23/100 квартири АДРЕСА_1
належить ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5
по ? частки кожному (а.с. 54).

Відповідно до договору дарування
частини квартири від 05.02.2011 року ОСОБА_3
є власником 77/100 частин квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 48, 49-50).

Згідно довідки форми № 3 комунального
підприємства «Господар Дарницького
району міста Києва» № 321 від 17.04.2013 року
в квартирі зареєстровано чотири особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 56).

Позовна вимога про виділення ОСОБА_2 і
ОСОБА_5 у натурі кімнату житловою
площею 9,1 кв.м., як частку 3-хкімнатної
квартири АДРЕСА_1 не ґрунтується на
вимогах закону, виходячи з наступного.

До суду із заявою про призначення
судової будівельно-технічної
експертизи з приводу можливого
виділення в натурі окремої кімнати в
квартирі, позивач не зверталась. Суд
вважає, що вирішення даного спору
можливе лише після висновку вказаної
експертизи.

Ставлячи вимогу про виділення в натурі
частки із спільної часткової
власності, позивачем не враховані
роз'яснення Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991
року «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок», не вказано докази
того, що сторонами можливо виділити
ізольовані жилі приміщення та інші
приміщення із самостійними виходами,
які можуть використовуватися як
окремі, або які можна переобладнати в
такі окремі житлові приміщення.
Кімната квартири в багатоповерховому
будинку не може бути виділа в натурі
(частина 2 статті 183 ЦК України).

Законом, а саме ст. 364 Цивільного
кодексу України передбачена процедура
виділення частки із майна, що перебуває
у спільній частковій власності. Яка
передбачає, що співвласник має право
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина 2
статті 183 цього Кодексу), (що відповідає
даним правовідносинам) співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Оскільки позивач не довела, що сторонам
можливо виділити ізольоване жиле
приміщення та інші приміщення із
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі, або які
можна переобладнати в такі окремі
житлові приміщення; не узгоджена
процедура виділення частки із майна, що
перебуває у спільній частковій
власності згідно ст. 364 ЦК України,
позов задоволенню не підлягає.

Також, позивач посилається, що
перебуваючи в шлюбі з відповідачем
виплатили з сімейного бюджету 15 500
доларів США ОСОБА_6 (брат відповідача),
як компенсацію за частину спадщини, яка
відкрилася після смерті їхнього
батька, та вважає що відповідач повинен
сплатити 7 750 доларів США, як половину
спільних коштів подружжя витрачених в
інтересах сім'ї і поліпшення житлових
умов.

Так, згідно ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу
України майно, набуто одним із
подружжям під час шлюбу, на підставі
договору дарування є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка.

Тобто, 77/100 частин квартири АДРЕСА_1 є
особистою приватною власністю ОСОБА_3.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Суд, вислухавши учасників, які приймали
участь у справі, дослідивши доказі по
справі, з'ясувавши обставини справи
приходить до висновку, що позовні
вимоги є не доведеними та не
грунтуються на вимогах закону, отже у
задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 60, 69, 70
Сімейного кодексу України, з
урахуванням керівних роз'ясень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 04.10.1991 року «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок», керуючись ст.ст. 5, 6,
7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 60, 81, 88, 195-196, 208, 209, 213-215,
218, 174, 130, 222, 293, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
розподіл спільного сумісного майна
подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення. У
разі якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: