Справа № 307/86/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року Тячівський районний
суд Закарпатської області в особі
головуючого

судді
Гримут
В.І.

при секретарі

Тиводар В.І.

з участю позивача
ОСОБА_1

відповідачки
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою
розпискою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідачки про стягнення боргу.
Посилається на те, що 02.03.2013 року ОСОБА_2
позичила у нього 26000 грв., зі строком
повернення до 01.07.2013 року. Однак, не
дивлячись на те, що час виконання
зобов'язання минув, гроші не повернула.
Просить суд стягнути з відповідачки на
його користь 26000 гривень та судові
витрати.

Відповідачка у судовому засіданні
позов визнала повністю. Пояснила, що
дійсно брала у позивача 26000 гривень, які
зобов'язалася повернути до 01.07.2013 р., що
підтвердила власноручно написаною
розпискою. На даний час грошей не має,
але обіцяє повернути їх чим швидше.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити виходячи з наступного.

Під час розгляду справи суд встановив,
що 02.03.2013 р. відповідачка ОСОБА_2 взяла у
борг від позивача ОСОБА_1 26000 грв., які
зобов'язалася повернути до 01.07.2013 року.
Взяті на себе зобов'язання
відповідачка підтвердила власноручно
написаною розпискою. Статтею 202 ЦК
України визначено, що правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Згідно ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини між фізичними особами на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян. За
правилами ч. 2 ст. 207 цього ж Кодексу,
правочин вважається таким що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Отже, у
даному випадку, наявні обставини
передбачені статтею 509 ЦК України,
згідно якої зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, сплатити
гроші або утриматися від певної дії), а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України і мають
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу. За змістом ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк і
згідно ст. 1049 цього ж Кодексу
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачка ОСОБА_2 повинна
сплатити на користь позивача
заборгованість у сумі 26000 грв. У
відповідності до ст.88 ЦПК України з неї
також слід стягнути на користь
позивача понесені ним судові витрати у
сумі 260 грв.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 209,
213-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 208, 509, 525, 526,
527, 530 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 двадцять
шість тисяч гривень боргу та двісті
шістдесят гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий:
Гримут В.І.