інстанції Єременко В.М.Провадження №
22-ц/780/1259/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 4
УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Баришівського районного
суду Київської області від 25 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
частку у спільному майні,-

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з вказаним позовом.

Позов мотивувала тим, що з 18 жовтня 1986
року по 31 січня 2006 року вона перебувала
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від
якого є двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, його
спадкоємцями є рідний брат ОСОБА_1 (за
заповітом) та донька ОСОБА_3
(спадкоємець обов'язкової частки у
спадщині).

Під час шлюбу із ОСОБА_4 було спільно
набуте майно, яке оформлено на його
ім'я, а саме: житловий будинок з
господарськими будівлями, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
земельна ділянка біля будинку
загальною площею 0,22 га.

Вказане майно з моменту його набуття, і
до цього часу перебуває у володінні
позивачки, ним вона користується,
розпоряджається, постійно проживає в
будинку та зареєстрована в ньому,
оплачує житлово-комунальні послуги.

З урахуванням перебування зазначеного
житлового будинку із прилягаючими
будівлями та земельної ділянки у
спільній сумісній власності подружжя,
13 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Баришівської районної державної
нотаріальної контори із метою
отримання свідоцтва про право
власності на частку у вказаному
спільному майні у зв'язку зі смертю її
колишнього чоловіка, однак нотаріус
їй було відмовив, оскільки на момент
смерті ОСОБА_4 вони не перебували у
шлюбі.

Враховуючи викладене, позивач просила
суд визнати за нею право власності на 1/2
частки житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою: АДРЕСА_1 та право власності
на 1/2 частину земельної ділянки
загальною площею 0,22 га, поновивши строк
позовної давності як такий, що
пропущений з поважних причин.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 25 грудня 2013 року
позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк позовної
давності на пред'явлення позову.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та на
? частину земельної ділянки розміром 0,22
га за вказаною адресою (Державний акт
на право приватної власності на землю
від 03.02.1999 року, серія 1-КВ №112977).

Не погоджуючись з рішенням суду,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в позові з підстав
пропуску позивачем строку позовної
давності.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірне
майно набуто в період зареєстрованого
шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, тому
позовні вимоги про визнання за
позивачем права власності на ? його
частину є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Відповідно до положень ч.1 ст. 60 СК
України майно, набуте за час шлюбу,
належить дружині та чоловіку на праві
спільної сумісної власності.

Згідно з положеннями ст.ст. 70 СК, 372 ЦК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що 18
жовтня 1986 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був
укладений шлюб, від якого народилось
двоє дітей: ОСОБА_5, 1987 р.н. та ОСОБА_3 1995
р.н.

Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу, 31 січня 2006 року у Книзі
реєстрації розірвання шлюбів відділу
РАГС Баришівського райуправління
юстиції у Київській області зароблено
актовий запис № 12 про розірвання шлюбу
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2( а.с.11).

У вересні 1988 року ОСОБА_4 виділено
земельну ділянку під забудову по
АДРЕСА_1, видано свідоцтво на забудову
індивідуальної садиби та надано дозвіл
на будівництво, у 1995 році закінчений
будівництвом будинок введено в
експлуатацію та видано свідоцтво про
право особистої приватної власності на
спірний житловий будинок ( а.с.27,34,37,39,
41,44,45).

У 1999 році ОСОБА_4, на підставі рішення
виконкому Баришівської селищної ради
від 30 жовтня 1997 року, отримав державний
акт серії 1-КВ №112977 на право приватної
власності на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.40).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, його
спадкоємцями є рідний брат ОСОБА_1 (за
заповітом) та донька ОСОБА_3
(спадкоємець обов'язкової частки у
спадщині).

Оскільки наведені матеріали свідчать
що спірний будинок та земельна ділянка
набута у власність ОСОБА_4 в період
зареєстрованого шлюбу з позивачем і у
зв»язку з цим є спільною сумісною
власністю подружжя, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
необхідність визнання за позивачем
права власності на його ? частину.

Згідно пункту 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вказується
на те, що, початок позовної давності для
вимоги про поділ спільного майна
подружжя, шлюб якого розірвано,
обчислюється не з дати прийняття
постанови державного органу РАЦС
(статті 106. 107 СК України) чи з дати
набрання рішенням суду законної сили
(статті 109, 110 СК України), а від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 з
часу пред'явлення позову про розподіл
майна подружжя, тобто 24 березня 2006 року,
постійно здійснювала дії, що
спрямовані на захист права власності
на спірне нерухоме майно, беручи участь
у судових справах у різних
процесуальних статусах.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги про невідповідність висновків
суду обставинам справи щодо пропуску
позивачем строку позовної давності є
безпідставними, не ґрунтуються на
матеріалах справи та вимогах закону.
Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для відмови в
задоволенні позову через пропуск
позивачем строку позовної давності.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
то вони теж не спростовують висновків
суду, суперечать матеріалам справи та
висновкам суду першої інстанції,
викладеним у рішенні.

Суд першої інстанції встановив всі
обставини справи, надав їм належну
правову оцінку та ухвалив правильне
рішення.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду
Київської області від 25 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді