Справа № 569/7366/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
Рівненський міський суд
Рівненської області

в особі судді Музичук
Н.Ю.

при секретарі Швець А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідачів ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Рівненської
міської ради, про усунення перешкод в
користування житловим приміщенням
шляхом вселення і визначення порядку
користування житловим приміщенням
квартири,

встановив:

В квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Рівненського міського суду із позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користування житловим
приміщенням шляхом вселення і
визначення порядку користування
житловим приміщенням квартири.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що з 1982 року проживав та був
зареєстрований відповідно до ордеру в
числі інших членів сім'ї в квартирі
АДРЕСА_1, яка відносить до державного
житлового фонду. За вищевказаною
адресою проживав до 2010 року, ніяких
перешкод в користуванні житлом йому не
чинилось. Після його одруження
відповідачі почали чинити йому
перешкоди в користуванні житловим
приміщенням, у зв'язку з чим позивач
змушений був звернутись з позовом до
суду. Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 19 грудня
2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням задоволені,
зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_1 перешкод в користуванні
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1. Ухвалою Апеляційного суду
Рівненської області від 24 січня 2012 року
вищевказане рішення суду залишене без
змін, а апеляційна скарга відповідачів
без задоволення. 20 Лютого 2012 року
позивачем на адресу відповідачів було
надіслано лист - повідомлення про те, що
26.02.2012 року о 14.00 год. позивач має намір
прийти та вселитись у спірну квартиру.
Однак, в призначений день відповідачі в
наданні ключів від спірної квартири
позивачу відмовили, погрожували при
цьому фізичною розправою, вимагали від
нього медичні довідки на підтвердження
стану здоров'я та сплати ним 5 000 грн.
витрат за комунальні послуги і 4 000 грн. -
за ремонт квартири. Вищевказаний факт
підтверджується постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 06.04.2012 року. 16 Березня 2012 року
головний державний виконавець Коваль
М.В. розпочала примусове виконання
рішення суду, а саме усунення перешкод
в користуванні житловим приміщенням,
під час якого відповідачами було
написано заяву, згідно якої вони
зобов'язуються не чинити позивачу
ОСОБА_1 перешкод у користуванні спірним
житловим приміщенням. Спірна квартира
складається із трьох ізольованих
кімнат, загальною житловою площею 39,4
кв.м. Просить позовні вимоги
задовольнити, усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_1, вселити ОСОБА_1 у
вказану квартиру, виділити в його
користування приміщення житлової
кімнати, позначеної літерою « 2», площею
12,6 кв.м. та прилеглу до цієї кімнати
лоджію, відповідачам у справі виділити
в користування приміщення жилих кімнат
позначених літерою « 5», площею 9,9 кв.м.,
літерою « 6», площею 16,9 кв.м. та
прилеглий до залу « 6» балкон.

Письмових заперечень на позовну заяву
суду не надано.

До участі в справі в якості третьої
особи залучено Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Рівненської
міської ради.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовну заяву.

Позивач додатково пояснив, що мав намір
одружуватись, умов для проживання в
спірній квартирі разом з дружиною не
було, тому після одруження перейшов
проживати в квартиру до дружини.
Відповідачі змінили замки в спірній
квартирі, перестали його пускати, він
не міг жити по місцю реєстрації. В січні
2012 року направив відповідачам лист про
вселення в квартиру. Приїхав з дружиною
та дитиною, однак розмова з
відповідачами не склалась. Його
впустили в квартиру, на прохання дати
йому ключі від квартири відповідачі
відмовили із погрозами, вимагали
сплатити 9 000 грн., надати довідку про
стан здоров'я. Стосовно стану свого
здоров'я доповнив, що перебував на «Д»
обліку в «Рівненському обласному
протитуберкульозному диспансері»,
проходив лікування, визнаний здоровим,
з обліку знятий. На запитання учасників
процесу доповнив, що із січня 2010 року
приходив до квартири двічі з метою
вселення до рішення суду та приходив 3 -
4 рази після рішення суду. Просив
позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача додатково
пояснив, що рішення суду про
зобов'язання не чинити перешкоди
позивачу в користуванні спірним
житловим приміщенням вступило в
законну силу. ОСОБА_1 веде нормальний
спосіб життя, має дружину і дитину, на
обліку не перебуває. Із урахуванням
стану здоров»я позивача з метою
уникнення порушення його права на
житло вважає доуцільним виділення йому
в користування жилої кімнати площею 12,6
кв.м. Заперечення та претензії
відповідачів вважає безпідставними
для вирішення вказаного спору.Просить
позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали,
вважають їх безпідставним, у позові
просили відмовити. Представник
відповідачів позовні вимоги не визнав,
у позові просив відмовити за його
безпідставністю. По суті позовних
вимог пояснили, що перестали пускати
позивача в квартиру, не надали ключ
після заміни замка вхідних дверей,
оскільки з ОСОБА_1 багато натерпілись,
внаслідок захворювання на туберкульоз,
від чого ймовірно була інфікована їх
донька ОСОБА_5, вживання наркотичних
засобів, негідної поведінки і порушень
права співжиття, неприйняття участі в
утриманні квартири. Вважають, що
позивач не заслуговує права
користування квартирою. Рішення судів
про втрату позивчаем права
користування квартирою або його
виселення за неможливістю суміного
проживання немає. Не заперечують, що
вимагали від позивача довідки про стан
його здоров»я від
протитуберкульозного диспансеру та
РОЦПЗН з приводу перебування на
наркологічному обліку, також кошти на
відшкодування витрат на сплату
комуналних платежів і витрат на
проведені ремонтні роботи. Крім того,
заперечують право позивача на
користування житловою кімнатою під
літерою « 2», площею 12,6 кв.м., оскільки в
такий спосіб будуть ущемлені
відповідачів на користування
середньою площею на мешканця їх
квартири, на середню забезпеченість
житлом по нормах міста, право дитини,
яка пререхворіла на туберкульз, на
додаткову площу.

Представник третьої особи в справі
пояснила, що на теперішній час квартира
не приватизована, Є власністю
виконавчого комітету РМР, перебуває на
балансі ЖКП «Галицьке», особовий
рахунок відкритий на померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, на теперішній час
основгого квартиронаймача немає.
Вважає, що позивач хберігає право на
житло в квартирі, не є інфекційно
небезпечним на підставі наданих
документів. На підставі наданих
доказів позовні вимоги про усунення
перешкод шляхом вселення та
встановлення порядку користування
квартирою вважає обгрунтованими,
такими, що підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
встановлені обставини та оцінивши
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають до часткового задоволення
з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом на підставі досліджених доказів,
в тому числі паспортів, довіками ЖКП
«Галицьке» №3920 від 27.12.2013 року, № 142 від
20.01.2011 року, встановлено та не
спростовано стороною відповідачів, що
в квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване
постійне місце проживання
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
позивача ОСОБА_1. Особовий рахунок на
квартиру, згіднь дослідженої судом
поквартирної карточки ЖКП, був
відкритим на ім»я ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, що вбачається згідно
вищевказаної довідки.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1
вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9
пребувають в шлюбі, зареєстрованому 20
січня 2010 року Відділом ДРАЦС
Рівненського міського управління
юстиції за актовим записом № 50, від
шлюбу мають сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до наданого позивачем
належного йому паспорта громадянина
України судом встановлено, що із 03
грудня 2003 року по даний час місце
проживання ОСОБА_1 зареєстровано за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення Рівненського
міького суду від 19 грудня 2011 року в
справі № 2-2287/11 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користування житловим приміщенням та
зустрічним позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені,
судом зобов»язані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не
чинити перешкод в користування
житловим приміщенням квартирою
АДРЕСА_1, а в задоволенні зустрічних
позовних вимог відмовлено. Ухвалою
колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області від 24 січня 2012 року
рішення місцевого суду від 19 грудня 2011
року в справі № 2-2287/11 залишене без змін,
апеляційна скарга ОСОБА_4 і ОСОБА_3
відхилена. Таким чином, рішення суду
від 19 грудня 2011 року в справі № 2-2287/11
вступило в законну силу 24.01.2012 року і на
даний час є чинним.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільтній, господарській
або адміністративній справі. Що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Висновком дільничного інспектора
міліції Рівненського МВ УМВС України в
Рівненській області по матеріалах ЖОІ
№ 4178 від 14.07.2012 року підтверджується, що
ОСОБА_1 звертався до Рівненського МВ
УМВС України в Рівненській області з
приводу того, що його дядько ОСОБА_3 не
пускає його до квартири. Із зазначеного
висновку вбачається, що ОСОБА_3
повідомив, що ОСОБА_1 проживає у
дружини, в липні 2012 року приходив, але
він його не пустив, бо ОСОБА_1 був в
нетверезому стані.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_9,
яка є дружиною позивача, суду показала,
що неодноразово приходили в спірну
квартиру з метою вселення, однак
відповідачі двері не відкривали,
погрожували. Коли ходила в квартиру
разом з чоловіком, то він був тверезий.
ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності,
перебуває на обліку тубдиспансері, був
присутній на пологах при народженні
сина, знятий з обліку в
наркодиспансері, не вживає наркотичних
засобів.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11, який
є рідним братом дружини позивача, суду
показав, що йому відомо, що позивачу
чиняться перешкоди в користуванні
спірною квратирою. У вересні 2013 разом
заходили за адресою АДРЕСА_1, двері
ніхто не відкрив. Перед весіллям
позивача і його сестри все було
нормально. Позивач жалівся, питав що
робити якщо його не пускають в
квартиру, і він порадив звертатись у
виконавчу службу. На запитання
учасників процесу доповнив, що до
весілля позивач проживав на вул. Д.
Галицького, а після одруження проживає
в тещі АДРЕСА_4.

Так, факт чинення перешкод в
користуванні житлом для позивача
ОСОБА_1 шляхом заміни замків та
обмеження доступу до житла, знайшов
доказове підтвердження в судовому
засіданні на підставі обґрунтувань
позову, постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від 06
квітня 2012 року, висновку дільничного
інспектора міліції Рівненського МВ
УМВС України в Рівненській області по
матеріалах ЖОІ № 4178 від 14.07.2012 року та
пояснень сторін.

Допитані судом в якості свідків ОСОБА_4
та ОСОБА_3 показали, що вважають
неможливим спільне із позивачем, сином
сестри ОСОБА_3, проживання, проте
судових рішень про втрату права на
житло або виселення позивача немає,
заходи впливу до нього не
застосовувались, не заперечують, що із
2010 року позивач квартирою не
користується, після заміни замків
вхідних дверей весною 2010 року ключі
позивачу не надавались, вони не
виконували рішення суду про усунення
перешкод, оскільки вимагали надати
довідки про безпечний стан здоров»я
позивача та відшкодування витрат на
утримання квартири.

Відповідно до вимог ст. 47 Конституції
України, норми якої є нормами прямої
дії, кожен має право на житло.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку передбачених
законом.

Положеннями ч. 1 ст. 109 ЖК України
встановлено, що виселення із займаного
жилого приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку.

Як встановлено судом в ході судового
розгляду справи, що позивач ОСОБА_1
після одруження більше 3 років в
спірній квартирі не проживає, фактично
проживає разом зі своєю дружиною та
малолітньою дитиною за адресою:
АДРЕСА_4, що підтверджується
матеріалами справи, показаннями
свідків та поясненнями сторін.

Разом з тим, хоча ОСОБА_1 фактично не
проживає у спірному житловому
приміщенні, що певною мірою пов'язано і
з перешкоджанням йому в цьому зі
сторони відповідачів, однак не
визнаний у встановленому законом
порядку втратившим право користування
спірною квартирою, не виселився
добровільно на інше постійне місце
проживання, претендує на спірне житло,
не виселений із квартири у
встановленому судовому порядку,
зберігає право на житло і має законне
право на вселення в квартиру АДРЕСА_1.
Вимоги в цій частині суд вважає
доведеними, обгрунтованими, такими що
підлягають до задоволення, а доводи
сторони відповідачів не заслуговують
на увагу.

Положеннями ст. 104 ЖК України
передбачено, що член сім»ї наймача
вправі вимагати, за згодою інших членів
сім»ї, які проживають разом із ним,
укладення окремого договору найму,
якщо жилу площу, що припадає на нього,
може бути виділено у вигляді
приміщення, яке відповідає вимогам ст.
63 цього Кодексу. У разі відмовлення
членів сім»ї дати згоду на укладення
окремого договору найму, а також у разі
відмовим наймодавця в укладенні такого
договору спір може бути вирішено в
судовому порядку.

Згідно положень ст. 63 ЖК України,
предметом договору найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду є окрема
квартира або інше ізольоване жиле
приміщення, що складається із однієї
або кількох кімнат, а також
одноквартирний жилий будинок. Не
можуть бути самостійним предметом
договору найму жиле приміщення, яке хоч
і є ізольованим, проте за розміром
менше від встановленого для надання
одній особі /ч.перша ст.48 ЖК/, частина
кімнати або кімната, звязана із іншою
кімнатою спільним входом, а також
підсобні приміщенні /кухня, коридор,
комора, тощо/.

З урахуванням вищенаведених норм
закону та встановлених на підставі
доказів складу сім»ї сторін і
викопіровки плану дислокації та площі
приміщень спірної квартири, вирішуючи
вимоги в частині встановлення порядку
користування житловим приміщенням,
суд приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог та
виділення в користування ОСОБА_1 жилої
кімнати під літерою «№5», площею 9,9
кв.м.; а в користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 залишити жилі кімнати під
літерою «№2», площею 12,6 кв.м., під
літерою «№6», площею 16,9 кв.м.;
приміщення коридору №1, площею 10,0 кв.м.,
кухні і кладової №7,8, площею 8,6 кв.м. та
1,2 кв.м., ванної кімнати №4, площею 2,6
кв.м., і туалетної кімнати №3, площею 0,9
кв.м., залишити в спільному
користуванні сторін.

Таким чином, оцінкою досліджених в
справі доказів, враховуючи, що
відповідачами не надано доказів на
спростування доводів позивача ОСОБА_1,
а судом їх не встановлено, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення
та встановлення порядку користування
квартирою, доведені і підлягають до
часткового задоволення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.10,11,57-61, 208,209,212-215,218,223,292,294 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И
В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 житловим приміщенням квартири
АДРЕСА_1, вселити ОСОБА_1 у вказану
квартиру.

Визначити наступний порядок
користування мешканців квартирою
АДРЕСА_1:

в користування ОСОБА_1 виділити жилу
кімнату №5 площею 9,9 кв.м.;

в користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
залишити жилі кімнати №2 площею 12,6
кв.м., №6 площею 16,9 кв.м.;

приміщення коридору №1 площею 10,0 кв.м.,
кухні і кладової №7,8 площею 8,6 кв.м. та 1,2
кв.м., ванної кімнати №4 площею 2,6 кв.м. і
туалетної кімнати №3 площею 0,9 кв.м.
залишити в спільному користуванні
сторін.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через місцевий суд поданням
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а для
осіб які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення - протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Рівненського міського суду

Н.Ю.Музичук