У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А.,
Нагорняка В.А.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом спільного
малого підприємства фірми «Домекс» до
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії
«Західне регіональне управління»
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсними договорів
відступлення права вимоги, за
касаційною скаргою спільного малого
підприємства фірми «Домекс» на рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 25 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и
л а:

У липні 2013 року спільне мале
підприємство фірма «Домекс» (далі - СМП
фірма «Домекс») звернулася до суду із
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що 21 грудня 2007 року ОСОБА_5 та ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» уклали
кредитний договір № 31Т/07-МК, згідно
якого банк надав ОСОБА_5 кредит у
розмірі 1 700 000 грн., зі сплатою 16% річних
і строком повернення коштів до 19 грудня
2012 року. 21 грудня 2007 року між ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит», СМП фірма «Домекс»
і ОСОБА_5 було укладено договір поруки
№ 2-31/07-МК, за умовами якого СМП фірма
«Домекс» стала поручителем і
солідарним боржником за кредитним
договором. 24 грудня 2007 року між СМП
фірма «Домекс» та ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» було укладено іпотечний
договір, предметом якого земельна
ділянка площею 2,85 га, що знаходиться на
території Смиковецької сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області і належить на праві власності
СМП фірма «Домекс».

31 травня 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено
договір відступлення права вимоги за
фінансовим кредитом,згідно якого банк
передав ОСОБА_4 належне банку право
вимоги за кредитним договором до
ОСОБА_5 За цим договором первісний
кредитор передає, а новий кредитор
набуває в повному обсязі всі права
вимоги та інші права, що належать
первісному кредитору в момент
укладання цього договору або можуть
виникнути в майбутньому на підставі
кредитного договору. Крім того, 31
травня 2013 року між цими ж сторонами
було укладено договір відступлення
права вимоги за іпотечним договором,
відповідно до якого, первісний
іпотекодержатель відступає, а новий
іпотекодержатель набуває права вимоги
за іпотечним договором і стає
іпотекодержателем вищезгаданого
предмета іпотеки (земельної ділянки).
Посилаючись на норми Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» позивач зазначав ,
що укладення договорів відступлення
права вимоги за кредитним та іпотечним
договорами відбулося з порушенням
закону, а саме ОСОБА_4, який є фізичною
особою і відповідно не є ні банком, ні
фінансовою установою не може бути
кредитором за кредитним договором, а
відтак й іпотекодержателем за
іпотечним договором, який укладений в
забезпечення виконання кредитного
договору.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 30 серпня 2013 року позов
задоволено. Визнано недійсним договір
відступлення права вимоги за
фінансовим кредитом, укладений
31 травня 2013 року між ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 Визнано
недійсним договір відступлення права
вимоги за іпотечним договором від 24
грудня 2001 року, укладений 31 травня 2013
року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
та ОСОБА_4 Вирішено питання про судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 25 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову СМП фірма «Домекс» в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалене судом апеляційної інстанції
рішення, яким скасовано рішення суду
першої інстанції, повністю відповідає
вимогам ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України, а
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом норм процесуального права чи
неправильне застосування норм
матеріального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу спільного малого
підприємства фірми «Домекс» відхилити,
рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 25 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., Макарчук М.А.,
Нагорняк В.А.