Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді
Куцина М.М.,

суддів - Бондаренко Ю.О.,
Собослоя Г.Г.,

при секретарі - Чейпеш
С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Департаменту соціальної політики
Івано-Франківської
облдержадміністрації на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
18 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту соціальної
політики Івано-Франківської обласної
державної адміністрації про
переєстрацію автомобіля, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із позовом до Департаменту
соціальної політики виконкому
Івано-Франківської міської ради про
поновлення строку для переєстрації
автомобіля. Позов мотивовано тим, що її
рідній бабусі ОСОБА_2 як інваліду ВВВ
2-ї групи 25 травня 2005 року було надано
безоплатно автомобіль марки «ЗАЗ 110280»
2005 року випуску. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2
померла і ОСОБА_1 як єдина спадкоємиця
всього належного їй майна впродовж
всього часу здійснювала охорону
автомобіля, вважаючи його отриманим як
спадкове майно.

Посилаючись на зазначені вище
обставини, ОСОБА_1 просила поновити
строк на переєстрацію спірного
автомобіля та зобов'язати провести
переєстрацію на неї як на члена сім'ї
автомобіля ЗАЗ-110280, 2005 року випуску,
зареєстрованого на її бабусю ОСОБА_2.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного
суду від 18 листопада 2013 року
замінено відповідача - Департамент
соціальної політики виконкому
Івано-Франківської міської ради на
належного відповідача - Департамент
соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації.

В процесі розгляду справи позивачка
ОСОБА_1 змінила позовні вимоги, а саме:
просила суд першої інстанції визнати
за нею право власності на автомобіль
марки «ЗАЗ 110280», 2005 року випуску, д/н
НОМЕР_1 та зобов'язати відповідача
зняти з обліку зазначений автомобіль і
надати дозвіл з необхідними
документами для його переєстрації на
ОСОБА_1.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 18 грудня 2013 року було
задоволено змінений позов ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про переєстрацію
автомобіля та зобов'язано Департамент
соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації зняти з обліку
автомобіль марки «ЗАЗ 110280», 2005 року
випуску, д/н НОМЕР_1, та надати дозвіл й
необхідні документи на перереєстрацію
вказаного автомобіля ( а.с.54-55).

З рішенням не погодився відповідач -
Департамент соціальної політики
виконкому Івано-Франківської міської
ради, та подав на нього апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволені позовних вимог відмовити
повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд
першої інстанції неправильно
встановив фактичні обставини справи,
неправильно застосував норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи (а.с.
57-59).

Зокрема, апелянт визнає, що спірний
автомобіль марки «ЗАЗ 110280» було надано
бабусі позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2, яка є
інвалідом ВВВ II-ї групи, 25 травня 2005
року відповідно до ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту».
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Спірний
транспортний засіб має строк
експлуатації менше 10 років , а тому
відповідно до вимог Постанови КМ
України від 19 липня 2006 року № 999 «Про
затвердження Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями» має
повертатися (вилучатися) головному,
районному управлінню соціального
захисту у повному комплекті. Підстав
для безкоштовного залишення
автомобіля членам сім'ї померлого, на
переконання апелянта, немає.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про час і місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, а тому їхня неявка згідно з ч.2
ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обгрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст.212 ЦПК України з
врахуванням положень ст.57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої
ст.303 ЦПК України апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до п.3 та п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування та
ухвалення нового рішення суду першої
інстанції апеляційним судом є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

В даній справі суд першої інстанції
встановив, що спірний автомобіль 25
травня 2005 року було надано ОСОБА_2, яка
проживала разом з онукою і яка
здійснювала за нею догляд при житті, як
інваліду війни відповідно до ст.13
Закону України «Про статус ветеранів
війни та гарантії їх соціального
захисту». Автомобіль було надано
безоплатно.

Фактично спірний автомобіль
використовувався не лише для
обслуговування ОСОБА_2, а й інших членів
її сім'ї , у т.ч. й позивачки ОСОБА_1.

Суд також встановив, що на утриманні
позивачки є дитина - інвалід - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який потребує сторонньої
допомоги.

Виходячи із цих обставин, суд
констатував, що відповідно до п.16
Постанови КМУ від 19 липня 2006 року №999
«Про порядок забезпечення інвалідів
автомобілями», у даній справі
встановлені достатні підстави для
вирішення питання і надання можливості
для залишення позивачці ОСОБА_1
виділеного її померлій бабусі
транспортного засобу, безоплатно як
члену сім'ї інваліда після його смерті,
оскільки остання проживала разом з нею
до дня її смерті, проводила за нею
догляд. На цих підставах суд
задовольнив позовні вимоги (а.с. 54-55).

Водночас, судом першої інстанції не
було враховано положення абз.3 п.16
вказаної Постанови КМ України , а саме
те, що безкоштовно автомобіль
залишається у користуванні членів його
сім 'ї у тому разі, якщо строк його
експлуатації менше 10 років, лише у разі
якщо в ній є інвалід, який має підстави
для забезпечення автомобілем на час
смерті інваліда або протягом не більше
6 місяців з дня його смерті; проживав і
був зареєстрований на час смерті
інваліда за місцем його постійного
проживання і реєстрації; не має іншого
автомобіля, у т.ч. отриманого через
головне управління соціального
захисту або управління виконавчої
дирекції експлуатації.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда,
який проживає та зареєстрований за
місцем постійного проживання і
реєстрації інваліда, автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років
залишається у разі сплати ним протягом
шести місяців з дня смерті інваліда до
державного бюджету на рахунки,
відкриті в органах державного
казначейства.

Розрахункова сума для викупу
автомобіля визначається головним
управлінням соціального захисту з
урахуванням зносу автомобіля 0,84
відсотка за кожний повний місяць або 10
відсотків за кожний повний рік.

За результатами розрахунку
складається довідка-рахунок за формою,
що затверджується Міністерством
соціальної політики України.

В іншому разі автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
повертається (вилучається) головному,
районному управлінню соціального
захисту у повному комплекті.

Крім іншого, вказана вище Постанова КМ
України визначає не тільки підстави
безоплатного або частково-оплатного
залишення транспортного засобу членам
сім'ї померлого інваліда, повернення та
вилучення його, а також і порядок
здійснення таких процедур й розмежовує
компетенцію державних органів, у ній
задіяних ( органів управління праці та
соціального захисту населення, органів
державної виконавчої служби, суду
тощо).

Суд, здійснюючи свої юрисдикціїні
повноваження, передбачені законом, не
вправі підмінювати собою органи
виконавчої влади, приймаючи
управлінські (адміністративні)
рішення.

Зокрема, забезпечення легковими
автомобілями інвалідів (згідно черги)
здійснює головне управління праці та
соціального захисту населення
відповідної обласної державної
адміністрації. Саме цей орган вправі
вирішувати й питання щодо безоплатного
чи часткового оплатного залишення
транспортного засобу членам сім'ї
померлого інваліда за наявності
підстав та відповідної заяви. У разі
незгоди заявника з рішенням вказаного
органу, таке рішення може бути
оскаржено до суду в порядку,
встановленому процесуальним
законодавством України.

В матеріалах даної судової справи така
заява позивачів до головного
управління праці та соціального
захисту населення Закарпатської
обласної державної адміністрації
відсутня, як і відсутня відповідь на
неї. За цих підстав, задоволення
заявлених позивачами вимог є
передчасним та виходить за межі
юрисдикційних повноважень суду.

Вирішення даного спору не позбавляє
позивачку права звернення з питанням
про виділення їй автомобіля для члена
родини - інваліда у встановленому
законодавством порядку до відповідних
органів.

Враховуючи наведене, колегія вважає, що
рішення місцевого суду слід скасувати,
ухваливши у справі нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 10,10, 11, 60, 303, п.3 та п.4 ч.1
ст. 309, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики
Івано-Франківської
облдержадміністрації - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 18 грудня 2013 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді: