Справа № 162/111/14-ц
Провадження № 6/162/11/2014
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
смт Любешів.

Любешівський районний суд Волинської
області в складі:

головуючого - судді Глинянчука В.Д.,

при секретарі Оласюк Л.П.,

з участю суб'єкта подання - Левковця
М.В.,

розглянувши подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Любешівського районного управління
юстиції у Волинській області Левковця
М.В. про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України ОСОБА_2,-

встановив:

Подання вмотивовано тим, що на
примусовому виконанні у ВДВС перебуває
виконавчий лист № 2-220, виданий
Любешівським районним судом
Волинської області 28 жовтня 2010 року,
про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3
аліментів на утримання дитини.
Аліменти боржником не сплачуються,
станом на 29 січня 2014 року
заборгованість становить 16548,38 гривень.
Державним виконавцем вживались заходи
щодо з'ясування майнового стану
боржника: направлялись відповідні
запити про наявність рухомого і
нерухомого майна, доходів тощо.

У зв'язку з наведеним суб'єкт подання
просить обмежити у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2 до виконання своїх
зобов'язань боржником.

В судовому засіданні головний
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Любешівського районного управління
юстиції у Волинській області Левковець
М.В. подання підтримав. Вказав, що
виїжджав за місцем проживання божника,
де від місцевих жителів дізнався, що
ОСОБА_2 їздить на заробітки. Додав, що
наявні у матеріалах виконавчого
провадження виклики боржнику
направлялись поштою без повідомлення
про їх вручення. Доказів того, що вони
отримані адресатом, немає.

На вимогу суду надано матеріали
виконавчого провадження щодо ОСОБА_2

Заслухавши пояснення державного
виконавця, вивчивши подання, матеріали
виконавчого провадження, суд приходить
до наступного.

Відповідно до статті 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

З наведеного вбачається, що тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України громадянину України -- це
виключна міра процесуального примусу,
яка може бути застосована в
передбачених законом випадках з
врахуванням принципу балансу
інтересів.

Вирішуючи питання про встановлення
обмеження у праві виїзду за межі
України громадянину України,
відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК
суб'єкт подання зобов'язаний довести
наявність обставин, викладених у
статті 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України".

Відповідно до цього Закону громадянину
України може бути тимчасово відмовлено
у виїзді за межі України у випадках,
якщо: він обізнаний з відомостями, які
становлять державну таємницю, - до
закінчення терміну, встановленого
статтею 12 цього Закону; діють
неврегульовані аліментні, договірні чи
інші невиконані зобов'язання - до
виконання зобов'язань, або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України; стосовно нього у
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень; він
засуджений за вчинення кримінального
правопорушення - до відбуття покарання
або звільнення від покарання; він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань; він
свідомо сповістив про себе неправдиві
відомості - до з'ясування причин і
наслідків подання неправдивих
відомостей; він підлягає призову на
строкову військову службу - до
вирішення питання про відстрочку від
призову; щодо нього подано цивільний
позов до суду - до закінчення
провадження у справі; він перебуває під
адміністративним наглядом міліції - до
припинення нагляду.

Відомості про наявність обставин,
передбачених пунктами 1-4, 6-9 частини 1
статті 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України", у поданні та
матеріалах виконавчого провадження
відсутні.

Щодо ухилення божником від виконання
покладених на нього судовим рішенням
зобов'язань (пункт 5 частини 1 статті 6
Закону) суд вважає, що під цим поняттям
слід розуміти навмисне чи інше свідоме
невиконання особою встановлених
зобов'язань, тобто боржник свідомо
ухиляється від виконання - має змогу
виконати зобов'язання у повному обсязі
або частково, але не робить цього без
поважних причин. Саме по собі
невиконання боржником зобов'язань
протягом строку, визначеного державним
виконавцем, не може свідчити про
ухилення боржником від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків тощо.

З наявних у матеріалах виконавчого
провадження документів вбачається, що
боржник 15 березня 2011 року та 26 грудня 2011
року частково погашав заборгованість.

21 вересня 2011 року було складено акт про
відсутність майна у ОСОБА_2, на яке може
бути звернено стягнення.

Після прийняття виконавчого
провадження головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Любешівського
районного управління юстиції у
Волинській області Левковцем М.В.
учинялись такі дії: боржнику
направлялись виклики про явку у ВДВС,
попередження про кримінальну
відповідальність за ухилення від
сплати аліментів, поштові повідомлення
про вручення яких відсутні; виконано
запити в управління Пенсійного фонду
України, МРЕВ УДАІ, відділ
Держземагенства Любешівської РДА, у
Центр зайнятості тощо щодо наявності у
боржника майна чи доходів.

На жоден з наявних у виконавчому
провадженні викликів державних
виконавців немає відомостей про їх
отримання адресатом.

Враховуючи наведене, слід
констатувати, що доказів, які б
вказували на свідоме ухилення
боржником від виконання аліментних
зобов'язань, суб'єктом подання не
надано.

Керуючись статтею 377-1 ЦПК України, суд --

ухвалив:

Відмовити у задоволенні подання
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Любешівського районного управління
юстиції у Волинській області Левковця
М.В. про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається апеляційному суду через суд
першої інстанції протягом п'яти днів з
дня її постановлення. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Головуючий: суддя
В.Д. Глинянчук