Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Пащенко Л.В.
Справа № 436/961/13ц
Провадження № 22ц/782/28/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Пащенко Л.В.

суддів: Медведєвої Л.П., Соловей Р.С.

при секретарі - Арутюнян Р.А..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кам»янобрідського
районного суду м. Луганська від 12
грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2, третя особа -
Кам»янобрідський районний відділ
Управляння державної міграційної
служби України в Луганській області,
про усунення перешкод в реалізації
права власності шляхом визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку,-

в
с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4
звернулась до суду з вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
зазначила, що вона є власником будинку
АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право на
спадкування за законом від 11.10.2012р. В
даному будинку, окрім членів сім'ї
позивачки, з 02.10.1997р. зареєстрований
відповідач ОСОБА_2, який фактично не
мешкає за зазначеною адресою з 2000 року.
У зв'язку з тим, що у будинку, який
належить позивачці, відповідач не
мешкає понад 12 років, не користується
ним, не веде домашнє господарство, не
сплачує комунальні послуги, просила
суд визнати відповідача втратившим
право користування житловим
приміщенням та зняти його з
реєстраційного обліку, оскільки в
добровільному порядку відповідач дані
дії вчинити не бажає, що створює
перешкоди у реалізації її права
власності на нерухоме майно.

Рішенням Кам»янобрідського
районного суду м. Луганська від 12
грудня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволені. Визнано ОСОБА_2,
втратившим право користування
будинком АДРЕСА_2, усунувши перешкоди у
реалізації ОСОБА_4 права власності та
зобов'язано Кам»янобрідський районний
відділ Управління Державної
міграційної служби України в
Луганській області зняти ОСОБА_2, з
міста реєстрації в будинку АДРЕСА_2.

Не погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в який просив скасувати
рішення суду першої інстанції через
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, та ухвалити
по справі нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України, - під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, але апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно
і всебічно з'ясованих обставин, на
які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст..214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої
інстанції були виконані в повному
обсязі.

Суд першої інстанції повно та
всебічно дослідив надані сторонами
докази, правильно встановив обставини
справи, з'ясував характер
правовідносин сторін та норми права,
які їх регулюють та дійшов
обґрунтованого висновку про повне
задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач, який не
є членом сім'ї позивачки, як до, так і
понад рік після смерті колишнього
власника будинку ОСОБА_5 , не мешкав в
будинку за адресою: АДРЕСА_2, без
поважних причин, не вів спільне
господарство з власником будинку
ОСОБА_4 та не був пов'язаний з нею
спільним побутом, у зв'язку з чим
втратив право на користування житловим
приміщенням на вказаною адресою.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57
цього Кодексу, доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_4 є власником будинку
АДРЕСА_2 згідно нотаріально
посвідченого свідоцтва від 11.10.2012р. про
право на спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
(а.с.6-10).

Згідно довідки адресно-довідкового
підрозділу УДМС України в Луганській
області та домової книги (а.с.11-13, 18), з 02
жовтня 1997р. за адресою: АДРЕСА_2,
зареєстрований відповідач ОСОБА_2,
який є сином колишнього власнику
будинку.

Судом встановлено та не спростовано
сторонами, що після смерті колишнього
власника 04 квітня 2012 року та набуття
ОСОБА_4 права власності на будинок за
адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_2 , який не є
членом сім'ї нового володільця,
припинив користуватися домоволодінням
та не мешкає в ньому понад рік та зі
своєю родиною постійно мешкає у
сусідньому будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач періодично надав допомогу
своїм батькам, але фактично з ними
ніколи не проживав. Дані обставини
підтверджені довідкою про склад сім'ї
позивачки, виданій головою
квартального комітету по вулиці
Уборевича в Кам»янобрідському районі
міста Луганська (а.с.14), довідці з місця
мешкання, наданій позивачкою (а.с.15), а
також довідці від 17.08.2013р. за підписами
сусідів, наданій самим відповідачем, з
якої вбачається, що відповідач
фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Доказів, що спростовують вказані
вище обставини, апелянтом та його
представником не надано.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд переглядає рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, тому рішення в
частині зобов'язання
Кам»янобрідського районного відділу
Управляння державної міграційної
служби України в Луганській області
зняти з реєстрації ОСОБА_2 апеляційним
судом не переглядається.

Посилання як на ст. 405 ЦК України так
і на ст. 64 ЖК України судом здійснено
тільки для визначення того, хто згідно
закону відноситься до членів сім'ї, а
також того, що право членів сім'ї
власника житла на користування житлом
є похідним від права власника. Згідно
ст. 317 ЦК України, власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження майном. З втратою права
власності власником майна він втрачає
і право користування ним. В зв'язку з
цим і члени сім'ї втрачають право
користування майном, в даному випадку
житлом, а тому суд обґрунтовано визнав
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування будинком АДРЕСА_2,
усунувши перешкоди у реалізації ОСОБА_4
права власності.

Отже, доводи апелянта у
апеляційній скарзі не знайшли свого
належного підтвердження та не
спростовують висновків суду. При
встановленні фактів, на яких
ґрунтується рішення, суд не припустив
таких порушень норм матеріального чи
процесуального права, що давали б
підстави для скасування рішення суду.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції
уточнив позовні вимоги позивачки,
з'ясував предмет та підстави
заявленого нею позову, встановив
характер спірних правовідносин,
визначив відповідно до цього, які
права, свободи чи інтереси позивачки
було порушено і яким чином вони можуть
бути відновлені.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін .

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 308 ЦПК України,
судова колегія,-

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Кам»янобрідського
районного суду м. Луганська від 12
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: