Справа № 523/894/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2014 р. Суворовський районний
суд міста Одеси

у складі:

головуючого судді
Пепеляшкова О.С.

при секретарі
Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі в залі суду № 18
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації» про визнання
протиправним та скасування наказу,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулась ОСОБА_2,
яка вказала, що її було звільнено з
займаної посади секретаря керівника
наказом від 23.12.2013р. у зв'язку з
скороченням штатів. Вважаючи, що її
було звільнено з порушенням чинного
законодавства, а саме - одночасно з
попередженням про наступне
вивільнення їй не було запропоновано
іншу роботу, за наявності достатніх
вакантних посад, тому позивач просила
визнати протиправним та скасувати
наказ TOB «Інтертелеком» за №4682-к від
23.12.2013р. про звільнення ОСОБА_2 на
підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України
з посади секретаря керівника TOB
«Інтертелеком», поновити її на роботі в
TOB «Інтертелеком», зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
ОСОБА_2 середній заробіток за час
вимушеного прогулу, а також просила
стягнути з відповідача на свою користь
відшкодування моральної шкоди в сумі 10
000 грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 вимоги позову
підтримала та просила його
задовольнити, посилаючись на викладені
в позовній заяві обставини. ОСОБА_2
просила позов задовольнити, вказуючи,
що звільнення відбулось на її думку без
будь-яких на те розумних підстав та
мало місце цілеспрямоване скорочення
її посади (тобто метою було звільнення
позивача конкретно, а насправді
скорочення штатів не відбулось, так як
досі у керівника працюють два
секретарі), свою роботу вона виконувала
добросовісно, претензій до неї раніше
не було, невеликі запізнення з її боку
компенсувались суттєвою переробкою
після закінчення робочого часу; ОСОБА_2
вказувала, що здобула вищу освіту, а вся
документація, щодо якості її роботи
була виготовлена напередодні.
Переважне право на залишення на роботі
з іншим секретарем керівника оцінювати
вважає неетичним, та не заперечує, що
ОСОБА_4 працює довше.

Представник відповідача Головенко О.В.
заперечувала проти задоволення позову,
посилаючись на відсутність порушень
трудового законодавства при
звільненні працівника; що вільних
посад на час попередження працівника
про вивільнення на підприємстві не
було, а переважного права на залишення
на роботі позивач не мала, підстави для
відшкодування моральної шкоди взагалі
відсутні.

Вислухавши пояснення позивача,
представників сторін, допитавши
позивача за її згодою в якості свідка,
дослідивши надані докази, вивчивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

ОСОБА_2 у 2007 році закінчила
Південноукраїнський державний
педагогічний університет
ім.К.Д.Ушинського і отримала повну вищу
освіту за спеціальністю психологія
(а.с. 12).

03.09.2008р. позивача було прийнято на
роботу офіс-менеджера TOB
«Інтертелеком» (посаду 01.07.2010р. було
перейменовано в посаду секретаря
керівника - а.с. 7, 8).

Наказом № 1174-к від 18.10.2013р. по TOB
«Інтертелеком» у зв'язку з проведеним
аналізом ефективності роботи
канцелярії та встановленням факту
економічної недоцільності зі штатного
розкладу було виключено одну штатну
одиницю секретаря керівника (а.с .10).

Позивач не заперечувала обставини її
ознайомлення з наказом про скорочення
штату, відповідно до акту від 18.10.2013р.
ОСОБА_2 відмовилась від підпису про
ознайомлення з наказом про скорочення
штату (а.с. 31).

Станом на 18.10.2013р. в TOB «Інтертелеком»
були відсутні вакансії, які б
відповідали професії, спеціальності та
кваліфікації секретаря керівника
ОСОБА_2, а також були відсутні вакансії
з більш низькою кваліфікацією (а.с. 25).

До скорочення посади секретаря
керівника до 23.12.2013р. в TOB
«Інтертелеком» існувало дві посади
секретаря керівника, одну займала
ОСОБА_2, іншу займає ОСОБА_4 (а.с. 24).

Наказом № И/К-0004682-И-00001965 від 23.12.2013р.
позивача було звільнено з займаної
посади секретаря керівника за п.1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку з скороченням
штату (а.с. 27).

За положеннями п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації - ч.3 ст. 49-2 КЗпП України. При
відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
працівник, за своїм розсудом,
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Суд, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України,
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи обставини, на які
посилалась в обґрунтування своїх
позовних вимог позивач, суд дійшов до
висновку про те, що твердження ОСОБА_2
про порушення трудового законодавства
при її звільненні, а саме про
відсутність пропозиції іншої роботи за
наявністю достатніх вакантних посад
спростовується дослідженими доказами
по справі, так як вакансії, які б
відповідали професії, спеціальності та
кваліфікації секретаря керівника
ОСОБА_2, а також інші вакансії з більш
низькою кваліфікацією у TOB
«Інтертелеком» були відсутні на час
попередження про звільнення
працівника.

Оцінюючи твердження ОСОБА_2 про те, що
відповідачем не враховано права на
переважне право на залишення на роботі
суд виходить з того, що відповідно до ч.1
ст. 42 КЗпП України при скороченні
чисельності чи штату працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці переважне право на
залишення на роботі надається
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці,
а як вбачається з матеріалів справи, за
обставинами порушення документообігу
ОСОБА_226 та 27 червня 2013р. складались
службові записки (а.с. 42, 43); в вересні
місяці 2013р. ОСОБА_2 допускала порушення
трудової дисципліни у вигляді
чисельних запізнень на роботу 20, 24, 26, 27,
30 вересня 2013 року та залишення робочого
місця до закінчення робочого часту 18
вересня 2013 року (а.с. 36-41), 02.10.2013р. ОСОБА_2
допустила ігнорування розпорядження
керівника (а.с. 35), надати пояснення
ОСОБА_2 у зв'язку з викладеним
відмовилась (а.с. 34), та наказом від
18.10.2013р. за № 1173-к позивачу було
оголошено догану (а.с. 33); а згідно
характеристики іншого секретаря
керівника ОСОБА_4 характеризується як
відповідальний працівник, посадові
обов'язки виконує вчасно та точно (а.с
.26), що порівняльно з характеристикою
позивача (а.с. 9) свідчить про більшу
ефективність праці ОСОБА_4

Стосовно твердження щодо більш високої
кваліфікації позивача суд виходить з
того, що за положенням п 23 Розділу 1
"Професії керівників, професіоналів,
фахівців та технічних службовців, які є
загальними для всіх видів економічної
діяльності" Професій працівників, які є
загальними для всіх видів економічної
діяльності, затверджених наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України "Довідник
кваліфікаційних характеристик
професій працівників" від 29.10.2007 N 583,
кваліфікаційні вимоги до секретаря
керівника (організації, підприємства,
установи) не включають до себе таку
вимогу, як вища освіта, що в контексті
ст.2-1 КЗпП України, з урахуванням також
того, що вища освіта позивачем отримана
у галузі медицини, не може слугувати
доказом більш високої кваліфікації
позивача як секретаря керівника.

Таким чином суд доходить до висновку
про безпідставність зазначеного
твердження позивача, так як таке
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці,
що було враховано відповідачем та таке
право обґрунтовано виникає у ОСОБА_4

Судом не приймаються до уваги
твердження позивача та її представника
про незаконність й безпідставність
наказів про скорочення штату та
накладення дисциплінарного стягнення,
так як позивач ці накази не
оскаржувала, а тому вказані обставини
не є предметом спору.

Судом не приймаються до уваги інші
пояснення сторін як такі, що не мають
правового значення для вирішення спору
по суті.

Таким чином, на підставі викладеного,
суд, керуючись принципом змагальності,
сприяючи всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи та діючи в
межах заявлених позовних вимог, дійшов
до висновку про недоведеність порушень
трудового законодавства з боку
відповідача при звільненні ОСОБА_2 та
відсутністю підстав для задоволення
вимог про скасування наказів та
поновлення на роботі, та, як похідних -
про відшкодування моральної шкоди - в
повному обсязі.

Керуючись статями 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218, 294
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтернаціональні
телекомунікації» про визнання
протиправним та скасування наказу №
И/К-0004682-И-00001965 від 23.12.2013р., поновлення
на посаді секретаря керівника,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди в сумі 10 000 грн. -
залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення через Суворовський
районний суд м.Одеси.

Суддя