У х в а л а

іменем україни

13 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
Червонозаводська районна у м.
Харкові рада, відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Червонозаводського районного відділу
Харківського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області, про виселення, стягнення суми
боргу, відшкодування моральної шкоди;
за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи:
Харківська міська рада Харківської
області, комунальне підприємство
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», орган опіки та
піклування Червонозаводської районної
у м. Харкові ради, прокуратура
Червонозаводського району м. Харкова,
про встановлення сервітуту за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Червонозаводського районного суду
Харківської області від 19 липня
2013 року та рішення апеляційного суду
Харківської області від 23 жовтня 2013
року та касаційною скаргою Харківської
міської ради Харківської області, до
якої приєдналася ОСОБА_5, на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 23 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що йому на праві приватної
власності належить будинок АДРЕСА_1.
Зазначав про те, що відповідачі: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, які мешкають у кімнаті
НОМЕР_1 та незаконно вселилися
до кімнати НОМЕР_2 вказаного будинку,
ухиляються від укладення з ним
договору найму житлових приміщень; не
сплачують надані послуги, пов'язані з
утриманням будинку та прибудинкової
території.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд виселити
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з кімнат
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку
АДРЕСА_1; скасувати реєстрацію
відповідачів за вказаною адресою;
стягнути з відповідачів на його
користь плату за користування
вказаними житловими приміщеннями у
сумі 25 328 грн, штрафні санкції в
розмірі 37 556 грн та 1 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

У травні 2008 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка
також діяла в інтересах ОСОБА_7,
пред'явили до суду зустрічний позов, у
якому, уточнивши позовні вимоги,
просили суд встановити сервітут без
визначення строку, визнавши за ОСОБА_5
право користування кімнатою НОМЕР_1, а
за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право
користування кімнатою НОМЕР_2 у будинку
АДРЕСА_1, залишивши кухню, ванну
кімнату, туалет та коридор у загальному
користуванні. Вимоги мотивували тим, що
рішенням виконавчого комітету
Червонозаводської районної ради у
м. Харкові від 4 вересня 1974 року
ОСОБА_5 було видано посвідчення на
право зайняття службової жилої площі -
квартири НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1, в
якій вона фактично проживала з 1970 року.
У 1993 році вона з дозволу ОСОБА_8, яка на
той час займала кімнату НОМЕР_2, та
директора фірми «Світанок», якій
належав будинок, вселилась до кімнати
НОМЕР_2 вказаного будинку, де мешкає
разом з донькою ОСОБА_6 та онукою ОСОБА_7
Рішенням виконавчого комітету
Червонозаводської районної ради м.
Харкова № 208 від 3 червня 2004 року
кімнату НОМЕР_1 виключено з числа
службових житлових приміщень з правом
її приватизації. Зазначали, що ОСОБА_4
не визнає їх право користування
вказаними кімнатами, а іншого житла
вони не мають.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 19 липня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
задоволено. Встановлено сервітут без
визначення строку між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
визнано за ОСОБА_5 право користування
кімнатою НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1,
залишивши кухню, ванну кімнату, туалет,
коридор у загальному користуванні.
Встановлено сервітут без визначення
строку між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4;
визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7 право
користування кімнатою НОМЕР_2 за
вказаною адресою, залишивши кухню,
ванну кімнату, туалет, коридор у
загальному користуванні. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 23 жовтня 2013
року рішення районного суду в частині
відмови у задоволенні позову
ОСОБА_4 та задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Виселено
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з кімнати НОМЕР_2
у будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 відмовлено. В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позову у повному обсязі.

У касаційній скарзі Харківська міська
рада Харківської області, до якої
приєдналася ОСОБА_5, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суди на підставі доказів, поданих
сторонами, що належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про відмову
ОСОБА_4 в позові про виселення сім'ї
ОСОБА_5 з кімнати НОМЕР_1 у будинку
АДРЕСА_1, оскільки вона надана їм
рішенням Червонозаводської районної
ради у м. Харкові від 4 вересня
1974 року як службову жилу площу і з того
часу вони там проживають на законних
підставах. Виселяючи сім'ю ОСОБА_5 з
кімнати НОМЕР_2 цього ж
будинку, апеляційний суд дійшов
правильного висновку про те, що єдиною
підставою для проживання є ордер, який
їм компетентним органом не видавався.
Також апеляційний суд дійшов вірного
висновку про відсутність підстав,
передбачених ст. 401 ЦК України для
встановлення житлового сервітуту на
користування кімнатою НОМЕР_2
вказаного будинку.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційних скарг цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційні скарги і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Харківської
міської ради Харківської області, до
якої приєдналася ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду Харківської області від 19
липня 2013 року в незмінній після
апеляційного перегляду частині та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 23 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта