У Х В А Л А

іменем україни

05 лютого 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,
Умнової О.В.
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства «Південна залізниця» про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, за касаційною скаргою
державного підприємства «Південна
залізниця» на рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 26 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 31 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 31 травня 2013 року він їхав у вагоні
№ 7 пасажирського поїзду № 158, який
прямував з м. Донецька до м. Харкова.
Зазначений вагон не був обладнаний
кондиціонером, системи вентиляції
повітря у ньому не працювали, а вікна не
відкривалися, у результаті чого
температура повітря у цьому вагоні
піднялася приблизно до 60 градусів, що
спричинило погіршення стану його
здоров'я та завдало душевних хвилювань.
Враховуючи викладене та посилаючись на
те, що ДП «Південна залізниця» не
надала йому належні послуги з
перевезення, позивач просив стягнути з
відповідача матеріальну шкоду у
вигляді вартості квитка у розмірі 90
грн. 60 коп. та моральну шкоду у розмірі 10
тис. грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 26 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 31 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ДП
«Південна залізниця» на користь ОСОБА_1
1 тис. грн. моральної шкоди. В іншій
частині позову відмовлено. Розподілено
судові витрати.

У касаційній скарзі ДП «Південна
залізниця» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Судові рішення у частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
матеріальної шкоди не оскаржені, а тому
у касаційному порядку не
переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що через надання відповідачем
послуг з перевезення неналежної якості
у позивача погіршився стан здоров'я,
чим йому було завдано моральної шкоди.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 був
пасажиром потягу № 158 сполученням
Донецьк-Харків. У купейному вагоні № 7,
в якому він їхав 31 травня 2013 року,
системи кондиціонування та
охолодження повітря не працювали,
вікна не відчинялися, у результаті чого
температура у вагоні підвищилась до 60
градусів за Цельсієм.

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 посилався на
те, що у результаті надання
відповідачем послуг з перевезення
неналежної якості, у нього
загострились проблеми зі здоров'ям, що
спричинило його моральні страждання.

Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема відшкодування збитків
та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі
порушення зобов'язань, що випливають із
договору перевезення, сторони несуть
відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами).

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» судам роз'яснено, що у кожній
справі необхідно з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду.

Згідно зі ст. 105 Статуту залізниць
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 06
квітня 1998 року № 457 (далі - Статут
залізниць), залізниці,
вантажовідправники,
вантажоодержувачі, пасажири,
транспортні, експедиторські і
посередницькі організації та особи,
які виступають від імені
вантажовідправника і
вантажоодержувача, несуть матеріальну
відповідальність за перевезення у
межах і розмірах, передбачених цим
Статутом та окремими договорами.

Вирішуючи спір про стягнення моральної
шкоди, суди зазначених вимог
законодавства та роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України не врахували
та дійшли передчасного висновку про
задоволення позову у цій частині, у
порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України
не дали належної оцінки договору
перевезення та належним чином не
з'ясували, чи передбачено умовами
договору перевезення та чинним
законодавством України відшкодування
моральної шкоди, завданої позивачеві
неналежною якістю обслуговування.

Отже, суди не з'ясували правову природу
правовідносин, що виникли між
сторонами, застосувавши норми Закону
України «Про захист прав споживачів»,
не встановили, чи має позивач право на
відшкодування моральної шкоди на
підставі договору перевезення, ЦК
України чи Статуту залізниць.

При цьому апеляційний суд застосував
одночасно норми ЦК України, що
регулюють договірні та позадоговірні
правовідносини, хоча між сторонами був
укладений договір перевезення, що
виключає можливість застосування ст.
1167 ЦК України.

Крім того, районний суд не звернув
уваги на п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
установлено, що споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок недоліків
продукції (дефекту в продукції),
відповідно до закону. При цьому суд не
встановив та належними доказами не
довів ані недоліків надання
відповідачем послуг з перевезення, ані
закону, який передбачає відшкодування
моральної шкоди за такі недоліки.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного
підприємства «Південна залізниця»
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 26 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 31 жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська