Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 432/4876/13-ц
Провадження № 22ц/782/62/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня « 05» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Оробцова Р.І.

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Стахановського міського суду
Луганської області від 29 листопада 2013
року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
правочину дійсним та визнання права
власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 29 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про
задоволення заявлених ним позовних
вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, -
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, але
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з необґрунтованості позовних
вимог ОСОБА_2

Проаналізувавши наявні дані, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Так, у липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Стахановського міського суду
Луганської області із позовом до
відповідача про визнання правочину
дійсним та визнання права власності на
нерухоме майно.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що з листопада 2000 р.
він мешкає в будинку, розташованому в
АДРЕСА_1, який фактично належав
відповідачу, а юридично ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6

За домовленістю, відповідач
зобов'язався продати житловий будинок
позивачу відразу після оформлення на
нього права власності.

Відповідно до договору дарування від
20.03.2002 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
подарували означений вище будинок
відповідачу.

Договір купівлі продажу будинку
позивач та відповідач домовилися
зареєструвати у нотаріуса 30.07.2003 р. На
підтвердження отримання коштів 28.07.2003
р. відповідач надав розписку, в якій
підтвердив факт отримання від позивача
грошей в сумі 500 доларів США.

За зазначений період відповідач
жодного разу не з'явився в будинку, його
особистих речей в будинку немає. Місце
знаходження відповідача позивачу не
відоме.

Посилаючись на зазначене, позивач
просив суд, на підставі ст. 220 ЦК України
( в редакції 2003 р.), визнати правочин
купівлі продажу будинку, укладеного
між позивачем та відповідачем, дійсним;
визнати за позивачем право власності
на нерухоме майно, розташоване за
адресою : АДРЕСА_1.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього
Кодексу, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідач у встановленому законом
порядку, який діяв на той час, отримав у
власність житловий будинок № 1 «г» по
вул. Ватутіна в м. Стаханові, що
підтверджено копією договору
дарування житлового будинку від 20.03.2002
р. серії АЕР № 538321, посвідченого
приватним нотаріусом та
зареєстрованого в реєстрі за № 1639,
копією реєстраційного посвідчення від
23.04.2002 р., копією технічного паспорту на
житловий будинок індивідуального
житлового фонду складеного станом на
27.12.2001 р. із змінами та копією довідки
б/н від 25.04.2002 р. начальника
Стахановського міського бюро
технічної інвентаризації.

Згідно заперечення на апеляційну
скаргу, наданого представником
відповідача, причина не укладення
угоди купівлі - продажу це недосягнення
сторонами домовленості щодо ціни
майна, розташованого за адресою :
АДРЕСА_1.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом.

Використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю
визнається юридично забезпечена
можливість фактичного панування
власника над майном, не пов'язана з
використанням його властивостей.

Право користування власністю ? це
юридично забезпечена можливість
власника добувати з належного йому
майна корисні властивості.

Під правом розпорядження розуміють
юридично забезпечену можливість
власника визначати долю майна.

Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час
укладення спірного договору, договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору. Договір
купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі. Недодержання в цих
випадках нотаріальної форми тягне за
собою недійсність угоди з наслідками,
передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 28 квітня 1978 року
№ 3 «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» судам
роз'яснено: якщо угода виконана
повністю або частково однією з сторін,
а друга сторона ухиляється від її
нотаріального оформлення, суд на
підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою
сторони, яка виконала угоду, її
правонаступників або прокурора вправі
визнати угоду дійсною. Однак це правило
не може бути застосовано, якщо
сторонами не було досягнуто згоди з
істотних умов угоди або для укладення
її були в наявності передбачені
законом обмеження (наприклад, ст. ст. 105,
114 ЦК УРСР).

Виходячи зі змісту ст. ст. 153, 154, 224, 225, 227,
228 ЦК України (1963 року), які діяли на час
укладення сторонами угоди, істотними
умовами договору купівлі-продажу (за
яким одна сторона, продавець, передає
або який зобов'язаний передати майно у
власність іншої сторони, а покупець -
прийняти це майно і сплатити певну
грошову суму) є предмет та ціна
договору, яка визначається за
домовленістю сторін.

Таким чином, висновок суду про
відсутність передбачених законом
підстав, для визнання письмової угоди
сторін від 28 липня 2003 року дійсним
договором купівлі-продажу будинку, є
правильним.

Цей висновок ґрунтується на матеріалах
справи та вимогах закону - ст.ст. 47, 151, 153,
154, 224, 227, 228 ЦК України (1963 року), які
діяли на час виникнення правовідносин
сторін і які відповідно до п. п. 4, 9
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України (2003 року) повинні бути
застосовані судом при вирішенні спору.

Так, письмовий доказ - розписка від 28
липня 2003 року, про отримання
відповідачем від позивача саме
попередньої, а не остаточної сплати
грошової суми за спірне нерухоме майно,
не є безумовним доказом домовленості
сторін про ціну майна.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі вищевикладеного судова
колегія приходить до висновку, що
рішення суду ухвалено відповідно до
норм матеріального і процесуального
права і підстав для його скасування не
має.

Керуючись ст.ст. 303, 304 , п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області,~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Стахановського міського суду
Луганської області від 29 листопада 2013
року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: