АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2009/14
Головуючий в 1 інстанції
Справа 195/372/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Максюти Ж.І., Слоквенка Г.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
недійсними заяви про прийняття
спадщини і свідоцтва про право на
спадщину за законом за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу судді
Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Томаківського районного
суду Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року в порядку забезпечення
позову ОСОБА_1 накладено арешт на майно
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у виді домоволодіння
по АДРЕСА_1 (а.с.20).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість ухвали суду,
порушення судом норм процесуального
права, неповне встановлення судом
обставин, що мають значення для справи,
ставлять питання про скасування
вказаної ухвали (а.с.3-8).

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали судді в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити, а
ухвалу судді - скасувати з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 пред'явив позов до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсними заяви
про прийняття спадщини і свідоцтва про
право на спадщину за законом та подав
клопотання про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на майно, яке
належить відповідачам.

Ухвалою Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року задоволена. В порядку
забезпечення позову накладено арешт
на майно відповідачів, а саме
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Постановляючи ухвалу від 30 вересня 2013
року, суд керувався ст. 151 ЦК України та
виходив із того, що невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Однак, із вказаними висновками
погодитись неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Відповідно до
п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 22 грудня 2006 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» згідно із п.1 ч.1
ст. 152 ЦПК України позов майнового
характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж
Постанови розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суддя має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитись, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову; з'ясувати обсяг
позовних вимог, дані про особу
відповідача, а також відповідність
виду забезпечення позову позовним
вимогам.

Виходячи із того, що відповідно до
п.5.6.1Інструкції про проведення
виконавчих дій арешт майна полягає у
проведенні його опису, оголошенні
заборони розпоряджатися ним, а в разі
потреби - обмеженні права користування
майном або його вилученні в боржника та
передачі на зберігання іншим особам, із
ухвали суду вбачається, що вона
фактично не має обґрунтування
необхідності саме такого виду
забезпечення позову як накладення
арешту.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач у позовній заяві просить
визнати недійсними заяви про прийняття
спадщини і свідоцтва про право на
спадщину за законом. Тобто, жодних
вимог майнового характеру до
відповідачів - позивач не заявляє. Тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що ухвала про забезпечення позову
підлягає скасуванню, як така, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права та через
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, а у
задоволенні заяви про забезпечення
позову шляхом накладення арешту слід
відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
задовольнити.

Ухвалу судді Томаківського районного
суду Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року про забезпечення
позову - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає,
оскільки не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

СУДДІ: