АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №2209/1554/12
Провадження №22-ц/792/242/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Фанди
В.П.,

при
секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 2209/1554/12 за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2 на рішення
Красилівського районного суду від 4
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки із
спільного майна, поділ спільного майна
подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, їх представників, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду зі
скаргою, вказувала, що 16 липня 2005 року
між нею та відповідачем був
зареєстрований шлюб. Під час
перебування в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_5. Вказувала, що
рішенням Красилівського районного
суду від 12 грудня 2011 року укладений
шлюб було розірвано. Позивачка
зазначала, що під час перебування у
шлюбі спільно з відповідачем набули
рухоме і нерухоме майно. Зокрема, 13
травня 2006 року ОСОБА_3, за її згодою та в
інтересах подружжя, уклав договір
довічного утримання за яким став
набувачем квартири АДРЕСА_1. Позивачка
також вказувала, що після припинення
шлюбних відносин ОСОБА_3 відмовився
добровільно розділити спільне майно і
чинить перешкоди у користуванні ним.
Тому просила суд визнати за нею право
на спільну сумісну власність квартиру
АДРЕСА_1, розділити майно, що є спільною
сумісною власністю, виділивши їй : 1/2
квартири АДРЕСА_1, вартістю 91391 грн.,
газову плиту "Індезіт", вартістю 3000
грн., кухонний гарнітур вартістю 700 грн.,
холодильник "Норд" вартістю 1500 грн.,
пилосос "Самсунг" вартістю 500 грн.,
відеомагнітофон "Панасонік" вартістю 700
грн., загальною вартістю 99291 грн.;
відповідачу виділити : 1/2 квартири
АДРЕСА_1, вартістю 91391 грн., м'які меблі
вартістю 2000 грн., корпусні меблі
вартістю 4000 грн., телевізор вартістю 3000
грн., інші побутові прилади та коврові
покриття вартістю 2700 грн., загальною
вартістю 103091 грн., стягнути з
відповідача сплачені судові витрати
(судовий збір в сумі 992 грн. 91 коп. та 2500
грн. за проведення товарознавчої
експертизи).

________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції - Вознюк
Р.В. провадження № 22-ц/792/242/14

Доповідач - Костенко А.М.

Категорія № 5

Під час розгляду справи позивачка
уточнила позовні вимоги та просила суд
виділити належну їй 1/2 частку із
спільного майна - трьохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, стягнувши з
відповідача грошову компенсацію
вартості належної їй частки в розмірі
91391 грн., припинити право спільної
власності на 1/2 квартири після
отримання грошової компенсації
вартості належної частки у спільному
майні в розмірі 91391 грн., визнати за
ОСОБА_3 право власності на належну їй 1/2
частку квартири АДРЕСА_1, після виплати
грошової компенсації, розділити рухоме
майно, що є спільною сумісною
власністю, виділивши їй у власність
газову плиту "Індезіт", вартістю 3000 грн.,
кухонний гарнітур вартістю 700 грн.,
холодильник "Норд" вартістю 1500 грн.,
пилосос "Самсунг" вартістю 500 грн.,
відеомагнітофон "Панасонік" вартістю 700
грн., загальною вартістю 6400 грн.,
виділити відповідачу у власність :
м'які меблі вартістю 2000 грн., корпусні
меблі вартістю 4000 грн., телевізор
вартістю 3000 грн., інші побутові прилади
та коврові покриття вартістю 2700 грн.,
загальною вартістю 11700 грн., стягнути з
відповідача сплачені судові витрати
(судовий збір в сумі 992 грн. 91 коп. та
2500 грн. за проведення товарознавчої
експертизи).

Рішенням Красилівського районного
суду від 4 грудня 2013 року вказаний позов
задоволено частково. Ухвалено
розділити майно подружжя, виділивши в
натурі ОСОБА_1: кухонний гарнітур,
вартістю 400 грн., холодильник "Норд",
вартістю 900 грн., пилосос
"Самсунг", вартістю 500 грн.,
відеомагнітофон "Панасонік", вартістю
700 грн., а всього майна на суму 2500
грн., ОСОБА_3 : газову плиту "Індезіт",
вартістю 2000 грн., м"які меблі, вартістю
700 грн., кухонні корпусні меблі,
вартістю 100 грн., телевізор "Шарп",
вартістю 200 грн., килимове покриття,
вартістю 100 грн., дві доріжки вартістю 100
грн., а всього майна на суму 3200 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
компенсацію вартості майна в сумі 350
грн. В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі в сумі 28
грн. 49 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, її
представник ОСОБА_2 вважають вказане
судове рішення незаконним, просять
його скасувати, ухвалити нове, яким
задоволити позовні вимоги в повному
обсязі, виділивши належну ОСОБА_1 1/2
частку із спільного майна - квартири
АДРЕСА_1, стягнувши в рахунок
відшкодування власності з відповідача
на її користь грошову компенсацію
вартості належної їй частки в
спільному майні в розмірі 91391 грн.,
припинити право приватної власності
ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири після
отримання грошової компенсації
вартості належної їй частки в
спільному майні в розмірі 91391 грн.,
визнати за ОСОБА_3 право власності на
належну ОСОБА_1 1/2 частку квартири після
виплати їй грошової компенсації
вартості частки, виділити ОСОБА_1
кухонний гарнітур, холодильник "Норд",
полосос "Самсунг", відеомагнітофон
"Панасонік", газову плиту "Індезіт" без
стягнення з позивача на користь
відповідача компенсації вартості
майна, стягнути з ОСОБА_3 судові
витрати. При цьому апелянти
посилаються на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права. Вказують, що при вирішенні спору
суд прийшов до невірного висновку про
неспростування доводів і заперечень
відповідача. Вважають невірним
висновком суду, що у разі задоволення
позовних вимог будуть порушені права
відповідача як власника майна. При
цьому суд при вирішення спору не взяв
до увагу судову практику та положення
чинного законодавства, які вказують на
захист прав позивачки, як співвласника
майна. Також суд не взяв до уваги доводи
про протиправні дії відповідача, щодо
здійснення ОСОБА_1 прав власника у
спільному майні. Також зазначають, що
вирішуючи спір, суд безпідставно не
взяв до уваги надані належні докази
спроможності відповідача сплатити
компенсацію вартості частки квартири.
Апелянти вважають невірним висновок
суду про те, що відповідач не чинить
перешкод у користуванні ОСОБА_1
квартирою. Вказують, що ці обставини
встановлені під час розгляду інших
цивільних справ і підтверджені
ухваленими судовими рішеннями. Також,
на думку апелянтів, вирішуючи спір суд
не застосував ст. 372 ЦК України, ст. 70 СК
України, не врахувавши право на
збільшення частки у спільному майні.

Перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що сторони з 16
липня 2005 року по 12 грудня 2011 року
перебували в зареєстрованому шлюбі. За
період перебування в шлюбі придбали
кухонний гарнітур, вартістю 400 грн.,
холодильник "Норд", вартістю 900 грн.,
пилосос "Самсунг", вартістю 500 грн.,
відеомагнітофон "Панасонік", вартістю
700 грн., ОСОБА_3 : газову плиту "Індезіт",
вартістю 2000 грн., м"які меблі, вартістю
700 грн., кухонні корпусні меблі,
вартістю 100 грн., телевізор "Шарп",
вартістю 200 грн., килимове покриття,
вартістю 100 грн., дві доріжки вартістю 100
грн., а всього рухомого майна на суму 5700
грн., квартиру АДРЕСА_1, гараж по вул.
Ціолковського в м. Красилів.

Рішенням Красилівського районного
суду Хмельницької області від 12 грудня
2011 року шлюб між сторонами розірваний.

Рішенням Красилівського районного
суду Хмельницької області від 25 квітня
2012 року, яке в цій частині набрало
законної сили, виділено ОСОБА_3 зі
спільного майна подружжя та визнано за
ним право власності на гараж по вул.
Ціолковського в м. Красилів,
право спільної власності на гараж
ОСОБА_1 припинено, стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію
замість її частки у спільній сумісній
власності на гараж в розмірі 2580 грн.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 13 червня 2012
року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право
власності на ? частки квартири АДРЕСА_1
в ідеальних частках.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи, рішеннями судів, не
заперечують дані обставини і сторони.

Відповідно до ст. ст. 57, 60, 61 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

При таких конкретних обставинах суд, з
урахуванням вимог ст.ст. 57, 60, 61
Сімейного кодексу України
обґрунтовано провів розподіл в натурі
рухомого майна подружжя у вигляді
меблів, побутової техніки та інших
речей побуту.

В апеляційній скарзі не наведено
достатніх доводів та обгрунтувань
виділення позивачу поряд з іншим
рухомим майном також і газової плити
«Індезіт». Посилання на ту обставину,
що з позивачкою залишився проживати
неповнолітній син сторін, а розмір
аліментів є недостатнім для
забезпечення його фізичного, духовного
розвитку та лікування не є достатньою
підставою для скасування рішення суду
в цій частині, оскільки позивачці судом
було виділено більшу частину побутової
техніки, розмір аліментів, які сплачує
відповідач, визначений судом і позивач
не позбавлена можливості у
встановленому законом порядку ставити
питання про їх збільшення.

У відповідності до ст. 364 Цивільного
кодексу України співвласник має право
на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим, співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

У той же час, відповідно до ч.ч. 4 та 5 ст.
319 Цивільного кодексу України
власність зобов'язує, власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам та свободам громадян.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до
Європейської Конвенції про захист прав
та основних свобод людини кожна
фізична особа має право мирно володіти
своїм майном, ніхто не може бути
позбавлений свого майна, інакше як в
інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонам на праві спільної часткової
власності належить квартира АДРЕСА_1.
Розмір часток сторін є рівним. За
висновком судової
будівельно-технічної експертизи виділ
належної позивачці частки квартири в
натурі неможливий.

В спірній квартирі проживає
відповідач, який визнає право
позивачки на належну їй частку
квартири і не створює перешкод у
користуванні нею. Позивачка житлом не
забезпечена, проживає в іншому жилому
приміщенні за договором найму, хоча її
місце проживання зареєстровано саме в
спірній квартирі, спроб користуватися
належною їй часткою в спірній квартирі
не робить, хоча має в цьому потребу. Не
бажає і не потребує поліпшення своїх
житлових умов за рахунок частки
позивачки і ОСОБА_3. До того ж,
відповідач ніде не працює, сплачує
ОСОБА_1 аліменти на сина і неспроможний
сплатити позивачці грошову
компенсацію за її частку в квартирі, а
відсутність у нього коштів може
призвести до примусового виконання
рішення суду шляхом продажу квартири і
відповідно позбавлення позивача житла
та права власності на дане житло, що є
порушенням ст. 1 Першого Протоколу до
Європейської Конвенції про захист прав
та основних свобод людини. Відповідач
не давав згоди викупити у позивача її
частку у праві власності, а примушувати
його до цього є також порушенням і його
прав, оскільки законодавством не
передбачено можливості набуття права
власності у примусовому порядку

За таких обставин присудження за
рішенням суду грошової компенсації
частки позивачки, яка бажає виділу, з
відповідача, який сплатити таку
компенсацію неспроможний, та визнання
за останнім всупереч його волі права
власності на частку позивачки є
використанням одним співвласником
свого права власності на шкоду іншому
співвласнику, що суперечить вимогам ст.
319 ЦК України, а рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову в цій частині є законним та
обґрунтованим.

Крім того у відповідності до ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей" держава охороняє і захищає права
та інтереси дітей під час вчинення
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
відповідно до закону. Для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України правочин, що
вчиняється батьками не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних
дітей.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 177 Сімейного
кодексу батьки малолітньої дитини не
мають права без дозволу органу опіки та
піклування вчиняти такі правочини щодо
її майнових прав: укладати договори,
які підлягають нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, в тому числі договори щодо
поділу або обміну житлового будинку,
квартири, відмовлятися від майнових
прав дитини. Дозвіл на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
дитини надається органом опіки та
піклування після перевірки, що
проводиться протягом одного місяця, і
лише в разі гарантування збереження
права дитини на житло.

Відповідно ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу
України місцем проживання фізичної
особи, яка не досягла десяти років, є
місце проживання її батьків або одного
з них, з ким вона проживає.

Як видно з матеріалів справи, у сторін є
спільна дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який після розлучення батьків проживає
з позивачкою ОСОБА_1, місце
проживання якої зареєстровано в
спірній квартирі і власником ? якої
вона є. З врахуванням норм цивільного
законодавства малолітньому ОСОБА_5
належить майнове право на користування
? спірної квартири та проживання в
даній квартирі, оскільки його право є
похідним від права його матері.

За таких обставин припинення права
спільної часткової власності
позивачки ОСОБА_1 потягне за собою і
припинення майнового права
малолітнього ОСОБА_5 на проживання та
користування спірною квартирою, що у
відповідності до вимог Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей",
Цивільного кодексу України, Сімейного
кодексу України є неприпустимим.

При цьому в судовому засіданні
суду першої інстанції орган опіки і
піклування до участі в справі
залучений не був, в матеріалах справи
відсутній попередній дозвіл органів
опіки та піклування на припинення
права власності позивачки на її частку
квартири,

Доводи апелянта щодо неможливості
спільного користування квартирою слід
відхилити, оскільки вони не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, навпаки відповідач не
заперечує щодо спільного користування
спірною квартирою. Посилання на
пояснення відповідача щодо
неможливості примирення та спільного
проживання не можуть братись до уваги,
оскільки спільне користування
квартирою та спільне проживання
сторонами є різними за своєю юридичною
природою поняттями.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянта про можливість сплати
відповідачем грошової компенсації
шляхом продажу належних йому двох
гаражів, адже за висновком судової
будівельно-технічної експертизи
ринкова вартість обох гаражів в
загальній сумі складає 26178 грн., що є
явно недостатнім для виплати позивачці
компенсації в розмірі 91391 грн.

З огляду на вищевикладене не
спростовують висновків суду й інші
доводи апеляційної скарги.

Крім того, дійсна вартість квартири
була визначена позивачем на підставі
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 13 грудня 2011 року, яка
проводилась експертом на підставі
ухвали Красилівського районного суду
від 8 грудня 2011 року по іншій цивільній
справі станом саме на 13 грудня 2011 року.
В даній цивільній справі клопотань про
призначення експертизи для визначення
ринкової вартості спірної квартири
станом на час розгляду даної цивільної
справи сторонами не заявлялось, а
відповідач під час розгляду справи в
апеляційному суді заперечував щодо
такої вартості спірної квартири, яка
була визначена в грудні 2011 року, а тому
висновок експерта по іншій цивільній
справі при запереченні відповідача не
є належним та допустимим доказом по
даній цивільній справі.

З врахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи, а тому підстав для його
скасування в межах доводів апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красилівського районного суду
від 4 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис)
Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М. Костенко