Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/496/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Пищида М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - судді: Пищиди
М.М.

суддів: Дьомич
Л.М.; Єгорової С.М.

з участю секретаря:
Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Кіровограді
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 17.12.2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи: відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області та Публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк», про визнання
права власності на майно, виключення з
акту опису майна та звільнення майна з
під арешту,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, просив
визнати право власності на майно, що
розташоване в торгівельному комплексі
за адресою АДРЕСА_1, виключити майно з
акту опису та звільнити його з під
арешту, а також стягнути з ОСОБА_3 11 000,
00 грн.

Крім того, позивач подав заяву про
забезпечення позову, в якій просив
вжити заходи забезпечення позову
шляхом заборони відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Кіровоградської
області вчиняти певні дії, а саме
здійснювати відчуження торгівельного
комплексу, що розташований за адресою
АДРЕСА_1 з прилюдних торгів, аукціонів
або на комісійних умовах.

Ухвалою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17.12.2013 року у задоволенні
заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати зазначену ухвалу та
постановити нову ухвалу про
задоволення заяви щодо забезпечення
позову у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що суд першої
інстанції неправильно встановив
обставини, які мають значення для
справи та неправильно застосував норми
процесуального права, що призвело до
постановлення необґрунтованої та
незаконної ухвали.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду та
дослідивши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Постановляючи ухвалу про відмову у
задоволенні заяви щодо забезпечення
позову, суд першої інстанції послався
на те, що позивачем не надано доказів
належності відповідачу майна, а саме
торгівельного комплексу, який
розташований за адресою АДРЕСА_1.

Проте, такого висновку суд першої
інстанції дійшов передчасно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК
України заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в
цивільному процесі є позивач і
відповідач. Позивачем і відповідачем
можуть бути фізичні і юридичні особи, а
також держава.

Відповідно до п. 4 роз'яснень
викладених у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006
року № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову суди з
урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, перевіряють обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову до відкриття провадження у
справі, суд першої інстанції
позбавлений був реальної можливості
перевірити належним чином дані про
особу відповідача, обсяг позовних
вимог та обставини, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду
прозадоволення позову, оскільки за
змістом ст. 30, ст. 122 ЦПК України особа
набуває статусу сторони (позивача,
відповідача) у цивільному процесі лише
після постановлення ухвали про
відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України та
роз'яснень викладених у п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи після відкриття
провадження у ній (за винятком випадку,
передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України),
якщо невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Суд першої інстанції не вправі
здійснювати будь-які дії щодо
підготовки справи до судового розгляду
та вирішувати питання щодо доцільності
забезпечення позову до відкриття
провадження у справі.

Зазначені порушення норм
процесуального закону є підставою для
скасування ухвали суду першої
інстанції з передачею питання на новий
розгляд.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 307, 312, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17.12.2013 року скасувати та
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: