Справа № 530/2481/13-ц
Номер провадження 2/530/17/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого-судді Должко С.Р., при
секретарі Кононець Л.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Зіньків цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Проценківської сільської
ради про встановлення факту родинних
відносин та про визнання права
власності на майновий пай, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в Зіньківський
районний суд Полтавської області з
позовом до Проценківської сільської
ради про встановлення факту родинних
відносин та про визнання права
власності на майновий пай.

Заслухавши позивача, який підтримав
свої позовні вимоги, представника
відповідача, який поклався на розсуд
суду, свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розглянувши наявні матеріали справи,
дослідивши та проаналізувавши
письмові докази по справі, і давши їм
належну оцінку суд знаходить, що
заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які
беруть участь у справі позовного
провадження, для підтвердження своїх
вимог або заперечень зобов'язані
подати усі наявні у них докази або під
час попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержуватись вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

З цих підстав позов заявлено до
Проценківської сільської ради,
Зіньківського району Полтавської
області - органу місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини та за місцем знаходження
об'єкта нерухомого майна, про право на
частку в якому заявлено цей позов.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав
людини, передбачено - ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1
Першого протоколу Конвенції
тлумачиться дуже широко, охоплює цілу
низку інтересів економічного
характеру. За рішеннями Європейського
суду з прав людини «майном» в розумінні
статті 1 Протоколу 1 до Конвенції
вважається законне і обґрунтоване
очікування набуття майна або майнового
права за укладеним договором.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою…

Відповідно до ст.316 ЦК України «Правом
власності є право особи на річ (майно),
особа здійснює відповідно до закону за
своєю волею...»

У відповідності до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.

Відповідно до ст.316 ЦК України „Правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України
"спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину чи не
прийняти її". Відповідно до ч.І, ч.5. ст.
1268 ЦК України спадкоємець має право
прийняти спадщину, яка незалежно від
часу прийняття належить спадкоємцю з
часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. ст. 1217, 1218, ЦК
України спадщина здійснюється за
заповітом або за законом. До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

В судовому засіданні було
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер
ОСОБА_4, про що Проценківською
сільською радою Зіньківського району
Полтавської області 12.12.1995 року видано
свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1.

У свідоцтві про народження ОСОБА_5
батько записаний, до вимог ст. 135
Сімейного кодексу України за прізвищем
матері, а ім'я та по батькові батька
дитини записано за матері, як ОСОБА_6.
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року,
відповідно до копії свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 та пояснення
свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був рідним
сином, ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_5.

Відповідно до копії свідоцтва про
народження ОСОБА_6, батьком зазначено
ОСОБА_4, а матір'ю ОСОБА_9. У копії
свідоцтва про народження ОСОБА_5,
батьком записаний ОСОБА_6.

Мати, ОСОБА_5, ОСОБА_10 за рішенням
Зіньківського районного суду
Полтавської області від 28 серпня 2007
року, яке вступило в законну силу 08
вересня 2007 року була визнана
недієздатною і відповідно до рішення
Проценківської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, за №16 від 26 лютого 2002 року «Про
призначення опікунства» опікуном над
ОСОБА_5 було призначено ОСОБА_1.

ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року,
заповів 07.03.2009 року земельну ділянку
розміром 2,82 га., ОСОБА_5 і на підставі
заповіту посвідченого 27.03.2009 року
Зіньківською державною нотаріальною
конторою Полтавської області за
реєстровим №639 їй було видано
свідоцтво про право на спадщину.

В довідці Зіньківської нотаріальної
контори Полтавської області за №1252/01-16
від 29.11.2013 року вказано, що спадкова
справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4
року ОСОБА_11 не заведена. Про наявність
( відсутність) спадкоємців на спадкове
майно не відомо. Претензій від
кредиторів не надходили.

Відповідно до довідки №1118 від 23.10.2013
року та №1251 від 18.11.2013 року виданих
Проценківською сільською радою
Зіньківського району, Полтавської
області вказано, що на день смерті
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 року за адресою
АДРЕСА_1 разом з ним проживала ОСОБА_9,
не родичка, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6
року.

В довідці №1250 від 18.11.2013 року виданої
Проценківською сільською радою
Зіньківського району, Полтавської
області для пред'явлення в суд вказано,
що на день смерті ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1
за адресою АДРЕСА_1 разом з нею проживав
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. А в
довідці №953 від 25.11.2009 року виданої
Проценківською сільською радою
Зіньківського району, Полтавської
області для пред'явлення в Зіньківську
держнотконтору вказано, що на день
смерті ОСОБА_9, за адресою АДРЕСА_1
проживала одиноко, розведена. На основі
даної довідки заведена спадкова справа
№12 від 25.01.2005 року.

В зв'язку з цим, суд критично підходить
до довідки виданої Проценківською
сільською радою Зіньківського району,
Полтавської області для пред'явлення в
суд та приймає до уваги довідку, видану
Проценківською сільською радою
Зіньківського району, Полтавської
області для пред'явлення в Зіньківську
держнотконтору де вказано, що на день
смерті ОСОБА_9, за адресою АДРЕСА_1
проживала одиноко, розведена, тобто
ОСОБА_6 на день смерті ОСОБА_9 не був
зареєстрований з нею в одному
господарстві.

В спадковій справі №12 від 25.01.2005 року
мається заповіт складений ОСОБА_9 від
24.04.1997 року де вказано, що «своє майно де
б воно не було і з чого б воно не
складалося і взагалі, все те що мені
буде належати на день моєї смерті і на
що я за законом матиму право заповідаю
дітям: ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_6 в
рівних долях».

27.11.2009 року ОСОБА_6 до Зіньківської
державної нотаріальної контори
Полтавської області написав заяву де
вказав, що «як спадкоємець за заповітом
померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9,
посвідчений 24 квітня 2004 року
Проценківською сільською радою
Зіньківського району Полтавської
області… спадщину в установлений
законом строк не прийняв, на неї не
претендую, ставити питання про
продовження строку на прийняття
спадщини через суд не буду».

Спадщину за заповітом ОСОБА_6, ОСОБА_5
отримала 25.06.2010 року.

В рішенні Зіньківського районного суду
Полтавської області по цивільній
справі №2-1194 від 05.11.2010 року вказано, що
ОСОБА_12 продовжено термін для
звернення в державну нотаріальну
контору за місцем знаходження
спадкового майна яке належало ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

09.12.2009 року ОСОБА_12 до Зіньківської
державної нотаріальної контори
Полтавської області написала заяву
про прийняття спадщини на спадкове
майно, яке належить ОСОБА_9 та
складається із земельної ділянки
розміром 2.82 га та майнового паю в сумі
9614 грн. та грошових заощаджень в сумі
1777, 93 грн., яке розташоване в АДРЕСА_2
спадкоємцем є ОСОБА_12, дочка, згідно
заповіту. Спадкоємців передбачених
ст..1241 ЦК України не має. Інших
спадкоємців не має.

Також 10.12.2010 року по спадковій справі
№174 ОСОБА_12 до Зіньківської державної
нотаріальної контори Полтавської
області написала заяву де вказала, що
спадкове майно, яке залишилося після
смерті брата ОСОБА_6, вона даною заявою
приймає.

Відповідно до копії свідоцтва на право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства серії ПО VI №078305, виданого
27 вересня 2001 року Проценківськок
сільською радою в сумі 9132,00 гривень, або
0,11844 відсотків дане свідоцтво видане
ОСОБА_4.

В журналі обліку свідоцтв про право на
майновий пай реорганізованого КСП ім..
Шевченка запис №305 №078305 прізвище
вказано як ОСОБА_4, розмір майнового паю
9132 відсоток у пайовому фонді КСП 0,11844
стоїть підпис « « ОСОБА_15». Під час дачі
пояснення ні представник позивача ні
відповідач не змогли вказати, хто саме
отримав даний сертифікат та коли.

На основі викладеного, суд приходить до
висновку, що позивачем ( представником
позивача) не надано доказів того, що
після померлого ОСОБА_4 прийняла
спадщину особа, яка постійно з ним
проживала без реєстрації шлюбу, а саме
ОСОБА_9 шляхом вступу у володіння та
управління спадковим майном
відповідно до ст.. 549 ЦК УРСР в редакції
1963 року, так як згідно спадкової справи
№12 та 147 ОСОБА_6 на той час із ОСОБА_4 не
був зареєстрований, а ОСОБА_9 не
подавала відповідної заяви до
нотаріальної контори.

Крім того, позивачем ( представником
позивача) не надано доказів, відповідно
до ст.. 59 ЦПК України того, що після
померлого ОСОБА_4 прийняв спадщину
ОСОБА_6 шляхом вступу у володіння та
управління спадковим майном
відповідно до ст.. 549 ЦК УРСР в редакції
1963 року, так як згідно спадкової справи
№12 та 147 ОСОБА_6 на той час із ОСОБА_4 не
був зареєстрований та заяви до
нотаріальної контори не писав про
прийняття спадщини.

В зв'язку з тим, що спадщину після
смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6
і ОСОБА_9 не прийняли ні фактично ні
юридично, тим самим майновий
сертифікат не міг бути включений до
спадкової маси після смерті ОСОБА_4, так
як позивач, ОСОБА_5 народилася тільки 2000
року, а її мати ОСОБА_10, не ставила
питання про отримання спадщини, до
позбавлення її дієздатності в 2007 році.

Відповідно до ст.3 ЦПК України - кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Проте, на думку
суду, позивач не довів обставини, на які
він посилається.

Суд приходить до переконання, що після
смерті ОСОБА_4 ніхто у права
спадкування не вступив, до
нотаріальної контори не звертався,
спору про право на спадщину не має.
Нотаріус позивачу написав не постанову
про відмову, а повідомлення.

На основі викладеного та керуючись
ст.ст.3, 10, 11, 15, 30, 57-61,73, 88, 212-223 ЦПК
України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Проценківської сільської ради про
встановлення факту родинних відносин
та про визнання права власності на
майновий пай - задоволити частково.

Встановити, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка
проживає в АДРЕСА_1 є рідною онукою
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
його проголошення, шляхом подання
апеляційної скарги через Зіньківський
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Написано власноручно.

Повний текст рішення виготовлено 21.01.2014
року.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко