Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0608/2-116/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів:
Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

при
секретарі: Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Вересівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області, виконавчого комітету
Вересівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області, треті особи: комунальне
підприємство «Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Житомирської обласної
ради, Житомирська регіональна філія
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах про встановлення
факту належності майна, визнання права
власності, визнання недійсними рішень
сільської ради, свідоцтва про право
власності, договору дарування,
державних актів та реєстрації права
власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 28 жовтня 2013
року, -

встановила:

В липні 2008р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, остаточно просив встановити
факт належності за життя ОСОБА_4
житлового будинку АДРЕСА_1 визнати за
ним право власності на цей будинок;
визнати недійсними: рішення №24 від 25
квітня 2006р. виконкому Вересівської
сільради Житомирського району "Про
посвідчення права власності на об'єкти
нерухомого майна" в частині
посвідчення права власності на
вказаний будинок ОСОБА_5; свідоцтво
серії ЯЯЯ №298040 від 16.05.2006р. про право
власності на спірний житловий будинок;
рішення 2 сесії 5 скликання виконкому
Вересівської сільради від 14 липня 2006р.
"Про передачу в приватну власність
громадянам земельних ділянок" в
частині передачі ОСОБА_5 у приватну
власність земельної ділянки площею
0,83га в АДРЕСА_1; договору дарування від
15 серпня 2006р. житлового будинку та
земельної ділянки за вказаною адресою;
державних актів серії ЯБ №559940 і серії
ЯБ №559941 про право власності на
земельні ділянки площею 0,25га та 0,58га в
с. Вереси за ОСОБА_3, визнати реєстрацію
за ним права власності на зазначений
будинок у КП «Житомирське ОМБТІ»
Житомирської облради недійсною.
Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1р. померла його
мати ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась
спадщина, до складу якої входив спірний
житловий будинок. 03.02.1989р. ОСОБА_4
залишила заповіт, яким заповіла йому
усе належне їй майно. Проте улітку 2007р.
дізнався, що у 2006р. ОСОБА_5 незаконно
отримав свідоцтва про право власності
на спадкові будинок і земельні ділянки.
15.08.2006р. ОСОБА_5 незаконно подарував їх
своєму брату - ОСОБА_3 Такі дії, на
переконання позивача, порушують його
права на спадкове майно.

Рішенням Житомирського райсуду від 09
квітня 2009р., залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 02 червня 2009р., у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 30
березня 2011р. вказані судові рішення
скасовано, а справу повернуто до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Останнім рішенням Житомирського
райсуду Житомирської області від 28
жовтня 2013р. позов задоволено,
встановлено факт належності на праві
приватної власності ОСОБА_4 спірного
будинку та земельних ділянок, визнано
за ОСОБА_1 право власності на земельну
ділянку площею 0,60га та житловий
будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1р., визнано
недійсним рішення №24 виконкому
Вересівської сільради Житомирського
району Житомирської області від 25
квітня 2006р. "Про посвідчення права
власності на об'єкти нерухомого майна"
в частині посвідчення права власності
за ОСОБА_5 на вказаний житловий будинок,
визнано недійсним свідоцтво про право
власності на спірний житловий будинок
за ОСОБА_5, видане Вересівською
сільрадою Житомирського району 16
травня 2006р. серії ЯЯЯ № 298040, визнано
недійсним рішення 2-ої сесії 5-го
скликання виконкому Вересівської
сільради Житомирського району від 14
липня 2006р. "Про передачу у приватну
власність громадянам земельних
ділянок" в частині передачі ОСОБА_5 у
приватну власність земельної ділянки в
розмірі 0,83га за вказаною адресою,
визнано недійсним договір дарування
житлового будинку та земельної ділянки
від 15 серпня 2006р. серії ВЕВ №296184, яким
ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 вказані землю
і будинок, визнано недійсним державний
акт серії ЯБ № 559940 на ОСОБА_3 на право
власності на земельну ділянку площею
0,25 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1,
визнано недійсним державний акт серії
ЯБ № 559941 виданий на ОСОБА_3 на право
власності на земельну ділянку площею
0,58 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1,
визнано недійсною реєстрацію права
власності на спірний будинок в
комунальному підприємстві
"Житомирське ОМБТІ" за № 15016054, стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити. Зазначає, що суд
безпідставно залучив у якості
відповідача ОСОБА_2, який не є
правонаступником ОСОБА_5, розглянув в
одному провадженні різнорідні вимоги,
що підлягають розгляду за правилами
різних видів судочинства. Позивачем не
надано відповідних доказів про
належність спірної земельної ділянки
померлій ОСОБА_4 Оскільки станом на
день смерті права власності на спірний
будинок і земельну ділянку померлою
оформлене не було, тому вони їй не
належали.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_4
була головою артілі «Зоря комунізму».

Судовим рішенням Верховного Суду
України від 30 березня 2011р. встановлено,
що їй на праві особистої приватної
власності належав жилий будинок у с.
Вереси, у користуванні артілі
перебувала земельна ділянка площею
0,60га. Разом із ОСОБА_4 проживала дочка -
ОСОБА_6 і син - відповідач по справі -
ОСОБА_5 Після одруження у 1962р. ОСОБА_6 із
ОСОБА_5, вони стали проживати разом із
її матір'ю, проте їм виділили 0,15га
землі, вони створили нове господарство
із окремим особовим рахунком. 3 лютого
1989р. ОСОБА_4 посвідчила заповіт, яким
усе належне їй на час смерті майно
заповіла своєму сину. До 1966р. нумерація
та встановлення назв вулиць у с. Вереси
Житомирського району не проводилась,
тому адреси спірний жилий будинок не
мав.

У 1966 році вулиці, на якій розташовані
спірні жилий будинок і земельна
ділянка, було присвоєно назву АДРЕСА_1 у
1977 році - АДРЕСА_1, а в 1996 році проведено
нумерацію - АДРЕСА_1

Судом встановлено, що згідно з рішенням
виконкому Вересівської сільради
Житомирського району від 17 серпня 1995р.
ОСОБА_4 було безоплатно передано у
власність земельні ділянки, які були
раніше надані їй у межах села: для
ведення особистого підсобного
господарства - 0,35га, для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель - 0,25га, проте
державні акти на право приватної
власності на вказані земельні ділянки
вона не отримала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
померла.

Під час розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_2р.
ОСОБА_5 помер. До участі у справі в
якості правонаступника було
притягнуто його спадкоємця - ОСОБА_2

На підставі рішення виконкому
Вересівської сільради Житомирського
району від 25 квітня 2006р. «Про
посвідчення права власності на об`єкти
нерухомого майна» ОСОБА_5 16 травня 2006р.
отримав свідоцтво про право власності
на спірний будинок, а на підставі
рішення виконкому Вересівської
сільради Житомирського району від 14
липня 2006р. «Про передачу в приватну
власність громадянам земельних
ділянок» він 8 серпня 2006р. отримав
державні акти на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,25га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд та земельну ділянку площею
0,58га для ведення особистого
селянського господарства. 15 серпня 2006р.
ОСОБА_5 подарував указані жилий будинок
і земельні ділянки своєму брату -
ОСОБА_3

29 серпня 2006р. ОСОБА_3 отримав державні
акти на право власності на земельну
ділянку площею 0,25га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та
земельну ділянку площею 0,58га для
ведення особистого селянського
господарства.

Із матеріалів справи вбачається,
що у написанні прізвищ позивача та його
матері існували розбіжності, тому він
звернувся до суду для виправлення цих
помилок. Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 10
вересня 2007р. встановлено факт
належності ОСОБА_1 заповіту, складеного
на його користь 3 лютого 1989 року його
матір`ю - ОСОБА_4, і факт прийняття ним
спадщини після смерті матері.

Згідно зі ст.534 ЦК УРСР кожний
громадянин може залишити за заповітом
усе своє майно... одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом...

Відповідно до ст.12 Закону України від 7
лютого 1991р. «Про власність», чинного на
час виникнення спірних правовідносин,
громадянин набуває права власності на
доходи від участі в суспільному
виробництві, індивідуальної праці,
підприємницької діяльності, вкладення
коштів у кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

Суд першої інстанції дав належну
правову оцінку записам у книгах
погосподарського обліку щодо
належності спірного жилого будинку на
праві особистої власності ОСОБА_4 з
огляду на те, що наявність таких
записів за відсутності
правовстановлюючих документів на
жилий будинок є однією з умов для
оформлення права власності на нього;
врахував, що ОСОБА_5 став мешкати в
спірному жилому будинку лише після
реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, проте ними
було створене інше господарство, якому
присвоєно особовий рахунок і в
користування якого виділено земельну
ділянку площею 0,15га.

При розгляді даної справи 30 березня
2011р. Верховний Суд України зробив за не
зміненими після цього предметом та
підставами позову, за тими самими
доказами обов'язковий для всіх судів
правовий висновок (ст. 360-7 ЦПК України) .

Судом касаційної інстанції було
зроблено висновок про те, що запис в
погосподарській книзі, є однією з умов
для оформлення права власності на
житловий будинок і свідчить про
належність його ОСОБА_4 на праві
особистої власності.

Вимогами норм процесуального права
передбачено, що висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при новому розгляді справи.
Розширеному тлумаченню зазначена
норма процесуального закону не
підлягає (ч.2,4 ст.338 ЦПК України).

Суд правильно визнав, що спірний
житловий будинок належав
спадкодавцеві на праві особистої
власності і за таких обставин входив до
спадкової маси.

Судове рішення відповідає вимогам
закону та матеріалам справи. Підстави
для скасування судового рішення та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 28 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :
Судді :