Справа № 702/1528/13-ц
Провадження № 2/702/28/14
Номер рядка звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

16 січня 2014 року
м. Монастирище

Монастирищенський районний суд
Черкаської області

в складі: головуючої - судді:
Мазай Н.В.

при секретарі:
Ставській І.М.

з участю позивача :
ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 :
не з»явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Монастирище
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення процентів,

в с т а н о в и в :

Позивач 25.11.2013 року звернувся в
суд з позовом до відповідача про
стягнення процентів, посилаючись на те,
що 21.12.2011 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено мирову угоду, якою ОСОБА_2
визнав борг перед ним з урахуванням
процентів в загальній сумі
еквівалентній 6250 доларів США, що на
день укладення мирової угоди становило
50 000 грн., яка була затверджена ухвалою
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 21 грудня 2011 року
у справі № 2-610/11. Згідно п. 4 Мирової
угоди сторони домовилися, що ОСОБА_2 з
моменту підписання мирової угоди
зобов'язується сплатит йому проценти
за користування позикою з розрахунку 2 %
місячних, від суми боргу визначеної в п.
2 даної мирової угоди, тобто від 50000 грн.
В обґрунтування позовних вимог
посилається на ст. ст. 509, 526, 598, 599, 625 ЦК
України. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Між тим, сторони
у мировій угоді визначили інший розмір
процентів, а саме 2 % місячних. Виходячи
із положень зазначеної норми, наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді процентів
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові. При цьому, чинне
законодавство не пов'язує припинення
зобов'язання з постановленням судового
рішення чи відкриттям виконавчого
провадження з його примусового
виконання, а наявність судових актів
про стягнення заборгованості не
припиняє грошових зобов'язань боржника
та не виключає його відповідальності
за порушення строків розрахунків.
Відповідач порушує зобов'язання за
мировою угодою, боргу не погашає. Таким
чином, сума боргу відповідача складає:
сума процентів за користування
коштами: 23 х 50 000*2/100 = 23 000 гривень 00 коп.,
де 23 - кількість місяців користування
позикою (з грудня 2011 року по листопад 2013
року включно), 50 000 - сума боргу, в грн., 2 -
розмір процентів в місяць, 100 -
коефіцієнт прийнятий до розрахунку.
Таким чином, ціна позову становить 23 000
гривень 00 коп. Просить суд стягнути з
ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
що проживає: в АДРЕСА_1 на користь
ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
що проживає: АДРЕСА_2, проценти за
невиконання умов мирової угоди за
період з 21 грудня 2011 року по 21 листопада
2013 року в розмірі 23 000 гривень 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримав повністю,
просить його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання повторно не з'явився. Про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся у встановленому законом
порядку за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
проживання. Причини неявки суду не
повідомив, клопотання про відкладення
розгляду справи від відповідача до
суду не надходило.

Суд вважає, що оскільки, відповідно до
ст. 10 ЦПК України судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і неявкою до суду без поважних
причин, відповідач фактично відмовився
від захисту своїх прав в суді, а ст. 169
ЦПК України дає право суду у разі
неявки відповідача, повідомленого
належним чином про розгляд справи,
вирішувати справу на підставі наявних
у ній даних чи доказів (постановляти
заочне рішення), суд вважає можливим
розгляд справи за наявними
матеріалами, в зв'язку з чим відповідно
до ст. 169 ч. 4 ЦПК України постановив
ухвалу про проведення заочного
розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає до
задоволення повністю та виходить з
наступного.

У відповідності до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що
набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 21.12.2011 року
ухвалою Монастирищенського районного
суду про визнання мирової угоди та
закриття провадження у справі, у
цивільній справі № 2-610/11 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
між сторонами, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
затверджено мирову угоду (а.с. 5, 6).

Доказів скасування чи зміни
ухвали Монастирищенського районного
суду від 21.12.2011 року про визнання
мирової угоди та закриття провадження
у справі, у цивільній справі № 2-610/11 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, суду не надано.

Ухвала суду про визнання мирової угоди
та закриття провадження по справі є
процесуальним судовим рішенням,
вступила в закону силу, вона є діючою і
обов'язкова для сторін до виконання в
повному обсязі.

Так, укладена між сторонами по
справі мирова угода, що у
подальшому, визнана судом, за своєю
правовою природою є
цивільно-правовим зобов'язанням
сторін.

Викладене підтверджується
роз'ясненнями, викладеними в п. 3 Листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.12.2011 року «Щодо обов'язкових
для усіх судів України правових
позицій», відповідно до яких мирова
угода, затверджена судом, може
вважатися зобов'язанням у
цивільно-правовому розумінні, тому є
підстави для застосування статті 625 ЦК
України. Стаття 625 ЦК України не обмежує
права кредитора звернутися до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов'язання не виконується й після
вирішення судом питання про стягнення
основного боргу. Отже, чинне
законодавство не пов'язує припинення
зобов'язання з ухваленням судового
рішення чи відкриттям виконавчого
провадження з його примусового
виконання, а наявність судових актів
про стягнення заборгованості не
припиняє грошових зобов'язань та не
виключає його відповідальності за
порушення строків розрахунків.

Відповідно до п. 2 Мирової угоди
від 21.12.2011 року ( далі Мирова угода),
ОСОБА_2 визнає борг з урахуванням
процентів за період з моменту
отримання позики до моменту підписання
даної мирової угоди в сумі
еквівалентній 6250 доларів США, що на
момент укладення даної мирової угоди
складає 50 000 гривень, на користь ОСОБА_1.

Згідно постанови старшого державного
виконавця відділу ДВС
Монастирищенського РУЮ про відкриття
виконавчого провадження серії ВП №
39400858 від 14.08.2013 року відкрито виконавче
провадження про примусове виконання
виконавчого листа № 2-610/11 виданого
16.05.2013 року Монастирищенським районним
судом Черкаської області про стягнення
з ОСОБА_2 50257,23 грн. боргу на користь
ОСОБА_1 ( а.с. 22).

Згідно п. 4 Мирової угоди - з
моменту підписання даної мирової угоди
ОСОБА_2 зобов»язується сплатити ОСОБА_1
проценти за користування позикою в
розрахунку 2 ( два) проценти місячних
від суми боргу, визначеного в п. 2 даної
мирової угоди ( а.с. 6).

Добровільне підписання відповідачем
Мирової угоди від 21.12.2011 року, свідчить
про згоду особи, яка її підписала, з
текстом та всіма умовами, викладеними в
цьому документі ( а.с. 6).

Відповідно до ст. 509 ЦК України -
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст. 526 ЦК України -
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України - боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов»язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такого самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 612 ЦК України - боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не виконав зобов'язання у
встановлений договором строк.

Відповідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

В результаті неналежного виконання
умов мирової угоди за відповідачем
залишається заборгованість в сумі 50000
грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням, зокрема, трьох відсотків
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Сторонами у мировій угоді обумовлений
інший розмір процентів за
користування позикою, а саме 2 %
місячних від суми боргу ( п. 2 Мирової
угоди (а.с. 6)).

Будь-яких доказів, які б спростовували
проведений позивачем розрахунок
заборгованості ОСОБА_2, суду не надано.

Отже, ОСОБА_1 має право на стягнення
коштів, передбачених умовами мирової
угоди, законність якої визнано судовим
рішенням.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК
України, передбачено право особи
захистити своє порушене право шляхом
звернення до суду. При цьому право на
захист особа здійснює на свій розсуд. В
даному випадку позивач просить про
захист його порушеного права шляхом
стягнення з відповідача процентів за
невиконання умов мирової угоди за
період з 21 грудня 2011 року по 21 листопада
2013 року ( стягнення 2% річних).

Неповернення відповідачем коштів
призвело до виникнення заборгованості
перед позивачем. Однак, всупереч,
виниклій заборгованості, відповідач
належної оплати суми позики, а також
виниклої суми процентів, за
прострочення невиконання
зобов»язання, позивачу не провів, що є
порушенням права позивача, яке
підлягає захисту судом і порушення
якого, підлягає усуненню відповідачем,
а тому суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому з
відповідача також слід стягнути на
користь позивача понесені ним судові
витрати.

На підставі викладеного ст. ст. 509, 526, 527,
546, 548, 611, 612 , 625, 1046, 1049 ЦК України, та
керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10, 11, 14, 81, 88, 158-159, 169,
213-215, 224- 227, 233, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, зареєстрованого та
проживаючого АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) проживаючого АДРЕСА_2,
проценти по невиконанню умов мирової
угоди, затвердженої ухвалою
Монастирищенського районного суду від
21.12.2011 року, справа № 2-610/11, за період з
21.12.2011 року по 21.11.2013 року в розмірі 23 000
(двадцять три тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, зареєстрованого та
проживаючого АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) проживаючого АДРЕСА_2,
судові витрати в сумі 230 ( двісті
тридцять) гривень 00 коп.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Черкаської області
через Монастирищенський районний суд
шляхом подання в 10-денний строк
з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя:Н. В. Мазай