Справа №475/314/13-ц 30.01.2014 30.01.2014 30.01.2014
Провадження №22-ц/784/484/14 Головуючий
першої інстанції Вадовська А.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Богуславській О.М.,

без участі осіб, які беруть участь у
справі,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк ,,ПриватБанк" (далі - ПриватБанк) на
рішення Доманівського районного суду
Миколаївської області від 12 грудня 2013
року за позовом ПриватБанку до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

11 березня 2013 року ПриватБанк подав у
суд позов до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач вказував, що 13 червня 2005 року
він уклав з відповідачем кредитний
договір № SAMD89 (далі - Кредитний
договір) шляхом надання позичальнику
2500 грн. кредиту у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
,,Visa Classic" зі сплатою 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за
користування кредитними коштами на
строк дії картки.

Посилаючись на невиконання
відповідачем умов кредитного договору,
внаслідок чого станом на 30 листопада 2012
року у нього утворилось 31409 грн. 60 коп.
кредитної заборгованості, позивач
просив суд стягнути її з ОСОБА_2

Відповідач позов не визнав,
посилаючись на те, що Кредитний договір
він не підписував, а кредитну картку і
кредитних коштів від банку не
отримував.

Рішенням Доманівського районного суду
Миколаївської області від 12
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено і стягнуто з позивача на
користь позивача 2093 грн. 40 коп. судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального права, порушення вимог
процесуального права та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просив рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду, в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
однією з яких є вільне волевиявлення
учасника правочину та відповідність
волевиявлення його внутрішній волі.

За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що
кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Поняття письмової форми правочину дано
в ст. 207 ЦК України. Зокрема, згідно
частин 1, 2 вказаної статті, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на підтвердження своїх
позовних вимог надав суду наступні
докази: анкету-заяву позичальника на
отримання кредитної картки; розписку
позичальника про отримання кредитної
картки, договір № SAMD89 про
відкриття карткового рахунку і
обслуговування платіжної карти.

Згідно Кредитного договору відповідач
отримав від позивача 2500 грн. кредиту у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку ,,Visa Classic" зі
сплатою 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за користування
кредитними коштами на строк дії картки.
Вказаний договір підписаний
представником ПриватБанку та
скріплений печаткою позивача, а в графі
,,Клієнт" наявний підпис від імені
відповідача. Підписи від імені
відповідача є в анкеті-заяві на
тримання кредитної картки та розписці
про отримання кредитної картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідач, посилаючись на
безпідставність позову, обґрунтовував
це тим, що не підписував Кредитний
договір і не отримував від банку
спірних кредитних коштів. Вказана
обставина могла бути встановлена (чи
спростована) лише шляхом проведення
судової почеркознавчої експертизи.
Така експертиза за клопотанням
відповідача була призначена ухвалою
місцевого суду від 21 серпня 2013
року.

З матеріалів і висновку судової
почеркознавчої експертизи № 1621 від
8 листопада 2013 року вбачається, що
підпис від імені ОСОБА_2 у анкеті-заяві
на тримання кредитної картки, розписці
про отримання кредитної картки,
договорі від 13 червня 2005 року №
SAMD89 про відкриття карткового
рахунку і обслуговування платіжної
карти виконаний не відповідачем, а
іншою особою.

Не вказує на відповідача й надана
позивачем копія особового рахунку по
спірній кредитній карті, де останнім
погашенням процентів зазначено 17
квітня 2009 року, хоча позов у суд подано
лише у березні 2013 року.

Інших доказів того, що відповідач
отримав і користувався спірними
кредитними коштами позивач судам не
надав.

Встановивши такі обставини справи та
надавши їм вірну правову оцінку,
місцевий суд правильно виходив з того,
що право вимоги виникає лише із
правочину, який підписаний (укладений)
обома сторонами, а тому обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову,
оскільки відповідач кредитний договір
не підписував і кредит не отримував.

Посилання позивача на недоліки,
допущені експертом при проведені
експертизи, не заслуговують на увагу,
оскільки надані позивачем на вимогу
суду оригінали кредитної історії, а
також вільні та експериментальні
зразки почерку відповідача були
достатніми для зазначеного вище
категоричного експертного висновку.

Доводи апеляційної скарги про вихід
експерта за межі поставлених на його
вирішення питань безпідставні,
оскільки ч. 5 ст. 147 ЦПК України
передбачено, що якщо експерт під час
проведення експертизи встановить
обставини, що мають значення для
справи, з приводу яких йому не були
поставлені питання, він має право свої
міркування про ці обставини включити
до свого висновку.

Інші доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів,
зазначених висновків місцевого суду не
спростовують, а тому не можуть бути
підставою для скасування правильного
по суті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк ,,ПриватБанк" відхилити, а рішення
Доманівського районного суду
Миколаївської області від 12 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: