26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М., Іваненко
розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Європа Авто Груп»,
приватного акціонерного товариства
«Торговий дім «Інтерсервіс» та
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та спонукання до
вчинення певних дій,
за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою
представником ОСОБА_5, на рішення
апеляційного суду м. Києва від 18 грудня
в с т а н о в и л а:
У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Європа
Авто Груп» (далі - ТОВ «Європа Авто
Груп»), приватного акціонерного
товариства «Торговий дім
«Інтерсервіс» (далі - ПАТ «Торговий дім
«Інтерсервіс») та Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, в якому просив витребувати з
чужого незаконного володіння ТОВ
«Європа Авто Груп» квартиру АДРЕСА_1 на
його користь, скасувати державну
реєстрацію права власності на
зазначену квартиру за ТОВ «Європа Авто
Груп» та зобов'язати Реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
м. Києві здійснити державну реєстрацію
права власності на зазначену квартиру
Посилався на те, що постановою
Верховного Суду України від 20 лютого 2013
року скасовано ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 травня 2012 року, згідно з
якою власником квартири АДРЕСА_1
визнано ПрАТ «ТД «Інтерсервіс», а
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції. Справа
переглянута судом касаційної
інстанції та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 квітня 2013 року заяву ПАТ «ТД
Інтерсервіс» про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 липня 2011 року залишено без
задоволення. За таких обставин ПрАТ «ТД
«Інтерсервіс» не мало права
відчужувати квартиру АДРЕСА_1 на
користь ТОВ «Європа Авто Груп», яка
належить позивачеві.
Вважає, що відповідачі в порушення
вимог закону уклали договір
купівлі-продажу квартири від 22 лютого
2013 року, а тому його права підлягають
захисту шляхом витребування майна з
чужого незаконного володіння.
Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 8 липня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково.
Витребувано з чужого незаконного
володіння ТОВ «Європа авто груп»
квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3
Стягнуто з ТОВ «Європа авто Груп» та
ПАТ «Торговий дім «Інтерсервіс» на
користь ОСОБА_3 судовий збір в рівних
частинах в розмірі 3 441 грн. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
18 грудня 2013 року рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 8 липня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5 просить скасувати рішення
апеляційного суду м. Києва від 18 грудня
2013 року, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що на
момент відчуження квартири, тобто з
проголошенням 20 лютого 2013 року
постанови Верховного Суду України,
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 10 березня 2011 року втратило
законну силу (в частині задоволення
позову ПАТ «ТД «Інтерсервіс», визнання
за ним права власності на спірну
квартиру, скасування свідоцтва про
право власності на квартиру на ім'я
ОСОБА_3, скасування державної
реєстрації права власності на квартиру
за ОСОБА_3, оскільки постановою
Верховного Суду України було скасовано
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 травня 2013 року
та залишено чинним рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 липня 2011 року. Тому суд
першої інстанції виходив з того, що
ПрАТ «ТД «Інтерсервіс» не було
власником квартири і не мало право
відчужувати її та застосував вимоги ст.
ст. 387 та 388 ЦК України щодо витребування
майна з чужого незаконного володіння,
дійшов до висновку, що ОСОБА_3 майно, а
саме квартиру АДРЕСА_1, не передавав у
володіння іншим особам та воно вибуло з
володіння власника не з його волі.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
виходив з того, що станом на 22 лютого 2013
року на день укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між
ПАТ «ТД «Інтерсервіс» та ТОВ «Європа
Авто Груп», позивач не був власником
вищевказаної квартири, а тому спірне
майно не могло вибути з його власності
поза його волею.

З такими висновками апеляційного суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Частиною 1 статті 316 ЦК України
визначено, що право власності - це право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику
майна належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Положення ст. 319 ЦК України визначають,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 10 березня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 11 травня
2011 року, частково задоволено позов ПАТ
«ТД «Інтерсервіс»: розірвано
інвестиційний договір № Т-43 від 31 липня
2003 року, укладений між ПАТ «ТД
«Інтерсервіс» та ОСОБА_3, припинено
право власності ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1, визнано за ПАТ «ТД
«Інтерсервіс» право власності на
зазначену квартиру; витребувано з
володіння ОСОБА_3 на користь ПАТ «ТД
«Інтерсервіс» оригінал технічного
паспорту на вказану квартиру; визнано
свідоцтво про право власності серії
САЕ № 062678 від 12 липня 2010 року на
квартиру АДРЕСА_1, видане Головним
управлінням житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради на ім'я ОСОБА_3, недійсним;
скасовано державну реєстрацію права
власності, проведену 26 серпня 2010 року
КП «Київське міське БТІ», за ОСОБА_3,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ТД
«Інтерсервіс» судові витрати. В
задоволенні решти позовних вимог ПАТ
«ТД «Інтерсервіс» відмовлено. В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 липня 2011 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено
частково, рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 10 березня 2011
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва скасовано в частині задоволення
вимог позову ПАТ «ТД «Інтерсервіс» та
ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позову ПАТ «ТД
«Інтерсервіс» до ОСОБА_3 відмовлено. В
решті судові рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 травня 2012 року
задоволено заяву ПАТ «ТД «Інтерсервіс»
про перегляд рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами. Рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 липня 2011 року скасовано, а
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 10 березня 2011 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11 травня
2011 року залишено без змін.

11 лютого 2013 року право власності на
спірну квартиру зареєстровано за ПрАТ
«ТД «Інтерсервіс», про що 18 лютого 2013
року Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у м. Києві було
видано відповідний Витяг з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно про реєстрацію права власності №
552636.

22 лютого 2013 року між ПрАТ «ТД
«Інтерсервіс» (продавець) та ТОВ
«Європа Авто Груп» (покупець) було
укладено відплатний договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
відповідно до якого ПрАТ «ТД
«Інтерсервіс» продало, а ТОВ «Європа
Авто Груп» придбало спірну квартиру, у
зв'язку з тим, що право власності було
зареєстровано, згідно з Витягом
Державного реєстру прав власності на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №552636 за ПрАТ «ТД
«Інтерсервіс».

22 лютого 2013 року за покупцем - ТОВ
«Європа Авто Груп» зареєстровано право
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1, про що видано відповідний
Витяг з Державного реєстру прав
власності на нерухоме майно від 22
лютого 2013 року.

Постановою Верховного Суду України від
20 лютого 2013 року скасовано ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 травня 2012 року, справу
направлено на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 квітня 2013 року
заяву ПАТ «ТД «Інтерсервіс» про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 липня 2011 року залишено без
задоволення.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації (ч. ч. 3, 4 ст. 334
Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що рішенням Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 липня 2011 року скасовано
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 10 березня 2011 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11 травня
2011 року та ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позову ПАТ «ТД
«Інтерсервіс» до ОСОБА_3 про визнання
права власності, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
майнові права позивача підлягають
захисту, тому що майно - квартира,
вибуло із володіння позивача поза
межами закону, тому позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України,
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст. 388 ЦК України,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом. Майно не може
бути витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продане у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень.

Добросовісне придбання відповідно до
статті 388 ЦК України можливе тоді, коли
майно придбане не безпосередньо у
власника, а в особи, яка не мала права
відчужувати це майно. Наслідком угоди,
укладеної з таким порушенням, є не
двостороння реституція, а повернення
майна з чужого незаконного володіння
(віндикація).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відповідачами
порушені права позивача, а тому вони
підлягають захисту. Крім того, за
нормами міжнародного права, зокрема ст.
1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав
і основних свобод людини, «Кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном, ніхто не
може бути позбавлений свого майна,
інакше як у громадських інтересах і на
умовах, предбачених законом або
загальними принципами міжнародного
права».

Отже, судом першої інстанції ухвалено
рішення відповідно до фактичних прав
та обов'язків сторін і норм
матеріального права, яке було
помилково скасоване апеляційним судом.

Оскільки на зазначені положення норм
матеріального права апеляційний суд
уваги не звернув, та помилково скасував
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно з законом, тому рішення
апеляційного суду відповідно до ст. 339
ЦПК України підлягає скасуванню та
залишенню в силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. 336, 339 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
18 грудня 2013 року скасувати, а рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 8 липня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко