Справа №2-2310/14
(№760/3678/14-ц)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2014 року суддя Солом'янського
районного суду м. Києва Оксюта Т.Г.
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Приватного підприємства
«ДОК», треті особи: Київський
національний університет будівництва
та архітектури», Обслуговуючий
кооператив «Севастопольський»,
Солом'янська районна в м. Києві
державна адміністрація, департамент
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
усунення перешкод у користуванні
майном, -

В С Т А Н
О В И В :

Ухвалою судді Солом'янського районного
суду м. Києва від 21.02.2014 року позовну
заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано
строк на усунення недоліків шляхом
подання нової позовної заяви, з
урахуванням вимог викладених в ухвалі
терміном п'ять днів з моменту отримання
копії ухвали. Роз'яснено, що в разі
невиконання вимог, зазначених в ухвалі,
позовна заява буде вважатися неподаною
та повернута позивачу.

В ухвалі зазначено, що позовна заява
ОСОБА_1 не відповідала вимогам ст.ст.
119-120 ЦПК України, а саме: позивач вимоги
обґрунтовувала тим, що вона є власником
нежилого приміщення АДРЕСА_1.

У липні 2013 року відповідач самовільно
звела на земельній ділянці, що
розташована на під'їзді до зазначеної
підземної автостоянки на частині
земельної ділянки, що знаходиться у
законному користуванні ОК
«Севастопольський» металевий паркан,
який перешкоджає в'їзду та виїзду на
перший поверх автостоянки. В'їзд та
виїзд на перший поверх автостоянки
проходить через ту частину земельної
ділянки, яка перегороджена цим
парканом.

Просила суд ухвалити рішення, яким
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди в користуванні належним їй
майном - нежилим приміщеннями першого
поверху підземної автостоянки, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
зобов'язати ПП «ДОК» за власний рахунок
та власними силами здійснити демонтаж
незаконно встановленої споруди -
металевого паркану.

З прохальної частини заяви вбачалось,
що позивач просила усунути перешкоди в
користуванні її власністю, яким є
гаражний бокс НОМЕР_1.

Разом з тим, така вимога суперечила
змісту позовної частини, яка викладена
в її описовій частині.

З описової частини позовної заяви
вбачалось, що спір виник з приводу
користування земельною ділянкою по
якій влаштований в'їзд та виїзд до
підземної автостоянки, а не з приводу
користування самим гаражним боксом
позивача.

Відповідно позивач мала
конкретизувати свої позовні вимоги та
усунути протиріччя між описовою
частиною позовної заяви та її
прохальною частиною, а саме:
визначитися з приводу чого між нею та
відповідачем існує спір (з приводу
користування гаражним боксом чи з
приводу користування земельною
ділянкою).

Позовна заява також мала містити
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги.

Якщо спір стосується порядку
користування земельною ділянкою, що
перегороджена парканом, то в позовній
заяві мало бути зазначено коли та кому
в користування виділена земельна
ділянка на якій встановлено паркан, чи
передавалась ця земельна ділянка у
власність.

Позовна заява мала містити посилання
на рішення органу місцевого
самоврядування з зазначенням за ким ця
земельна ділянка зареєстрована.

Крім того, позовна заява мала б містити
виклад обставин, що стосуються права
позивача на користування цією
земельною ділянкою та зазначення
доказів, що підтверджують це право.

Зі змісту позовної заяви вбачалось, що
частково паркан побудований на
земельній ділянці ОК
«Севастопольський». При цьому в
позовній заяві не було зазначено, яка
частина паркану знаходиться на
земельній ділянці ОК
«Севастопольський», а яка частина
паркану знаходиться на земельній
ділянці, що перебуває в користуванні
позивача. На якій правовій підставі
позивач ставила питання про знесення
паркану, який встановлений на
земельній ділянці, відведеній ОК
«Севастопольський». Не було зазначено
жодного доказу, що підтверджує таке
право.

У першу чергу в позовній заяві слід
було зазначити, коли, ким і в якому
розмірі визначена прибудинкова
територія будівлі, в якій знаходиться
підземна автостоянка. Також, слід було
зазначити яким документом це
підтверджується та де саме на
земельній ділянки був зведений паркан.

З викладеного в позовній заяві не
вбачалось за можливе суду визначити в
чиєму користуванні знаходиться
земельна ділянка на якій встановлено
паркан, чи було порушено право позивача
саме діями відповідача та чи правильно
позивачем був обраний спосіб захисту
порушеного права, як те передбачено
законом.

Позовна заява не відповідала також
вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України,
відповідної до якої до позовної заяви
додається документ, що підтверджує
сплату судового збору.

Відповідно до ставок Закону України
«Про судовий збір» судовий збір для
позовних вимог немайнового характеру
повинен сплачуватись у розмірі 243
гривні 60 копійок.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвала про виправлення недоліків від
21.02.2014 року позивачем отримана 06.03.2014
року та станом на 17.03.2014 року нею не
надано виправленої позовної заяви.

На підставі вищевикладеного прихожу до
висновку, що позивач не виправила
недоліків перелічених в ухвалі від
21.02.2014 року, а тому відповідно до ст.121
ЦПК України заява вважається неподаною
та повинна бути повернута позивачу.

Керуючись ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «ДОК», треті особи:
Київський національний університет
будівництва та архітектури»,
Обслуговуючий кооператив
«Севастопольський», Солом'янська
районна в м. Києві державна
адміністрація, департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) про усунення
перешкод у користуванні майном -
вважати неподаною та повернути
позивачу.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному звернення із
заявою до суду, якщо перестануть
існувати обставини, що стали підставою
для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
протягом п'яти днів з моменту її
отримання шляхом подання апеляційної
скарги.

Суддя