Справа № 186/2311/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р. Першотравенський міський
суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

при секретарі Лиман Н.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідачок ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Першотравенська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
вселення та усунення перешкод у
користуванні житлом,

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Першотравенського
міського суду з позовом до
відповідачок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
вселення та усунення перешкод у
користуванні житлом.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що разом з колишньою
дружиною ОСОБА_3 під час шлюбу, придбав
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Оскільки, квартиру придбано під час
шлюбу, а право власності оформлено
тільки на відповідачок, він звертався з
позовом до суду про визнання за ним
права власності на 1/4 частину спірної
квартири. Рішенням Першотравенського
міського суду Дніпропетровської
області від 04 червня 2013 року за ним було
визнано право власності на 1/4 частину
квартири, за ОСОБА_3 - право власності на
1/4 частину квартири та за ОСОБА_4 - право
власності на 1/2 частину квартири. Але
відповідачки перешкоджають йому у
користуванні житлом. ОСОБА_3 поставила
броньовані двері, ключі від квартири
йому не надала. Для того, щоб оформити
свою 1/4 частину зазначеної квартири,
він звернувся в Першотравенське
відділення КП "Павлоградське міжміське
БТІ", але йому було відмовлено на
підставі того, що інспекторам не надано
допуску до квартири.

Відповідачки не дають йому можливості
вселитися в квартиру та розпоряджатися
своєю власністю, іншого житла він не
має.

Просить суд вселити його в квартиру
АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачок не
чинити йому перешкод у користуванні
спірною квартирою, стягти з них витрати
на правову допомогу в сумі 450,00 гривень
та судовий збір на корить держави.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просить їх задовільнити, пояснивши
суду, що у вказаній квартирі проживав
до березня 2011 року, сплачував
комунальні послуги. Він являється
інвалідом 2 групи по трудовому
каліцтву, в нього був перелом хребта,
пробита нирка, артрози, хворі татеві
органи. Підприємство, на якому він
отримав травму, робило капітальні
ремонти в даній квартирі, повинні
сплачувати йому компенсацію за
комунальні платежі, але вже 5 років він
її не отримує, бо відповідачка ОСОБА_3
не надає йому документи на квартиру.
Вже 3 роки він мешкає в с. Мар'їна Роща,
на дачу документів в нього немає, вона
не приватизована і не придатна для
постійного проживання, там немає води
питної, а він, в силу захворювання,
немає змоги тягати воду, душ там тільки
літній, змушений купатися в кориті та
знімати будинок, де є криниця. Йому
обмежено доступ до лікаря -
невропатолога, у якого він стоїть на
обліку і повинен постійно проходити
лікування, так як він не має змоги
добиратися до м. Першотравенська.
Іншого житла він немає, а дана квартира
належить йому на праві спільної
сумісної власності.

Відповідачки в судове засідання
не з'явилися, надали суду заяви про
розгляд справи в їх відсутності за
присутності їх представника та свої
заперечення проти позову, в яких
зазначено, що на теперішній час у
спірній квартирі зареєстровані та
проживають: ОСОБА_3 - колишня дружина
позивача, ОСОБА_4 - донька позивача,
ОСОБА_5 - мати ОСОБА_3, ОСОБА_1 - малолітня
донька позивача.

Позивач не надав документів, які б
підтверджували можливість
користування своєю 1/4 часткою без
порушення майнових прав інших
співвласників. Вселення позивача в
належну йому частку у спірній квартирі
(а саме 1/4 частка) порушує житлові права
інших співвласників. З урахуванням
житлових норм спірної квартири, а також
її планування, позивач повинен буде
користуватися житловою площею, яка
належить іншим співвласникам, а саме:
ОСОБА_4, частка якої у спірній квартирі
складає 1/2 частку проти 1/4 частки
позивача.

Протиправна поведінка позивача, який
створює своїми діями неможливість
спільного проживання в одній квартирі
та постійно здійснює насильство у
сім'ї, є підставою для відмови в
задоволенні позову. Підтвердженням
негативної та протиправної поведінки
ОСОБА_1 є той факт, що його неодноразово
було визнано винним у скоєнні
адміністративних правопорушень,
передбачених ст.173-2 КУпАП, він не
дотримується правил сумісного
проживання, постійно здійснює
насильство відносно членів родини,
вчиняє сварки, висловлюється
нецензурною лайкою в присутності
дітей, застосовує до ОСОБА_3 фізичну
силу, постійно зловживає спиртними
напоями, перебуває в неадекватному
стані. ОСОБА_3 являється інвалідом 3
групи за загальним захворюванням
(онкологія) та потребує спокою, а за
таких умов, які створює позивач, це
неможливо. ОСОБА_4 не бажає
спілкуватися з батьком, який постійно
спричиняє їй нервове потрясіння.
Малолітня донька позивача також
категорично відмовляється
спілкуватися з батьком. Позивачу
відмовлено висновком комісії з питань
захисту прав дитини у спілкуванні та
участі у вихованні молодшої дитини.
Позивач має інше житло в будинку
АДРЕСА_2, має дачу придатну для
постійного проживання у садовому
товаристві "Шахтар" по АДРЕСА_3 і
виплати компенсації не порушують
житлових прав позивача. Відносно
позивача було порушено кримінальну
справу по ст.128 КК України за
спричинення тілесних ушкоджень матері
відповідачки, яка проживає з ними і
постановою суду від 05 жовтня 2011 року
ОСОБА_1 звільнено від кримінальної
відповідальності по амністії, але він
сплачував по виконавчому листу від 14
листопада 2011 року шкоду, заподіяну
злочином ОСОБА_5 в розмірі 15 788 гривень.
Позивач не мешкає у спірній квартирі з
березня 2011 року після того, як вчинив
протиправні дії відносно ОСОБА_5,
витрати по утриманню квартири не
сплачує.

Просять суд відмовити в задоволенні
позову.

Представник відповідачок в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просить в задоволенні позову
відмовити.

Суд, вислухавши позивача, представника
відповідачок, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач та відповідачка ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з 19
грудня 1987 року. 27 квітня 1998 року
ОСОБА_3 (ОСОБА_3) та ОСОБА_4 придбали у
власність трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
технічного паспорту на квартиру. В ній
зареєстровані сторони по справі, мати
позивачки ОСОБА_3 та малолітня дитина
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

28 грудня 2010 року заочним рішенням
Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано,
залишено позивачці дошлюбне прізвище
ОСОБА_3.

Рішенням Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 04
червня 2013 року в цивільній справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
виселення та за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про поділ майна та визнання
права власності на частку у спільній
сумісній власності подружжя,
підтверджується, що за ОСОБА_1 визнано
право власності на 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1, яка належить на підставі
договору купівлі-продажу від 27 квітня
1998 року, посвідченого Придніпровською
товарною біржею р/н 4/16-НДН, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3; визнано за ОСОБА_3 право
власності на 1/4 частину зазначеної
квартири та за ОСОБА_4 - право власності
на 1/2 частину зазначеної квартири. В
задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про виселення без надання
іншого приміщення з житлової квартири
АДРЕСА_1 - відмовлено.

Довідкою КП "Павлоградське МБТІ" від 08
листопада 2013 року підтверджується, що
виконати технічну документацію по
квартирі АДРЕСА_1, неможливо, тому що не
надано доступу до квартири, вихід
техніка був 05 листопада 2013 року та 08
листопада 2013 року.

Копією технічного паспорту на садибний
(індивідуаьний) житловий будинок
АДРЕСА_2 та копією витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно КП "Павлоградське міжміське бюро
технічної інвентаризації" від 13 травня
2008 року підтверджується, що його
власницею в розмірі 1/1 частина є ОСОБА_7
на підставі договору дарування (ВКК
№082144 р.№596 від 14 квітня 2008 року).

Копією довідки садового товариства
"Шахтар", розташованого в с. Мар'їна
Роща, Петропавлівського району,
Дніпропетровської області
підтверджується, що ОСОБА_1 є членом
товариства "Шахтар", придбав земельну
ділянку площею 400 кв.м. з невеликим
дачним будинком, згідно заяви
управління СТ "Шахтар" від 24 квітня 2002
року. Земельна ділянка не
приватизована.

Актами ПП "Комунальщик-3" від 04 жовтня 2011
року та від 18 червня 2013 року
підтверджується, що ОСОБА_1
зареєстрований в АДРЕСА_1, але не
проживає в ній.

Копією довідки МСЕК від 11 червня 2012
року підтверджується, що ОСОБА_1
встановлено 70% втрати професійної
працездатності по трудовому каліцтву
та визнано інвалідом 2 групи
безстроково.

Квитанцією №12 від 25 листопада 2013 року
підтверджується, що ОСОБА_1 сплатив 450,00
гривень за складання позовної заяви і
надання юридичної допомоги.

Ст.41 Конституції України передбачено,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Примусове
відчуження об'єктів права приватної
власності може бути застосоване лише
як виняток з мотивів суспільної
необхідності, на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього і повного відшкодування
їх вартості. Примусове відчуження
таких об'єктів з наступним повним
відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Ч.1 Ст.156 ЖК України передбачає, що
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Ч.1 ст.116 ЖК України передбачає, що якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Правила ст. 116 ЖК України про
виселення за неможливістю сумісного
проживання не поширюються на учасників
спільної власності на жилі приміщення.
У таких випадках захист прав учасника
спільної власності може здійснюватись
іншими способами, передбаченими ст. 16
ЦК, наприклад, припинення дії, яка
порушує право або відшкодування
моральної шкоди.

Ст.317 ЦК України передбачає, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Ст.319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

На підставі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Ч.4 ст.31 ЦПК України кожна із сторін має
право вимагати виконання судового
рішення в частині, що стосується цієї
сторони.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
співвласником квартири АДРЕСА_1, в
розмірі 1/4 її частини.

У зв'язку з зазначеними
обставинами та вимогами закону, суд
вважає за можливе усунути перешкоди
ОСОБА_1 у його праві користування
житловим приміщенням, шляхом вселення
ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Також підлягають задоволенню позовні
вимоги в частині стягнення солідарно з
відповідачок витрат, пов'язаних з
наданням юридичної допомоги на користь
позивача в сумі 450,00 гривень та
стягнення з відповідачок судового
збору на користь держави, в зв'язку зі
звільненням від його сплати позивача
при пред'явленні позову до суду, як
інваліда 2 групи.

На підставі викладеного, керуючись ст.41
Конституції України, ст.ст.10,99,116,150,156 ЖК
України, ст.ст.317,319, 321, 358,391 ЦК України,
ст.ст.10,30,35 212, 214-215 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про вселення та усунення перешкод у
користуванні житлом задовільнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити
ОСОБА_1 перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1

Стягти солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані з
наданням йому юридичної допомоги, в
розмірі 450 (чотирьохсот п'ятдесяти)
гривень 00 копійок.

Стягти солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
судовий збір на користь держави в сумі
229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40
копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Першотравенський міський суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: С. А. Янжула