Номер провадження № 22-ц/785/1674/14
Головуючий у першій інстанції Буран
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Жус І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Перша
прокатна компанія» про оплату
вимушеного прогулу, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою скаргу ОСОБА_2 на
рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 12 листопада 2013 року,

встановила:

В січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом, який уточнила
та зазначила, що вона з 21.09.2011 року
працювала в Одеському філіалі ТОВ
«Перша прокатна компанія» на посаді
менеджера з питань регіонального
розвитку. Будучі 14.08.2012 року
заздалегідь попереджена особисто
директором ТОВ «Перша прокатна
компанія» Хозяіновою Я.В. про
ліквідацію філіалу ТОВ «Перша прокатна
компанія» в м. Одесі, позивач направила
в головний офіс ТОВ «Перша прокатна
компанія» заяву про звільнення її із
займаної посади, згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП
України. Також позивачем було
направлено заяву з проханням надіслати
їй поштою наказ про звільнення та
трудову книжку. Позивач зазначає, що з
17.09.2012 року по 27.09.2012 року вона
знаходилась на лікарняному, оригінал
якого був відправлений 02.10.2010 року на
адресу ТОВ «Перша прокатна компанія». З
припиненням роботи Одеського філіалу
ТОВ «Перша прокатна компанія», 01.10.2012
року, позивачеві не було здійснено
виплати, не було видано трудову книжку,
наказ про звільнення, а також
відповідач не повідомив про звільнення
позивача Центр зайнятості.

У зв'язку із невидачею трудової книжки,
позивач не мала можливості
влаштуватися на роботу, тому вважає, що
діями посадових осіб ТОВ «Перша
прокатна компанія» їй завдано
матеріальну шкоду, яка полягає у
невиплаті 12810,00 грн. вихідної допомоги
та 12810,00 грн. вимушеного прогулу за час
затримки видачі трудової книжки.

При розрахунку матеріальних збитків
позивач виходила з розміру її
посадового окладу, що складає 4270,00 грн.
Також позивач вважає, що її було
завдано моральну шкоду, яка полягає у
перенесеному стресі, погіршеному
самопочутті та яку вона оцінює у
розмірі 25000,00 грн.

В судовому позивач та її представник,
уточнені позовні вимоги підтримали,
просили їх задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, просив у позові
відмовити повністю, посилаючись на
необґрунтованість та безпідставність
позовних вимог.

Рішенням Малиновського районного суду
міста Одеси від 12 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що позивач з 21.09.2011 року
відповідно до наказу № 33-к від 21.09.2011
року була прийнята на роботу на посаду
менеджера з питань регіонального
розвитку в ТОВ «Перша прокатна
компанія».

25 серпня 2012 року позивач направила на
фактичну адресу відповідача (м. Київ,
вул. Здолбунівська, 7-Д) заяви від 16.08.2012
року та 24.08.2012 року з проханням
звільнити її на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у
зв'язку з реорганізацією ТОВ «Перша
прокатна компанія» та просила
надіслати їй поштою трудову книжку та
копію наказу про звільнення.

Однак, в судовому засіданні факт
проведення реорганізації чи
ліквідації ТОВ «Перша прокатна
компанія» не підтвердився та був
спростований представником
відповідача, який надав суду витяги з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
04.10.2011 року, 14.09.2012 року, 24.01.2013 року., де
данні про відокремлений підрозділ
відповідача в м. Одеса відсутні. Також
відповідач надав копію протоколу
загальних зборів ТОВ «Перша прокатна
компанія» № 123 від 22.07.2011 року про
ліквідацію Одеської філії ТОВ «Перша
прокатна компанія», 25.07.2011 року
відповідач звернувся до
реєстраційного органу - Печерської
районної державної адміністрації в
місті Києві про закриття філії в м.
Одеса.

Крім того, 28.09.2012 року відповідач листом
№ 130 від 27.09.2012 року повідомив позивача
про відсутність на підприємстві дій,
спрямованих на ліквідацією чи
реорганізацією компанії, який позивач
отримав 02.10.2012 року.

Отже, на момент укладення відповідачем
з ОСОБА_2 трудового договору, філія ТОВ
«Перша прокатна компанія» у м. Одеса
була закрита. Факт реорганізації чи
ліквідації ТОВ «Перша прокатна
компанія» не знайшов свого
підтвердження в судовому засіданні.
Доказів повідомлення відповідачем
ОСОБА_2 про ліквідацію філії ТОВ «Перша
прокатна компанія» у м. Одеса на момент
направлення заяви про звільнення за п. 1
ст. 40 КЗпП України, позивач не надав.

Також в судовому засіданні було
встановлено, що з 02.08.2012 року по 23.08.2012
рік на підприємстві відповідача
проводилось службове розслідування по
факту порушення з боку позивача правил
нарахування тарифів, а саме не було
включено аеропортний збір у договорах
оренди № 752041160 від 17.07.2012 року та № 752041210
від 02.08.2012 року і тим самим була
зменшена тижнева вартість прокату, чим
було завдано відповідачу матеріальних
збитків.

На підставі висновку службового
розслідування - акту № 1 про винні дії
працівника, що безпосередньо
обслуговує грошові цінності від 21.08.2012
року, з яким позивач була ознайомлена
23.08.2012 року, про що свідчить її підпис на
зазначеному акті та наказу № 22-к від
23.08.2012 року, ОСОБА_2 була звільнена із
займаної посади на підставі п. 2 ст. 41
КЗпП України з 18.09.2012 року. З наказом про
звільнення позивач була ознайомлена,
але від підпису відмовилась, про що
свідчить акт № 3, складений 23.08.2012 року.

Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України,
додатковими підставами для розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
є винні дії працівника, який
безпосередньо обслуговує грошові,
товарні або культурні цінності, якщо ці
дії дають підстави для втрати довір'я
до нього з боку власника або
уповноваженого ним органу.

В судовому засіданні встановлено, що з
17.09.2012 року по 28.09.2012 рік ОСОБА_2
знаходилась на лікарняному, про що
свідчить листок непрацездатності,
виданий їй КУ «Міська поліклініка №1»
02.10.2012 року.

Даний листок непрацездатності позивач
направила на адресу відповідача 03.10.2012
року та який було отримано
відповідачем 09.10.2012року, згідно
рекомендованого повідомлення про
вручення. Згідно листка
непрацездатності серії НОМЕР_1 днем
стати позивачу до роботи є 29.09.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
через хворобу ОСОБА_2, розпорядженням №
01/12-к від 10.10.2012 року відповідачем було
перенесено її звільнення з 18.09.2012 року
на 29.09.2012 року.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок. У разі
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
він зобов'язаний також у день
звільнення видати йому копію наказу
про звільнення з роботи.

Відповідно до п. 4.2 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Мінпраці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29.07.1993
року № 58. В цьому ж самому пункті
Інструкції також зазначено, що при
відсутності працівника на роботі в
день звільнення, власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Відповідач отримав листок
непрацездатності 09 жовтня 2012 року, а 11
жовтня 2012 року (вих. № 137) своїм листом
повідомив ОСОБА_2 про перенесення
звільнення та просив з'явитися до офісу
ТОВ «Перша прокатна компанія» для
отримання трудової книжки, а в разі
неможливості прибуття, надіслати
письмову заяву із зазначенням адреси
для відправлення трудової книжки.

28 грудня 2012 року відповідач повторно
направив лист такого ж змісту (вих. №189)
на адресу позивача. Однак відповіді
відповідачем отримано не було, через те
трудову книжку ОСОБА_2 направлено не
було.

Даний факт не був спростований ОСОБА_2,
крім того, доказів, які б доказували
інше, позивачем суду надано не було.

Згідно із ч. 4 ст. 235 КЗпП України, у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду
України в п. 32 постанови № 9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів», вимоги працівника
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку підлягають
задоволенню в тому разі і за той період,
коли з вини власника або
уповноваженого ним органу була
затримана видача трудової книжки.

Проте судом, всупереч твердженню
апелянта, установлено, що причиною
несвоєчасного отримання позивачкою
трудової книжки в день звільнення
29.09.2012 року є несвоєчасне надання
ОСОБА_2 лікарняного листа відповідачу
та відсутність її на роботі в день
звільнення, що виключає вину
відповідача. Також позивач не надав
суду докази, які б свідчили про надання
відповідачу дозволу на відправлення її
трудової книжки поштою.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для відмови ОСОБА_2 у
задоволенні позову. Вказані висновки
суду відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 12 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Ю.І.Кравець

О.В.Оверіна