У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Українська залізнична
швидкісна компанія» про відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
Державного підприємства «Українська
залізнична швидкісна компанія» на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 20 серпня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що користуючись послугами по
перевезенню, які надає відповідач,
через непрофесійні дії співробітників
останнього йому були спричинені
тілесні пошкодження. Зважаючи що
здоров'я позивача було застраховано
страховиком, останнім було сплачено
страхове відшкодування у розмірі
матеріальної шкоди, яку позивач зазнав
у зв'язку із лікуванням. Проте,
відповідач вважає, що дії працівників
відповідача, окрім матеріальної шкоди
спричинили останньому моральних
страждань, через надання
некваліфікованої першої допомоги, що
спричинила додаткові пошкодження
здоров'я та тривале лікування,
негативні наслідки, що настали після
травмування, розлад в особистому житті
та постійні побоювання за подальше
здоров'я та повноцінне функціонування
організму. Враховуючи наведене,
позивач просив суд стягнути з
відповідача 200 тис. грн. моральної шкоди
та витрати на оплату правової допомоги
у розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 20 серпня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 22 жовтня 2013 року,
позов задоволено частково. Стягнуто з
Державного підприємство «Українська
залізнична швидкісна компанія» на
користь ОСОБА_3 5 тис. грн. на
відшкодування моральної шкоди та
судовий збір у сумі 229 грн. 40
коп. У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «Українська
залізнична швидкісна компанія»,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідач має
відшкодувати позивачеві моральну
шкоду, яку він зазнав у зв'язку з
ушкодженням здоров'я.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 14
листопада 2012 року перебував у потязі №
167, який рухався сполученням
Дніпропетровськ-Київ. Близько
19 год. 30 хв. під час руху потягу
отримав опіки, внаслідок того, що на
нього опрокинувся стакан з окропом.

Отримання позивачем опіку тіла
підтверджується актом, складаний
14 листопада 2012 року про нещасний
випадок, який стався на залізниці із
застрахованим пасажиром; копіями
медичних документів (а. с. 14-19).

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Положення про обов'язкове страхування
від нещасних випадків на транспорті»
від 14 серпня 1996 року № 959, ПАТ
«Страхова компанія «Злагода»
виплатила ОСОБА_3 страхове
відшкодування за шкоду, заподіяну
здоров'ю у сумі 4 863 грн. (а. с. 71, 72).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня
1995 року № 4 (з відповідними
змінами) зазначено, оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає
умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини. Відповідальність заподіювача
шкоди без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

З доданого акту про нещасний випадок
від 14 листопада 2012 року не вбачається
доказів вини саме відповідача у
заподіянні ушкодження здоров'ю
позивача (а. с. 14).

Також Закон України «Про транспорт»,
Закон України «Про залізничний
транспорт», Правила перевезень
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України
не містять умови, за яких перевізником
має бути відшкодовано моральну шкоду
його пасажиру - користувачу послуги з
перевезення залізничним транспортом.

Крім того, суди не звернули уваги на
заперечення відповідача та наявний у
матеріалах справи договір комерційної
концесії від 08 листопада 2012 року
№ 2, згідно яких в обов'язки стюардів
не входить обслуговування пасажирів
продуктами харчування, це здійснюють
працівники ТОВ «Торговий дім «Робікон»
(а. с. 29-34, 115-116).

Відповідно до ст. 1123 ЦК України право
володілець несе субсидіарну
відповідальність за вимогами, що
пред'являються до користувача у зв'язку
з невідповідністю якості товарів
(робіт, послуг), проданих (виконаних,
наданих) користувачем.

За вимогами, що пред'являються до
користувача як виробника продукції
(товарів) правоволодільця,
правоволоділець відповідає солідарно
з користувачем.

Згідно з ст. 619 ЦК України особа, яка
несе субсидіарну відповідальність,
повинна до задоволення вимоги,
пред'явленої їй кредитором, повідомити
про це основного боржника, а у разі
пред'явлення позову, - подати
клопотання про залучення основного
боржника до участі у справі.

У разі недотримання цих вимог особою,
яка несе субсидіарну відповідальність,
основний боржник має право висунути
проти регрес юної вимоги особи, яка
несе субсидіарну відповідальність,
заперечення, які він мав проти
кредитора.

Проте, суди у порушення ст. ст. 213-214 ЦПК
України на наведені вище норми й
обставини справи уваги не звернули, не
застосували закон, який підлягав
застосуванню до спірних правовідносин,
та належним чином не з'ясували, хто саме
повинен нести відповідальність за
завдану позивачу моральну шкоду, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Українська залізнична
швидкісна компанія» задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 20 серпня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко