АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 р. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Штефюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 16 жовтня 2013 р. у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування та
витребування майна,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 р. ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом на АДРЕСА_1 після померлого
ОСОБА_3, та витребування зазначеної
квартири з незаконного володіння
ОСОБА_2

На обґрунтування своїх вимог
зазначала, що вона є єдиною
спадкоємицею померлого ОСОБА_3, якому
на праві власності належала квартира
АДРЕСА_1.

09.09.2009 р. між ОСОБА_3, від імені та в
інтересах якого на підставі
довіреності діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_5 був
укладений договір купівлі-продажу
зазначеної квартири.

23.12.2009 р. ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу відчужив спірну
квартиру відповідачці ОСОБА_2

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27.01.2011 р., залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
08.06.2011 р. договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1 від 09.09.2009 р., визнано нікчемним
з моменту його укладення.

Посилаючись на те, що власником
вказаної квартири на підставі договору
купівлі-продажу від 23.12.2009 р.
залишається ОСОБА_2, якій це майно було
передано у володіння поза волею його
власника та, що вона як спадкоємець за
законом померлого власника цієї
квартири не може реалізувати свої
права на прийняття спадщини, володіння
та користування квартирою, просила
задовольнити її позовні вимоги з
підстав, передбачених статтями 1216 та 388
ЦК України.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 16.10.2013 р. позов задоволено
частково.

Справа №2605/20466/12 № апеляційного
провадження:22-ц/796/1632/2014 р. Головуючий у
суді першої інстанції: Тітов
М.Ю.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.Витребувано із
чужого незаконного володіння ОСОБА_2
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 107,30 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання права
власності в порядку спадкування на
квартиру, та ухвалити в цій частині
нове рішення про задоволення таких
вимог, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Зазначав, що відмовляючи в
задоволенні позовних вимог в цій
частині, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що у ОСОБА_1, як
спадкоємця за законом, виникло право
володіння і користування спадковим
майном з моменту відкриття спадщини, а
тому вона має право захищати свої права
в порядку гл. 29 цього Кодексу. Оскільки
ОСОБА_2 оспорює її право власності на
квартиру в порядку спадкування за
законом, і існують перешкоди в
оформленні цього права в нотаріальному
порядку, то воно підлягає захисту
відповідно до ст.392 ЦК України.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати,
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Вказував на те, що ОСОБА_2 є законним
власником АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу, у зв'язку з чим у
ОСОБА_1, яка ніколи не була володільцем
цього спірного майна, відсутні
підстави для задоволення вимог про
витребування його у добросовісного
набувача.

В судовому засіданні представники
ОСОБА_1 просили задовольнити
апеляційну скаргу довірителя з
наведених у ній підстав, а апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити, посилаючись
на те, що її доводи не ґрунтуються на
матеріалах справи та вимогах закону.

ОСОБА_2 та її представник просили
задовольнити їх апеляційну скаргу, а
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
посилаючись на те, що її доводи є
безпідставними.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_3, позивач
ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом
після його смерті.

11.08.2009 р. ОСОБА_1 звернулася з заявою до
Двадцять першої Київської державної
нотаріальної контори про прийняття
спадщини.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27.01.2011 р., залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
08.06.2011 р. визнано нікчемним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 09.09.2009 р. між ОСОБА_3, від імені
та в інтересах якого на підставі
довіреності діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_5

23.12.2009 р. ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу відчужив зазначену
квартиру відповідачці ОСОБА_2

Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала прав його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
який він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині витребування квартири
АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 на підставі ч.1 ст.388
ЦК України, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що у
ОСОБА_1, як спадкоємця за законом,
виникло право володіння і користування
цим спадковим майном з моменту
відкриття спадщини, а тому вона має
права на його витребування у особи,
якій це майно було передано у володіння
не з волі власника цього майна.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання права
власності на АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом, суд першої
інстанції виходив з того, що оформлення
права спадщини здійснюється шляхом
видачі свідоцтва про право на спадщину,
за видачею якого ОСОБА_1 має право
звернутися до нотаріуса, ураховуючи те,
що спірна квартира витребувана у
ОСОБА_2

Однак погодитись в цій частині з
висновком суду не можна, виходячи з
наступного.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після
смерті ОСОБА_3, яка прийняла спадщину,
звернувшись з відповідною заявою до
нотаріальної контори в порядку
встановленому ст.1269 ЦК України, а тому у
неї виникло право на володіння та
користування зазначеною квартирою з
моменту відкриття спадщини, у зв'язку з
чим вона має право на захист порушеного
права, в тому числі шляхом звернення до
суду з позовом про витребування цього
майна від добросовісного набувача з
підстав, передбачених ст.388 ЦК України,
а також визнання права власності на це
майно, якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою.

В даному конкретному випадку право
власності на спірну квартиру ОСОБА_1 в
порядку спадкування за законом не
визнається відповідачем ОСОБА_2, яка
вважає себе добросовісним набувачем
(власником), що унеможливлює набуття
позивачем права власності на спірну
квартиру шляхом видачі їй свідоцтва
про право на спадщину за законом у
нотаріуса.

У зв'язку з наведеним обраний позивачем
спосіб захисту її порушеного права -
звернення до суду з позовом про
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування за законом є
правильним, а тому висновок суду про
відмову задоволенні позовних вимог у
цій частині є помилковим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що ОСОБА_1 не є титульним
володільцем, а тому вона не має права на
витребування спірного майна у
добросовісного набувача, не
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Твердження представника ОСОБА_2 про те,
що з приводу спірної квартири вже був
вирішений спір за віндикаційним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яким позивачу
було відмовлено в задоволенні таких
вимог, а тому обставини встановлені
попереднім судовим рішенням
відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не
підлягають доказуванню, є помилковими
з наступних підстав.

Рішенням Оболонського районного суду
від 17.04.2012 р. було відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про витребування у ОСОБА_2
спірної квартири на користь померлого
ОСОБА_3, тобто на не на її користь, а на
користь померлої особи, яка не може
бути учасником процесу.

При цьому, залишаючи зазначене рішення
суду без змін, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ зазначила, що позивач ОСОБА_1 не
позбавлена можливості захищати свої
права в порядку спадкування.

Зважаючи на викладене, рішення суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання права
власності на АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після померлого
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.,
підлягає скасуванню з ухваленням у цій
частині нового рішення про їх
задоволення.

В іншій частині рішення суду є законним
та обґрунтованим, а тому підстав для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2
не убачається.

Ураховуючи наведене, та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 16 жовтня 2013 р.
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання права власності в порядку
спадкування, та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на квартируАДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: