Справа № 569/5912/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Абашиній О.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_1
звернулась до суду з позовною заявою до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя. В позовній заяві вказує, що 07
серпня 2005 року ОСОБА_3 уклала шлюб з
ОСОБА_4, який зареєстровано Кунівською
сільською радою Ізяславського району
Хмельницької області, про що у книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
зроблено запис № 5.

15 квітня 2014 року Рівненським міським
судом Рівненської області було
винесено рішення, яким розірвано шлюб
укладений між сторонами по справі,
стягнено аліменти з відповідача на
користь позивача на утримання сина,
ОСОБА_5, у твердій грошовій сумі в
розмірі 405 гривень щомісяця та на
утримання сина, ОСОБА_6, у твердій
грошовій сумі в розмірі 405 гривень
щомісяця.

За час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
спільно набуте таке майно:

- однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
вартістю 40000,00 гривень;

- автомобіль марки «Peugeot », модель
«Partner», 2007 року випуску, зареєстрований
за ОСОБА_4, вартістю 22000,00 гривень.

Загальна вартість вищевказаного майна
становить 62860 гривень.

29 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк» було укладено
Кредитний договір № 1701/1107/71-080 про
надання кредиту у сумі 27000 доларів США.

Дане зобов'язання виконується належним
чином, залишок сплати по ньому
залишився у сумі 3000 доларів США.

Вказує, що згідно ст. 70 СК України
встановлено, що за рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Згідно ст. 71 СК України якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Враховуючи те, що малолітні діти
знаходяться на утриманні ОСОБА_3,
залишаються проживати з нею та
виходячи з розміру аліментів, що є
недостатнім для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування, існує обґрунтований
висновок про наявність підстав для
збільшення її частки у спільному майні,
крім того, квартира є неподільною
річчю.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених в
позовній заяві та подав заяву про
уточнення позовних вимог в якій
просить у порядку поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визнати за ОСОБА_3
право власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право
власності на 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частину автомобіля
марки «Peugeot», модель «Partner», № шасі
(кузова, рами, коляски) НОМЕР_1, 2006 року
випуску, як на частку в спільній
сумісній власності подружжя; визнати
за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину
автомобіля марки «Peugeot», модель «Partner»,
№ шасі (кузова, рами, коляски) НОМЕР_1, 2006
року випуску, як на частку в спільній
сумісній власності подружжя, стягнути
судові витрати по справі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги позивача
визнала частково та пояснила, що
рішенням Рівненського міського суду
від 15.04.2014 р. аліменти на користь
позивачки стягнено у розмірі по 450 грн.
щомісяця на кожну дитину, що перевищує
мінімальний розмір аліментів,
заборгованості по сплаті аліментів у
ОСОБА_4 немає. Таким чином, підстав для
збільшення розміру частки для
позивачки немає, а частки сторін є
рівними - по ? частині кожному.

Позивачка в кілька разів занизила
вартість квартири, зазначивши її в
розмірі 40000 гривень, в той час як
квартира була придбана фактично за 39000
доларів США, при цьому навіть в
договорі купівлі-продажу вказано - 27000
доларів США, що на момент купівлі
становило 136350 грн., тобто позивачкою
навмисно занижено вартість спільно
нажитого ними майна, яке вона просить
присудити їй, та не вказано іншого
майна наявного у подружжя, що призвело
до порушення майнових інтересів
відповідача.

На даний час до загального майна,
набутого під час шлюбу належить
квартира, речі домашньої обстановки та
боргові зобов'язання як за кредитним
договором, так і за договорами позики,
оскільки для погашення кредиту
відповідачем бралися в позику грошові
кошти про що відомо позивачці.

Наявна у подружжя квартира є єдиним
місцем проживання для них, є річчю
неподільною, тому вона не може бути ні
розділена як в натурі, ні присуджена
позивачці і має залишатися у спільній
власності сторін. Відповідач не згоден
на отримання грошової компенсації, а
позивачка не внесла її на депозитний
рахунок суду. Просить відмовити у
задоволенні позову, оскільки
запропонований позивачем варіант
поділу квартири та автомобіля є
неприйнятним для відповідача.

Вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
вивчивши всі обставини справи,
всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши докази, дослідивши
матеріали справи суд приходить до
переконання, що позовні вимоги
позивача - підлягають задоволенню
частково.

Судом встановлено, що 07 серпня 2005 року
було укладено шлюб між ОСОБА_3 з ОСОБА_4,
який зареєстровано Кунівською
сільською радою Ізяславського району
Хмельницької області, про що у книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
зроблено запис № 5.

15 квітня 2014 року Рівненським міським
судом Рівненської області було
винесено рішення, яким розірвано шлюб
укладений між сторонами по справі,
стягнено аліменти з відповідача на
користь позивача на утримання сина,
ОСОБА_5, у твердій грошовій сумі в
розмірі 405 гривень щомісяця та на
утримання сина, ОСОБА_6, у твердій
грошовій сумі в розмірі 405 гривень
щомісяця.

За час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
спільно набуте таке майно:

- однокімнатна квартира АДРЕСА_1
зареєстрована за ОСОБА_4;

- автомобіль марки «Peugeot », модель
«Partner», 2007 року випуску, зареєстрований
за ОСОБА_4.

Квартира та автомобіль придбані ОСОБА_4
під час спільного проживання у шлюбі з
ОСОБА_3 і є спільною власністю подружжя.
Дані обставини визнані сторонами і
додаткового доказування не потребують.

Відповідно, до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Розмір часток майна дружини та
чоловіка при поділі майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, визначається за правилами ст.
70 СК України.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. При цьому
беруться до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення для справи.

Згідно із ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу
України присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК)
та попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 „Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" суди
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, мають застосовувати
положення частин 4, 5 ст. 71 СК України
щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік
мають право розділити майно за
взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу
України майно, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Оскільки, квартира АДРЕСА_1 є
однокімнатною квартирою і не може бути
поділена порівну, по ? частині кожному,
без втрати цільового призначення,
автомобіль теж є неподільною річчю,
відповідач ОСОБА_4 відмовляється від
грошової компенсації, суд вважає за
необхідне виділити ідеальні частки
позивача та відповідача у спільному
майні подружжя, а саме, в квартирі
АДРЕСА_1 та в автомобілі марки «Peugeot»,
модель «Partner», № шасі (кузова, рами,
коляски) НОМЕР_1, 2006 року випуску, по ?
(одній другій) частки кожному та
залишити майно у спільній частковій
власності.

Стосовно позовних вимог про
відступлення від правила рівності
часток в майні подружжя з врахуванням
того, що у ОСОБА_3 на утриманні
знаходяться діти, які хворіють і
потребують лікування, суд вважає їх
недоведеними, оскільки ОСОБА_4 на
підставі рішення суду сплачує аліменти
на дітей, заборгованості по аліментах
немає, ОСОБА_3, в свою чергу, не
зверталась до суду з позовом про
збільшення розміру аліментів або про
стягнення з батька дитини додаткових
витрат на лікування дитини.

Враховуючи те, що під час розгляду
справи було встановлено, що позивачем
при подачі позову було занижено
вартість майна, яке підлягало поділу,
суд вважає за необхідне на підставі ст.
88 ЦПК України судові витрати розділити
наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 791,75
гривню судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 592,10 гривні.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України,
ст. 372 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя - задоволити
частково.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_3
та ОСОБА_4, припинивши право спільної
сумісної власності, наступним чином:

Визначити ідеальні частки ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 у спільній сумісній власності
подружжя:

- в квартирі АДРЕСА_1, по ? (одній другій)
частки кожному та залишити квартиру у
спільній частковій власності;

- в автомобілі марки «Peugeot», модель
«Partner», № шасі (кузова, рами, коляски)
НОМЕР_1, 2006 року випуску, по ? (одній
другій) частки кожному та залишити
автомобіль у спільній частковій
власності.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати у справі, а саме 791,75
(сімсот дев'яносто одну) гривню 75
копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судові витрати у справі, а саме 592,10
(п'ятсот дев'яносто дві) гривні 10
копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.В.Рогозін