У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Маяк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,
завданої знищенням чужого майна, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Криничанського районного суду
Дніпропетровської області від 09 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Маяк»
(далі - СТОВ «Агрофірма «Маяк»)
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути з ОСОБА_3 збитки,
завдані останньою підприємству в сумі
22 832, 51 грн, не отриманий прибуток у
сумі 77 88 8, 98 грн та моральну шкоду 50
360,75 грн, а всього 151 082,24 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що між підприємством та ОСОБА_3 -
власником земельного паю був укладений
договір оренди земельної ділянки від 10
квітня 2007 року № 397/19 строком на
п'ять років, згідно з яким земельна
ділянка загальною площею 7,84 га була
передана товариству в строкове платне
користування для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Зазначений договір зареєстрований у
Криничанському відділі ДРОРЦДЗК, про
що у Державному реєстрі земель
зробленоно запис від 21
травня 2008 року за № 19.

Відповідно до прийнятого сівозміну під
врожай 2012 року на полі № 9 загальною
площею 120,6615 га, яке знаходиться біля с.
Ковалівка Кудашівської сільської ради,
був посіяний рапс озимий, посів якого
здійснювався з 18 серпня 2011
року по 23 серпня 2011 року.

У травні 2012 року при проведенні
обприскування виявлено, що на полі № 9
на земельній ділянці загальною площею
7,84 га, яку позивач орендував у ОСОБА_3,
знищено посіви рапсу і замість нього
росте соняшник.

У подальшому їм стало відомо, що за
рішенням Криничанського районного
суду Дніпропетровської області від 13
грудня 2011 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2012 року, договір оренди був
розірваний.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на початку травня 2012
року за дорученням відповідача без
попереджень переорали рапс.

Враховуючи наведене, просив
задовольнити позов.

Рішенням Криничанського районного
суду Дніпропетровської області від 09
серпня 2013 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь СТОВ
«Агрофірма «Маяк» 22
832,51 грн завданих збитків, 77 870,51 грн
неотриманого прибутку та 1 007
грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки загальною площею 7,84
га, що розташована на території
Кудашівської сільської ради
Криничанського району
Дніпропетровської області, на підставі
державного акта на право власності
землю від 26 грудня 2001 року серії IV-ДП №
010121.

Згідно з договором оренди земельної
ділянки від 10 квітня 2007 року №397/19
ОСОБА_3 передала зазначену земельну
ділянку в оренду в строкове платне
користування СТОВ «Агрофірма «Маяк»
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строком на п'ять років.

Рішенням Криничанського районного
суду Дніпропетровської області від 13
грудня 2011 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2012 року, договір оренди №397
розірваний.

Також установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на початку травня 2012 року за
розпорядженням ОСОБА_3 знищили посіви
рапсу, який засіяв та обробляв позивач
на орендованій земельній ділянці, та
засіяли її соняшником.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
доведеності вини відповідачки у
заподіянні шкоди позивачу умисним
знищенням посівів на орендованій
останнім земельній ділянці та дійшов
висновку про відшкодування такої
шкоди на підставі ст.1166 ЦК України.

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення Криничанського районного суду
Дніпропетровської області від 13 грудня
2011 року, яким розірвано договір оренди,
укладений між СТОВ «Агрофірма Маяк» та
ОСОБА_3, набрало чинності 28 березня 2012
року.

Тобто на момент посівів озимого рапсу,
яке проводилось у період з 18
серпня 2011 року до 23 серпня 2011 року, СТОВ
«Агрофірма «Маяк» було законним
користувачем спірної земельної
ділянки.

Право орендаря на відшкодування
збитків у разі невиконання умов
договору оренди земельної ділянки
передбачене, крім укладеного між
сторонами договору, ст. 28 Закону
України «Про оренду землі».

Відповідно до цієї правової норми
орендар має право на відшкодування
збитків, яких він зазнав унаслідок
невиконання орендодавцем умов,
визначених договором оренди землі.

Частково задовольняючи позов, суди, при
цьому, не зазначили, які саме умови
договору оренди, що призвели до збитків
орендаря, не були виконані
орендодавцем.

Між тим збитками вважаються: фактичні
втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням умов договору орендодавцем,
а також витрати, які орендар здійснив
або повинен здійснити для відновлення
свого порушеного права; доходи, які
орендар міг би реально отримати в разі
належного виконання орендодавцем умов
договору. Розмір фактичних витрат
орендаря визначається на підставі
документально підтверджених даних
(ст.28 Закону України «Про оренду
землі»).

Натомість у матеріалах справи
відсутні розрахунки збитків щодо
земельної ділянки площею 7,84 га.

Крім того, згідно зі ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, СТОВ
«Агрофірма «Маяк» посилалося на ст.653
ЦК України, за якою у разі розірвання
договору в судовому порядку
зобов'язання припиняється з моменту
набрання рішенням суду законної сили,
та ст.1166 ЦК України (загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що положення ст.653
ЦК України не можуть бути застосовані
до даних правовідносин, оскільки
договір оренди спірної земельної
ділянки розірваний за позовом ОСОБА_3 у
зв'язку з порушенням СТОВ «Агрофірма
«Маяк» його умов в частині орендної
плати, а ст.1166 ЦК України, на підставі
якої позивач також просив задовольнити
позов, регулює позадоговірні
відносини.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України суд не встановив фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, не
встановив характер та суть заявлених
позивачем вимог та які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин,
висновки суду не ґрунтуються на
належних доказах.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
на зазначене також уваги не звернув, у
порушення вимог ст.ст. 303, 315 ЦПК
України доводів апеляційної скарги
належним чином не перевірив, допущені
місцевим судом помилки не виправив,
залишивши його без змін.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені, ухвалені у справі судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.
338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Криничанського районного суду
Дніпропетровської області від 09 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г. Іваненко