АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
інстанції - Врона А.О.
Справа № 22-ц/774/1887/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 грудня 2013 року по справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 жовтня 2013 ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулись із вказаною позовною
заявою, за якою просили стягнути з
відповідача на їх користь
заборгованість за кредитним договором
в сумі 33917,95 грн. та судові витрати по
справі. В обґрунтування своїх позовних
вимог посилались на те, що згідно
кредитного договору № DNXRFO01520175 від 27
жовтня 2007 року відповідачу було надано
кредит у розмірі 8386,75 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 0,12 % річних, на суму залишку
заборгованості за кредитом. Однак
зобов'язання за кредитним договором
відповідач не виконав, станом на 26
вересня 2013 року заборгованість за
кредитним договором склала - 33917,95грн., з
якої 3815 грн. 81 коп. - заборгованість за
кредитом, 2 грн. 78 коп. - заборгованість
зі сплати процентів за користуванням
кредитом, 28008 грн. 03 коп. - пеня, 500грн. -
штраф (фіксована частина), 1591 грн. 33 коп.
- штраф (процентна складова). В зв'язку з
чим ПАТ КБ «ПриватБанк» вважають, що їх
права порушені та просять стягнути
заборгованість по кредитному договору
з відповідача на їх користь.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 грудня 2013 року ухвалено:
позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задовольнити; стягнути з ОСОБА_1 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 27 жовтня 2007 року у розмірі 33917,95 грн.,
яка складається з 3815,81 грн. -
заборгованість за кредитом, 2,78 грн. -
заборгованість зі сплати процентів за
користуванням кредитом, 28008,03 грн. -
пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина),
1591,33 грн. - штраф (процентна складова);
стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» витрати по оплаті
судового збору у розмірі 339,18 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції повністю не
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
27 жовтня 2007 року між позивачем та
ОСОБА_1 було укладено договір, згідно з
умовами якого відповідач отримав від
банку строковий кредит в розмірі 8386,75
грн. строком з 27 жовтня 2007 року по 27
квітня 2010 року включно зі сплатою
відсотків у розмірі 0,01 % на місяць (що
складає 0,12% на рік).Відповідно до п.5.5
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, з якими відповідач
ознайомився та погодився при
підписанні договору від 27.10.2007 року, про
що свідчить його підпис, термін
позовної давності по вимогам щодо
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
пені, штрафів за даним договором
встановлена сторонами тривалістю - 5
років. Відповідно до п.п.3.2.2, 3.2.3 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам, відповідач повинен погашати
заборгованість по кредиту, відсотки за
його користування. Відповідно до п.п.5.1,
5.3 Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, - передбачена
відповідальність позичальника у
вигляді нарахування пені та штрафу за
порушення зобов'язань за кредитним
договором. Остання транзакція за
платіжною карткою відповідача, тобто
поповнення карткового рахунку, було
здійснено позичальником 16.02.2009 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань не
виконав, в зв'язку з чим станом на 26
вересня 2013 року заборгованість за
кредитним договором склала - 33917,95 грн.,
яка складається з 3815,81 грн. -
заборгованість за кредитом, 2,78 грн. -
заборгованість зі сплати процентів за
користуванням кредитом, 28008,03 грн. -
пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина),
1591,33 грн. - штраф (процентна складова).
Підстав для відмови у задоволенні
позову у зв'язку з пропуском строку
позовної давності у даній справі не
має. При укладенні договору сторони
дійшли згоди щодо умов договору,
зокрема, в частині визначення
відповідальності позичальника за
невиконання умов договору.
Представником відповідача не було
надано суду доказів наявності
обставин, які мають істотне значення,
для можливості застосування судом
норми ст. 551 ЦК України.

Судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
розміру та обґрунтування стягнення
пені.

Суд першої інстанції не дав оцінки
щодо нарахованого розміру пені до
розміру спричинених кредитору збитків.

Згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, -
розмір неустойки (пеня, штраф) може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Ці положення Закону судом першої
інстанції не враховані, а відтак
помилково судом не застосована норма
ч.3 ст.551 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог
ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені
вимоги закону уваги не звернув, у
достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, яка підлягає
застосуванню.

Судова колегія дійшла висновку, що в
цій частині рішення суду підлягає
зміні на підставі п.п.1-4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
27 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (на теперішній час ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № DNXRFO01520175,
відповідно до умов якого, банк надав
позичальнику кредит в розмірі 8386,75 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 0,12 % річних, на суму
залишку заборгованості за кредитом. В
свою чергу позичальник зобов'язався в
порядку та на умовах, що визначені
договором повертати кошти, виплачувати
проценти за користування, сплачувати
неустойки та інші передбачені платежі
в сумі, строки та на умовах, що
передбачені кредитним договором.
ОСОБА_1 свої зобов'язання по сплаті
коштів не виконував, внаслідок чого
розрахунком банку станом на 26 вересня
2013 року встановлена заборгованість за
кредитним договором у розмірі 33917,95
грн., яка складається з 3815,81 грн. -
заборгованість за кредитом, 2,78 грн. -
заборгованість зі сплати процентів за
користуванням кредитом, 28008,03 грн. -
пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина),
1591,33 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.ст. 526,530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і у встановлений термін
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обіг або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 549,550 ЦК України
неустойкою є штраф або пеня, та право на
неї виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданим
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до вимог ст. ст. 549 - 552 ЦК
України.

Зазначена неустойка нараховується у
грошовій або майновій формі від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів за
договором позики відповідно до вимог
ст. 1048 ЦК України.

Судова колегія, аналізуючи докази у
справі, дійшла висновку про те, що
нарахована позивачем сума пені у
розмірі 28 008,03 грн. значно перевищує
розмір збитків позивача - 3 818,59 грн. (не
сплаченого кредиту у розмірі 3815,81 грн. +
процентів у розмірі 2,78 грн. = 3 818,59 грн.).

З урахуванням вимог частини 3 статті 551
ЦК України, а саме: розмір пені значно
перевищує розмір збитків, а також з
урахуванням розумності та
справедливості, судова колегія вважає
за можливе зменшити розмір пені,
нарахованої позивачем в сумі 28008,03 грн.
за кредитом до 3800 гривень. Відповідно і
змінюється присуджений розмір до
стягнення загальної суми боргу - 33 917,95
гривень до розміру 9 709,92 гривень

Доводи апеляційної скарги щодо не
застосування судом першої інстанції до
спірних правовідносин п.1 ч.2 статті 258
ЦК України відносно строку позовної
давності в один рік - судова колегія
вважає неспроможними бо вони
спростовуються положеннями ч.1 статті
259 ЦК України, оскільки сторони
кредитних правовідносин погодили
строк позовної давності тривалістю у 5
років відносно вимог щодо стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, пені, штрафів за
даним договором. Щодо нарахування пені
з 15.08.2008 року по 26.09.2013 року, тобто більш
ніж за 5 років, то в даному разі позовна
давність переривалась діями
відповідача, оскільки 25.11.2008 року та
25.12.2008 року відповідачем сплачувалась
пеня, а відтак після переривання
перебіг позовної давності
починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК
України).

Доводи в апеляційній скарзі про
подвійну відповідальність у вигляді
пені і штрафу, судова колегія вважає
безпідставними у зв'язку з тим, що
кредитним договором, укладеним між
сторонами передбачена
відповідальність, яку застосував суд,
та кредитний договір має законну силу
для сторін і не визнаний недійсним або
неукладеним. Крім того, п.п.5.1, 5.3 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам передбачена відповідальність
позичальника у вигляді нарахування
пені та штрафу за різні види порушення
зобов'язань за кредитним договором, а
тому відсутні обставини, які б давали
підстави вважати стягнення пені та
штрафу подвійною відповідальністю
відповідача.

Доводи апелянта про те, що він не
підписував Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам, судова
колегія вважає неспроможними, оскільки
відповідно до умов укладеного договору
договір складається із заяви
позичальника, Умов надання банківських
послуг та Правил користування
платіжною карткою, з якими відповідач
ознайомився та погодився при
підписанні договору від 27.10.2007 року, про
що свідчить його підпис на заяві
позичальника (а.с.8).

Зазначені доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та стосуються переоцінки
доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Правових підстав для відмови у позові,
судова колегія не вбачає.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо
суд апеляційної інстанції змінює
рішення або ухвалює нове, то відповідно
змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати, які підлягають
компенсації, визначаються пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме:
із суми задоволеного позову у розмірі 9
709,92 грн. (3815,81 грн. - заборгованість за
кредитом + 2,78 грн. - заборгованість зі
сплати процентів за користуванням
кредитом + 3 800 грн. - пеня + 500 грн. - штраф
(фіксована частина) + 1591,33 грн. -
штраф(процентна складова) = 9 709,92 грн.)
судовий збір складає 1% від цієї суми, що
дорівнює 243,60 грн., як мінімальний
розмір за майновими вимогами, то
судова колегія вважає, що саме в цій
сумі стягується судовий збір з
відповідача на користь позивача.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції є правильним, тому судова
колегія залишає його без змін у зв'язку
з тим, що не має підстав для його
скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 грудня 2013 року - змінити в
частині присудженого розміру до
стягнення пені в сумі 28008,03 гривень до
розміру 3 800 гривень (три тисячі
вісімсот гривень), в частині
присудженого розміру до стягнення
загальної суми боргу - 33 917,95 гривень до
розміру 9 709,92 гривень (дев'ять тисяч
сімсот дев'ять гривень 92 копійок), в
частині присудженого розміру до
стягнення судового збору в сумі 339,18
грн. до розміру 243,60 гривень (двісті
сорок три гривні 60 копійок).

В іншій частині рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 25 грудня
2013 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді