22-ц/772/277/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Луценко Л. В.Категорія: 6
Доповідач: Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі :

Головуючого :
Чуприни В.О.

Суддів :
Оніщука В.В., Медвецького С.К.

При секретарі :
Богацькій О.М.

За участю :
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
адвоката ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,
адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, за участю третьої особи без
самостійних вимог щодо предмета спору -
Інспекції державного архітектурно
будівельного контролю у Вінницькій
області, про усунення перешкод у
користуванні майном шляхом знесення
самочинної прибудови, за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 10
грудня 2013 року, встановила :

У травні 2013 р. представник по
довіреності ОСОБА_3 від імені та в
інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з
вказаним позовом. Зазначила, що
останній на праві власності належить
6/25 житлового будинку та 0,0171 га
земельної ділянки, розташованих по
АДРЕСА_1. Співвласником інших 19/25 часток
у будинку та решти земельної ділянки із
загального розміру - 0, 0716 га є ОСОБА_5 У
2012 р. відповідач зніс збудований на
межі паркан та розпочав самочинну
прибудову до спільного будинку, за що
був притягнутий до адміністративної
відповідальності з приписом знесення.
Оскільки вимоги не були виконані, а
самовільне будівництво перешкоджає
позивачу у користуванні своєю
власністю та завдає шкоди, вона просила
суд зобов'язати відповідача знести за
власний рахунок самочинну прибудову та
стягнути з нього судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 10.12.2013 р. позов
задоволений: зобов'язано ОСОБА_5
усунути перешкоди в користуванні
належної ОСОБА_2 частини житлового
будинку та земельної ділянки,
розташованих за адресою - АДРЕСА_1,
шляхом знесення за власний рахунок
самочинно збудованої прибудови до
належної ОСОБА_5 частини даного
будинку; стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 судові витрати, а саме - судовий
збір у сумі 114,70 грн., витрати за
проведення судової експертизи в сумі
2400 грн. та витрати на правову допомогу в
сумі 3585,67 грн.

Не погодившись, ОСОБА_5 в апеляційній
скарзі ставить питання про скасування
рішення і ухвалення нового про відмову
в позові, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи, що
мають значення для справи та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вважаючи рішення суду першої
інстанції правильним і законним,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у
письмовому зауваженні просить
необґрунтовану апеляційну скаргу
відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в
апеляційну інстанцію, обговоривши
доводи скарги та перевіривши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку
про задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвалене у
справі рішення не відповідає.

Судом установлено, що за
договором дарування від 06.07.1999 р.
позивачка ОСОБА_2 набула право
власності на 6/25 частини домоволодіння
в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Співвласником інших 19/25 ідеальних
частин зазначеного будинку є
відповідач ОСОБА_5 на підставі договору
дарування від 25.06.2002 р. (а.с.10).

ОСОБА_2 на праві приватної власності
належить земельна ділянка площею 0,0171
га - для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_2
згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№046830 від 30.03.2012 р., зареєстрованого в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
право постійного користування землею
за №02762, виданого на підставі
рішення Вінницької міської ради від
27.12.2011 р. за №596 (а.с.11).

Земельна ділянка, розташована за
адресою: АДРЕСА_2 з цільовим
призначенням - для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, площею 0,0515 га,
належить ОСОБА_5 на підставі Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯК №046831 від 30.03.2012 р.,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та право постійного
користування землею за №02781,
виданого на підставі рішення
Вінницької міської ради від 27.12.2011 р. за
№596 (а.с.48).

Відповідач ОСОБА_5 розпочав
зведення прибудови у 2009 р., що
підтвверджується довідкою
квартального комітету мікрорайону
«Хутір Шевченка» №449/272 від 15.06.2012 р. (а.с.
47).

У наявному в справі технічному
паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1
самочинно зведеної ОСОБА_5 прибудови не
відображено (а.с 4-5).

Межі земельних ділянок ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 установлені згідно державних
актів на право власності на земельні
ділянки, а відстань від спірної
прибудови до межі становить 0,20 - 0,22 м.
(а.с.83).

Актом комісії квартального
комітету «Хутір Шевченка» від 15.04.2013 р.
встановлено, що межі присадибної
земельної ділянки між сторонами були
розділені парканом, який був знесений
відповідачем самочинно без згоди
співвласника, тобто позивачки, та
самочинно зведена прибудова,
будівництво якої на даний час не
завершено (а.с.13).

Із листа інспекції державного
архітектурно будівельного контролю у
Вінницькій області від 25.06.2012 р. №27-Н-186-1
убачається, що відповідач ОСОБА_5
самочинно, без погодженої в
установленому чинним законодавством
порядку проектної документації
розпочав роботи з порушенням ст. 9
Закону України «Про архітектурну
діяльність». За самочинне виконання
вказаних робіт відповідача притягнуто
до адміністративної відповідальності
у вигляді штрафу та вказано на
необхідність приведення об'єкта до
вимог чинного законодавства (а.с.12).

Задовольняючи позов про знесення
самочинної прибудови, суд першої
інстанції виходив з того, що позовна
вимога щодо усунення перешкод в
користуванні майном знайшла своє
підтвердження.

Однак, такий висновок зроблений
судом без належного з'ясування дійсних
обставин справи, прав та обов'язків
сторін, належної оцінки наданих ними
доказів.

Так, згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(ч.1 ст. 15 ЦК України). Способами захисту
цивільних прав та інтересів, зокрема
можуть бути припинення дії, яка порушує
право, відновлення становища, яке
існувало до порушення (ч.2 ст. 16 ЦК
України).

Стаття 376 ЦК України передбачає
можливість знесення самочинного
будівництва за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування, але лише у
разі істотного відхилення від проекту,
істотного порушення будівельних норм і
правил та вразі неможливості
проведення відповідної перебудови або
відмови особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво від її проведення.

Згідно п. 22, 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», - знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою; знесення
нерухомості збудованої з істотним
відхиленням від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотним порушенням
будівельних норм і правил (у тому числі
за відсутності проекту), можливе лише
за умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від такої перебудови.

За позовом громадянина таке рішення
може бути ухвалено лише на підставі ст.
391 ЦК України в разі доведеності ним
відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК
України факту створення йому перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном при
неможливості усунення цих перешкод в
інший спосіб.

В порушення зазначених вимог закону,
суд не з'ясував фактичні обставини
справи, що мають значення для
правильного вирішення справи,
наявність порушеного права ОСОБА_2
самочинним будівництвом відповідачем
прибудови та яким чином відсутність у
нього дозвільних документів порушило
право позивача у користуванні його
власним нерухомим майном та земельною
ділянкою, не навів жодних доводів на
спростування заперечень відповідача
щодо відмови у задоволенні позовних
вимог, які містяться в матеріалах
справи.

Крім того, судом першої інстанції не
було належно досліджено та не
враховано висновок судової
будівельно-технічної експертизи №ОС-125
від 20.11.2013 р. з якого вбачається, що
визначити причину пошкоджень у виді
тріщин штукатурного шару стін та стелі
у приміщенні житлової кімнати поз. 2-3 у
взаємозв'язку з самочинним зведенням
прибудови - не убачилось можливим (а.с.
83).

Оглядом об'єктів нерухомого майна
експертом також встановлено, що
відстань від прибудови відповідача до
межі земельної ділянки є перемінною та
становить 0,20 - 0,22 м (а.с. 83), у зв'язку з
чим не можна вважати прийнятними
твердження ОСОБА_2 щодо забудови
відповідачем безпосередньо по межі.

Крім того при вирішенні даного питання
суд залишив поза увагою те, що межі
земельної ділянки були встановлені
згідно державних актів серії ЯК № 046830
та ЯК № 046831 від 30.04.2012 р. у час, коли
стіни спірної прибудови, зокрема й та,
яка прилягає до межі на відстані менше
нормативної в 1метр, вже були зведені
відповідачем і даних щодо заперечень
позивачки з цього приводу в той час не
має.

Не ґрунтуються матеріалами справи й
посилання ОСОБА_2 стосовно
неможливості використання за
призначенням приналежної частини
земельної ділянки, так як план-схемою
розташування самочинно зведеної
незавершеної будівництвом прибудови
зафіксовано 2,90 м. відстані до прибудови
літ.«а2» позивача, а ширина її двору
складає 5,03 м. (а.с. 99).

З огляду того, що спірний об'єкт
прибудови не завершений будівництвом,
в тому числі й не облаштований даховим
покриттям з водовідведенням, суд
прийшов до передчасного висновку, що
атмосферні стоки течуть з прибудови на
будівлю та земельну ділянку позивачки,
у зв'язку з чим захистив право позивача,
яке можливо буде порушене відповідачем
у майбутньому, що є неприпустимим.

Не стверджено жодними доказами
посилання позивачки щодо виниклої
сирості, порушення відповідачем
нормативної тривалості інсоляції та
норм освітленості.

Таким чином, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
у відповідності до ст. 309 ЦПК
України, дають апеляційному суду
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову за його недоведеністю.

Судові витрати у сплаті
відповідачем судового збору з
апеляційної скарги в розмірі 114,40 грн.
присуджуються за правилами ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 грудня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, за участю третьої особи без
самостійних вимог щодо предмета спору -
Інспекції державного архітектурно
будівельного контролю у Вінницькій
області, про усунення перешкод у
користуванні майном шляхом знесення
самочинної прибудови - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 114,70 грн. витрат по сплаті
судового збору з апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)
В.О. Чуприна

Судді: (підпис)
В.В. Оніщук

(підпис) С.К. Медвецький