Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/1454/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Адамович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського
М.І., Шевчук А.М.,

при секретарі судового засідання
Капустинській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Житомирської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
протиправним і скасування рішення
Житомирської міської ради, визнання
недійсним державного акта про право
власності на земельну ділянку,
договору дарування від 26.09.2009 року,
угоди про порядок використання і
розпорядження земельною ділянкою,
встановлення порядку конкретного
користування земельною ділянкою за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ОСОБА_5 на рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 17 грудня
2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з даним позовом.

Обгрунтовуючи позов посилалися на те,
що вони з 12.06.2000 року та відповідачі, а
саме ОСОБА_4 з 17.10.1994 року, ОСОБА_3 з 27.12.2004
року є співвласниками житлового
будинку по АДРЕСА_1. Попередніми
співвласниками цього будинку - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 відповідно до
чинного на той час законодавства був
встановлений порядок користування і
розпорядження земельною ділянкою біля
будинку, який відповідно до ст.43 ЗК (1992
року) є обов'язковим для осіб, котрі
згодом придбавали відповідну частку у
будинку.

Проте, 05.09.2006 року без їх участі та
відома між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 була
укладена угода про порядок
користування земельною ділянкою, яка
суперечить угоді, укладеній
попередніми співвласниками будинку.
Зазначена угода стала підставою для
прийняття Житомирською міською радою
рішення про передачу у власність
ОСОБА_3 земельної ділянки біля будинку,
у яку ввійшла частина земельної
ділянки, що є спільним двором.

Затим, 26.09.2009 року ОСОБА_3 подарувала
одержану у власність частину
зазначеної земельної ділянки площею
0,0243га. ОСОБА_5. Оскільки земельна
ділянка набута ОСОБА_3 не на законних
підставах, то договір є недійсним.

Після зменшення позовних вимог
позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили
визнати недійсною угоду від 05.09.2006 року;
визнати протиправним та скасувати
рішення десятої сесії п'ятого
скликання Житомирської міської ради
від 27.04.2007 року № 239 «Про приватизацію,
передачу в оренду, надання дозволу на
складання проектів із землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
громадянам» в частині безоплатної
передачі у власність ОСОБА_3 земельної
ділянки по АДРЕСА_1; визнати недійсним
державний акт серії ЯГ № 790082, виданий
ОСОБА_3 про право власності на земельну
ділянку; визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки від 26.09.2009
року ОСОБА_5

Ухвалою Корольовського районного суду
м. Житомира від 17 грудня 2013 року позов
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним державного акта на земельну
ділянку відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК
України залишено без розгляду.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Застосовано позовну давність та
відмовлено в позові про визнання
недійсною угоди від 05.09.2006 року про
порядок користування і розпорядження
земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1.

Визнано протиправним та скасовано
рішення десятої сесії п'ятого
скликання Житомирської міської ради
від 27.04.2007 року № 239 «Про приватизацію,
передачу в оренду, надання дозволу на
складання проектів із землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
громадянам» в частині безоплатної
передачі у власність ОСОБА_3 земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

Визнано недійсними державний акт серії
ЯГ №790082, виданий ОСОБА_3 про право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 та договір дарування від 26.09.2009
року.

Вирішено питання судових витрат.

Частково не погодившись з рішенням
суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 і
ОСОБА_2, а також ОСОБА_3 і ОСОБА_5 подали
апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 і ОСОБА_2
вважають рішення суду в частині
відмови визнання недійсною угоди від
05.09.2006 року незаконним і
необґрунтованим, тому просять в даній
частині постановити нове рішення, яким
задовольнити їх позов. Зазначають, що
оскаржувана угода була укладена
відповідачами без їхньої участі, тому
вона порушує їхні права як
землекористувачів і суперечить нормам
чинного законодавства. Тому повинна
бути визнана недійсною.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у поданій апеляційній
скарзі просять рішення суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог скасувати та
постановити нове, яким у їх задоволенні
відмовити в повному обсязі,
застосувавши позовну давність.
Вважають, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначають, що рішення
Житомирської міської ради № 239 від
27.04.2007 року та укладена 05.09.2006 року
угода, які оскаржуються позивачами,
жодним чином не порушують їх права,
оскільки згідно порядку користування
землею визначеного попередніми
співвласниками будинку позивачам
належала земельна ділянка меншою
площею, ніж ділянка після укладення
оскаржуваної угоди.

Також вважають, що позивачами
пропущений строк позовної давності на
звернення з даним позовом до суду.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

За змістом статті 89 ЗК України,
земельна ділянка може належати на
праві спільної сумісної власності лише
громадянам. У спільній сумісній
власності перебувають земельні
ділянки, зокрема, співвласників жилого
будинку. Володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюються за договором або законом.

Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України, в редакції,
яка була чинна на час укладання спірної
угоди, виготовлення технічної
документації на земельну ділянку та
прийняття спірного рішення
Житомирської міської ради від 27.04.2007
року №239, при переході права власності
на будівлю та споруду до кількох осіб
право на земельну ділянку визначалося
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЗК України,
договір про спільну часткову власність
на земельну ділянку укладається в
письмовій формі і посвідчується
нотаріально.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановив суд та вбачається з
матеріалів справи, позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з 12.06.2000 року, а відповідачі
ОСОБА_4 з 17.10.1994 року, ОСОБА_3 з 27.12.2004 року
є співвласниками житлового будинку по
АДРЕСА_1 з визначеними частками у
будинковолодінні (а.с.12).

Попередніми співвласниками цього
будинку - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10
відповідно до чинного на той час
законодавства був встановлений
порядок користування і розпорядження
земельною ділянкою біля будинку, який
відповідно до ст.43 ЗК (1992 року) є
обов'язковим для осіб, котрі згодом
придбавали відповідну частку у будинку
(а.с.66).

Проте, 05.09.2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без
участі та відома ОСОБА_1 і ОСОБА_2, тобто
інших співвласників будинку, підписали
нову угоду про порядок використання і
розпорядження земельною ділянкою за
вказаною адресою. Зазначена угода
стала підставою для прийняття
Житомирською міською радою рішення про
передачу у власність ОСОБА_3 земельної
ділянки біля будинку (а.с.22).

Тому, встановивши, що позивачі не були
присутні при затвердженні угоди від
05.09.2006 року про порядок використання і
розпорядження земельною ділянкою та
не підписували її; згода позивачів щодо
порядку використання і розпорядження
земельної ділянки в технічній
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі та щодо складання документації,
що посвідчують право на зазначену
земельну ділянку відсутня; нотаріально
посвідченого договору про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою сторони не
укладали, то суд першої інстанції з
врахуванням вище наведених норм закону
обгрунтовано визнав, що Житомирська
міська рада прийняла рішення про
передачу у власність ОСОБА_3 земельної
ділянки з визначеною частиною без
дотримання вимог закону.

При цьому обгрунтовано визнав
протиправним та скасував вказане
рішення Житомирської міської ради від
27.04.2007 року №239 в зазначеній частині, а
також визнав недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯГ №790082, виданий ОСОБА_3

Оскільки позовна вимога про визнання
недійсним договору дарування від 26.09.2009
року, за яким ОСОБА_3 подарувала належну
їй частину зазначеної земельної
ділянки ОСОБА_5, є похідною від позовних
вимог про визнання недійсним
державного акта про право власності на
земельну ділянку на її ім'я, яка
задоволена, то суд мав підстави для
задоволення вимоги про визнання
недійсним договору дарування.

Є правильним і рішення суду в частині
відмови в позові про визнання
недійсною угоди від 05.09.2006 року із
застосованням позовної давності,
оскільки, як обгрунтовано вважав суд,
позивачами строк звернення з позовом в
цій частині пропущено без поважних
причин.

Крім того, відмова у позові в цій
частині не порушує права позивачів,
оскільки судом задоволено їх позов та
визнано протиправним і скасовано
рішення Житомирської міської ради,
визнано недійсним державний акт про
право власності на земельну ділянку,
договір дарування землі від 26.09.2009 року,
саме якими права позивачів були
порушені.

Відтак, доводи представників ОСОБА_1 -
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 викладені в
апеляційній скарзі є безпідставними.

Є безпідставними і викладені в
апеляційній скарзі доводи ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, що позивачами пропущено строк
позовної давності.

Так, з матеріалів справи №2а-276/12, яка
була предметом дослідження у суді
першої інстанції вбачається, що 18.10.2011
року ОСОБА_1 зверталася до суду з
позовом до Житомирської міської ради,
третя особа ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про
скасування рішення вказаного органу.
Тому, згідно до ст. 264 ЦК України позовна
давність перервалася і її перебіг
розпочався заново.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
та ОСОБА_5 на правильність
постановленого рішення не впливають.

З огляду на наведене колегія суддів
визнає, що доводи апеляційних скарг не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом
норм матеріального права і
порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційних скарг
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів апеляційного
суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_6 і ОСОБА_2 та апеляційну
скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: