У х в а л а

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Луцького підприємства
електротранспорту, треті особи: ОСОБА_5,
приватне акціонерне товариство
«Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ
«ТАС»), про відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 27 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що 8 листопада 2012 року водій
тролейбуса Т682 № 145, який належить
Луцькому підприємству
електротранспорту, ОСОБА_5, здійснив на
неї наїзд на пішохідному переході,
унаслідок чого вона отримала тілесні
ушкодження і з 15 листопада 2012 року по 7
грудня 2012 року знаходилась на
стаціонарному лікування. Постановою
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 7 грудня 2012 року
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України. Зазначала, що за
договором цивільно-правової
відповідальності ПрАТ «СГ «ТАС» їй
було сплачено страхове відшкодування в
сумі 900 грн, однак ця сума не покрила її
фактичні витрати на лікування, які
становили 1 937 грн 36 коп. Також
неправомірними діями відповідача їй
було завдано моральної шкоди.

У зв'язку з цим позивачка просила суд
стягнути з відповідача на її користь 1
037 грн на відшкодування майнової шкоди;
10 тис. грн на відшкодування моральної
шкоди, а також понесені нею судові
витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27
серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 15 жовтня 2013 року, позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з
Луцького підприємства
електротранспорту на користь ОСОБА_4 1
037 грн на відшкодування майнової шкоди
та 1 500 грн на відшкодування моральної
шкоди. Вирішено питання розподілу
судових витрат. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить змінити
вказані судові рішення, збільшивши
суму відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суди на
підставі доказів, поданих сторонами, що
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
водія відповідача позивачці завдано
майнової та моральної шкоди, розмір
відшкодування яких судами визначено
згідно поданих доказів, вимог
законодавства та з урахуванням вимог
розумності, справедливості,
добросовісності.

Доводи касаційної скарги про те, що при
проголошенні вступної та резолютивної
частини рішенні суду районний суд
визначив інший розмір моральної шкоди,
ніж зазначено в повному тексті
судового рішення, безпідставні,
оскільки як у резолютивній частині
рішення суду (а.с. 50), так і на технічному
засобі фіксації судового засідання
зазначені однаковий розмір
відшкодування моральної шкоди.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 15 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта