У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука
М.І.,-розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом колективного
сільськогосподарського підприємства
«Артіль-Центр» до ОСОБА_6, третя особа -
Управління праці та соціального
захисту населення Артемівського
району м. Луганська про стягнення
збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в
особі представника ОСОБА_7 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 лютого 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області від 15 травня 2013
року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року колективне
сільськогосподарське підприємство
«Артіль-Центр» (далі - КСП
«Артіль-Центр») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_6, третя особа -
Управління праці та соціального
захисту населення Артемівського
району м. Луганська про стягнення
збитків. Свої позовні вимоги
обґрунтовувало тим, що на балансі у КСП
«Артіль-Центр» перебуває житловий
будинок АДРЕСА_1. 19 листопада 2006 року
ОСОБА_6 було видано ордер на квартиру
АДРЕСА_1. Після цього відповідач
звернувся із заявою до КСП
«Артіль-Центр» про оформлення пільги
по сплаті комунальних послуг, оскільки
він є інвалідом війни третьої групи та
яку йому почали проводити з 01 січня 2007
року. У листопаді 2009 року Управління
праці та соціального захисту населення
Артемівського району м.
Луганська повідомило позивача про те,
що ОСОБА_6 з 26 січня 2008 року не
мав права на отримання пільги по сплаті
комунальних послуг за вказаною
квартирою, у зв'язку з тим, що звернувся
з заявою про отримання пільги у
Жовтневому районі м. Луганська. Грошові
кошти, виділені відповідачеві як
пільга підлягають поверненню
відповідно до вимог законодавства. За
період з 26 січня 2008 року по 31 жовтня 2009
року відповідач незаконно
користувався пільгами за комунальні
послуги, сума яких склала 5 876 грн.
20 коп. У зв'язку з викладеним позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь грошові кошти в розмірі 5 876 грн.
20 коп. та вирішили питання щодо
судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області від 15 травня 2013 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь колективного
сільськогосподарського підприємства
«Артіль-Центр» грошові кошти в розмірі
5 876 грн. 20 коп. Вирішено питання щодо
судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються
(ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що позивач звернувся до суду за
захистом своїх прав в межах строку
позовної давності, а відповідач
порушив вимоги постанови Кабінету
Міністрів України № 117 від 29 січня 2003
року, оскільки не повідомив у
встановленому порядку про зміну свого
місця проживання у зв'язку з чим не
законно отримував пільги.

Проте погодитися з такими висновками
судів повністю не можна з таких
підстав.

Судом установлено, що 19 листопада 2006
року ОСОБА_6 отримав ордер № 00039 на
право заняття житлового приміщення за
адресою: квартира АДРЕСА_1 (а. с. 14).

Відповідач 01 січня 2007 року звернувся із
заявою до КСП «Артіль-Центр» про
оформлення пільг по сплаті комунальних
послуг за вказаною квартирою (а. с. 9-10).

03 квітня 2007 року ОСОБА_6 звернувся до
Управління праці та соціального
захисту населення Артемівського
району м. Луганська із заявою про
взяття його на облік для надання пільг
(а. с. 53).

Облік пільговиків ведеться шляхом
формування на кожного пільговика
персональної облікової картки
Управлінням праці та соціального
захисту населення Артемівського
району м. Луганська (а. с. 53 зворот).

13 лютого 2008 року відповідач був
зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2 (а. с. 52).

26 листопада 2009 року Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівського району м. Луганська
дізналося, що пільговик ОСОБА_6 з 13
лютого 2008 року зареєстрований у
АДРЕСА_2 (а. с. 52 зворот).

Надані позивачем послуги за період з 26
січня 2008 року по 31 жовтня 2009 року за
адресою: квартира АДРЕСА_1 складають
суму 5 876 грн. 20 коп. (а. с. 33).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому боржник зобов'язаний вчинити на
користь кредитора певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникає з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Частиною 5
вищезазначеної статті визначено, що у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: 1) втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
інвалідам війни та прирівняним до них
особам (стаття 7) надаються такі пільги,
зокрема, 100-процентна знижка плати за
користування комунальними послугами
(газом, електроенергією та іншими
послугами) та скрапленим балонним
газом для побутових потреб в межах
середніх норм споживання. Площа житла,
на яку надається знижка, при
розрахунках плати за опалення
становить 21 кв. метр опалювальної площі
на кожну особу, яка постійно проживає у
житловому приміщенні (будинку) і має
право на знижку плати, та додатково 10,5
кв. метра на сім'ю.

Пунктом 7 Постанови Кабінету Міністрів
України № 117 від 29 січня 2003 року
«Про єдиний державний автоматизований
реєстр осіб, які мають право на пільги»
передбачено, що у разі зміни місця
проживання в межах
адміністративно-територіальної
одиниці, яку обслуговує уповноважений
орган, пільговик або його законний
представник повинен повідомити його
про це письмово.

У разі зміни зареєстрованого місця
проживання поза межами
адміністративно-територіальної
одиниці пільговик знімається з
обліку в уповноваженому органі за
попереднім зареєстрованим місцем
проживання та стає на облік за новим
зареєстрованим місцем проживання.

Уповноважені органи за попереднім
зареєстрованим місцем проживання
пільговика закривають його
персональну облікову картку та видають
пільговику довідку про зняття з
обліку, а за новим зареєстрованим
місцем проживання відкривають нову
облікову картку з дати реєстрації
пільговика.

Судом першої інстанції при ухваленні
рішення про часткове задоволення
позову було встановлено, що сторони
перебували у зобов'язальних
правовідносинах, оскільки позивач
надавав відповідачу комунальні
послуги на пільгових умовах, а
відповідач в свою чергу зобов'язувався
у триденний термін повідомити КСП
«Артіль-Центр» про зміну умов та місця
свого проживання.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції в
порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України, не
визначився належним чином з характером
спірних правовідносин, не надав
належної оцінки наявним у справі
доказам, зокрема, зауважуючи що
відповідач не повідомив Управління
праці та соціального захисту населення
Артемівського району м. Луганська про
зміну місця проживання у триденний
строк, як передбачено його заявою про
взяття на облік для надання пільг, не
перевірив чи змінив відповідач
одночасно і місце проживання, оскільки
як вбачається з матеріалів справи,
квартира, за адресою якої
нараховувалась останньому пільга по
сплаті житлово-комунальних послуг
належить йому та членам його сім'ї на
праві приватної власності. Одночасно,
судом першої інстанції не надано
належної оцінки договорам про надання
послуг від 01 червня 2008 року (а.с. 86), від 04
червня 2010 року (а.с. 83-85), укладеним між
КСП «Артіль-Центр» та відповідачем, де
в п. 1.3 договору зазначено про пільги
відповідача як інваліда війни.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог,
суд першої інстанції виходив з того, що
з відповідача підлягає до стягнення
сума заборгованості за період з 26
січня 2008 року по 31 жовтня 2009 року,
жодним чином не обґрунтувавши такий
висновок, оскільки Управління
соціального захисту населення
Жовтневої районної у м. Луганську ради
Луганської області звернулось з листом
за №8817 від 26 листопада 2009 року (а.с. 52
зворот) про надання інформації про
зняття з персоніфікованого обліку в
Єдиному державному автоматизованому
реєстрі осіб, які мають право на пільги
без зазначення отримання відповідачем
пільг за новим місцем реєстрації.

Водночас, суд першої інстанції
належним чином не визначився чи є
заборгованість, яку просив позивач
стягнути з відповідача за своєю
правовою природою збитками з
урахуванням положень ст. 22 ЦК України
чи комунальними послугами в розумінні
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, не врахував зазначене вище та
дійшов помилкового висновку щодо
залишення суду рішення суду першої
інстанції без змін.

Колегія суддів вважає, що рішення
першої та апеляційної інстанцій
повинні бути скасовані, а справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції, який повинен
урахувати зазначене та вирішити справу
з урахуванням викладених обставин.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 лютого 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області від 15 травня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. КузнєцовСудді:О.В.
Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук