Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/455/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Циганаш І.А.
УХВАЛА

28.01.2014

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Дьомич Л.М.

суддів: Єгорової С.М.; Пищиди М.М.

з участю секретаря: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 25 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики від
20 червня 2012 року у розмірі 29 000 (двадцять
дев'ять тисяч) гривень, з урахуванням
відсотків річних від суми боргу у
розмірі 52 200 грн., а всього 81 200 грн. та
витрати по оплаті судового збору.
Ухвалою від 14 березня 2013 року у справі
відкрито провадження. ( а.с.25).

З метою забезпечення позову 22
листопада 2013 року ОСОБА_2 подав
письмову заяву про забезпечення
позову, шляхом накладення арешту на
нерухоме майно ОСОБА_3 ( квартира, яка
знаходиться АДРЕСА_1).

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 25 листопада 2013 року в
задоволенні заяви відмовлено. (а.с.10-11).

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
ставиться питання про скасування
ухвали як такої, що постановлена з
порушенням норм процесуального права.
Посилався зокрема, на те, що суд не
з'ясував обставини справи, не дав
належну оцінку доводам, якими він
обґрунтував доцільність та
необхідність вжиття заходів для
забезпечення позову і безпідставно
відмовив у задоволенні заяви.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_2 та
його представника- ОСОБА_5, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а ухвала суду скасуванню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 210 ЦПК України
ухвала суду, що постановляється як
окремий документ, складається з
мотивувальної частини із зазначенням
мотивів, з яких суд дійшов висновків, і
закону, яким керувався суд,
постановляючи ухвалу.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що
позов забезпечується, зокрема:
накладенням арешту на майно і грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб;
забороною вчиняти певні дії. Суд може
застосувати кілька видів забезпечення
позову.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006р. «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитись в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати відповідність виду
забезпечення позову, який просить
застосувати особа, котра звернулась з
такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про відмову у
задоволенні заяви щодо забезпечення
позову, суд першої інстанції послався
на те, що забезпечення позову є
недоцільним, зазначені причини, у
зв'язку з якими необхідно забезпечити
позов являються безпідставними та
необґрунтованими. ОСОБА_2 не було
обґрунтовано такий вид забезпечення
позову як арешт та не зазначено
обставини стосовно того, що ОСОБА_3 має
намір відчудження квартири та що у
зв'язку з цим існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду у разі
задоволення позову.

Із змісту позовної заяви виходить, що
між сторонами що 20 червня 2012 року був
укладений договір позики коштів у
розмірі 29 000 (двадцять дев'ять тисяч)
гривень.(а.с.4). ОСОБА_4 зобов'язалась
повернути позику разом з нарахованими
відсотками за користування до 20 грудня
2014 року, що підтверджується розпискою
(а.с.5). Проте, на протязі тривалого часу
відповідач не виконує взяті на себе
зобов'язання - не повертає суму позики
та проценти за користування, внаслідок
чого виникла заборгованість. Згідно
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, яка видана
22 листопада 2013 року Реєстраційною
службою Кіровоградського міського
управління юстиції Кіровоградської
області ОСОБА_3 належить на праві
власності квартира, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, що підтверджується
матеріалами цивільної справи. (а.с.8-9).

Позивач зазначає, що перебування майна
у боржника дає йому можливість
безперешкодно відчужити це майно,
будь-яким особам, що призведе до
неможливості виконання рішення у разі
задоволення позову ОСОБА_2.

Покладений в основу оскаржуваної
ухвали висновок суду не повною мірою
узгоджується з положеннями ст.ст.151-153
ЦПК щодо підстав та порядку
забезпечення позову, з наведеними
роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду
України.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд першої інстанції у повному
обсязі не пересвідчився в тому, що
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

При цьому, суд першої інстанції не
з'ясував обсяг позовних вимог, дані про
особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просив застосувати
позивач, позовним вимогам.

Оскільки судом першої інстанції
порушений порядок, встановлений для
вирішення заяв про забезпечення
позову, то колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню та
оскаржувана ухвала не може залишатися
в силі і підлягає скасуванню, а питання
підлягає передачі на новий розгляд до
суду першої інстанції у відповідності
до положень п. 3 ст. 312 ЦПК України.

При новому розгляді заяви, суду першої
інстанції необхідно всебічно, повно,
та об'єктивно перевірити
обґрунтованість доводів позивача з
урахуванням наданих сторонами доказів
та пересвідчитися в тому, чи існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання у майбутньому
рішення суду, а також чи є заходи
забезпечення позову, які просить вжити
позивач і чи співмірні вони із
заявленими позовними вимогами.

Зазначаючи в резолютивній частині
ухвали, що вона не підлягає оскарженню
окремо від рішення суду, суд не взяв до
уваги Рішення Конституційного суду
України від 28 квітня 2010 року №12-рп/2010
щодо офіційного тлумачення положень
пункту 2 частини першої статті 293 ЦПК
України, що окремо від рішення суду в
апеляційному порядку можуть бути
оскаржені ухвали суду першої інстанції
як про забезпечення позову і щодо
скасування забезпечення позову, так і
ухвали про відмову в забезпеченні
позову і скасування забезпечення
позову.

Наведене свідчить, що питання про
забезпечення позову вирішено судом з
порушенням норм процесуального права,
а тому ухвала суду про відмову в
задоволенні заяви про забезпечення
позову підлягає скасуванню, з підстав
передбачених п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, з
постановленням нової ухвали про
задоволення заяви про забезпечення
позову.

Доводи апеляційної скарги щодо
накладення арешту на майно апеляційним
судом не ґрунтуються на законі,
оскільки відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК
України суд апеляційної інстанції під
час розгляду апеляції на ухвалу суду не
може вирішити питання про забезпечення
позову, оскільки справа за позовом
ОСОБА_2 не перебуває у провадженні
апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 25 листопада 2013
року - скасувати.

Матеріали справи повернути до суду
першої інстанції для вирішення заяви
про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і оскарженню
не підлягає.

Головуюча:

Судді: