АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1446/14
Головуючий 1-ї інстанції - Гайдук Л.П.
Справа №2-8950/11
Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна
С.Г.

при секретарях - Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 16 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до
акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
третя особа: ОСОБА_3 про визнання
договору іпотеки припиненим, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до
акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(надалі - АКБСР «Укрсоцбанк» або Банк),
третьої особи: ОСОБА_3, в якому просив
припинити правовідносини між ним та
Банком за іпотечним договором за
№830/27/14-4/48/8-116 від 02.04.2008року та за
іпотечним договором № 830/27/14-4/48/8-117 від
02.04.2008року.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що
02.04.2008року між АКБ «Укрсоцбанк» та
третьою особою ОСОБА_3 був укладений
договір відновлювальної кредитної
лінії №830/27/14-4/12/8-149, згідно якого Банк
зобов'язався надати ОСОБА_3 грошові
кошти в сумі 390 600,00доларів США. У
забезпечення виконання зобов'язань за
цим кредитним договором було укладено
два вищезгаданих іпотечних договорів,
згідно яких позивач передав в іпотеку
Банку належний йому на праві приватної
власності житловий будинок з
надвірними забудовами по АДРЕСА_1,
загальною площею 568,2кв.м, житловою
площею 164,2кв.м, вартістю 530 000,00доларів
США, а також земельну ділянку, площею
0,1000га, вартістю визначеною за згодою
сторін в сумі 227 250,00грн., що в
еквіваленті складає 45 00,00дол. США.
Позивач вважає, що вказані іпотечні
договори є нікчемними, т.я. Банк не мав
право на укладання договору
відновлювальної кредитної лінії в
іноземній валюті, оскільки у нього
відсутня необхідна ліцензія на
здійснення валютних операцій. Вказує
також на те, що іпотечні договори були
підписані сторонами ще до отримання
ОСОБА_3 кредитних коштів, що суперечить
вимогам діючого законодавства. Окрім
того, Банк не повідомив позивача про
збільшення відсоткової ставки,
оскільки з цього приводу додаткова
угода не укладалася.

У судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2 підтримала заявлені вимоги і
просила їх задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві.

Відповідач АКБ «Укрсоцбанк» про час і
місце розгляду справи повідомлявся у
встановленому законом порядку, про
причини неявки свого представника суд
не повідомив.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 16 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове про задоволення його позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи та на неналежну
оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені надані сторонами
докази, їм дана належна правова оцінка,
правильно визначено природу спірних
правовідносин та закон, який їх регулює
та на підставі встановленого ухвалене
рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.
10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

За змістом ст.ст. 572, 575, 578 ЦК України
іпотека є видом забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні й користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки.

Також, згідно ч.1 ст.1 Закону
України «Про іпотеку» від 05.06.2003р. №898-ІV
(з подальшими змінами та доповненнями)
(далі - Закон) іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі
договору, закону або рішення суду.
Взаємні права і обов'язки іпотекодавця
та іпотекодержателя за іпотечним
договором виникають з моменту його
нотаріального посвідчення. Іпотека має
похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору. У разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки
(ст.3 цього Закону).

Судом встановлено,
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами, що 02.04.2008року між АКБ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений
договір відновлювальної кредитної
лінії №830/27/14-4/12/8-149, згідно якого Банк
надав ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі
390 600,00доларів США, на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, зокрема, під 13%
(процентів) річних та комісій, строком
до 11.04.2023року, з визначенням графіку
погашення заборгованості (а.с. 6-19).

У забезпечення виконання зобов'язань
за вищеназваним договором кредиту, між
Банком та позивачем ОСОБА_1 було
укладено два іпотечних договори. Так,
за іпотечний договором №830/27/14-4/48/8-116
від 02.04.2008року ОСОБА_1 передав в іпотеку
Банку нерухоме майно - житловий
будинок, загальною площею 568,2кв.м,
житловою площею 164,2кв.м, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 530 000,00доларів США, і який
складається з літ. «А-2» - житловий
будинок, №1-3 огорожа, №1 - замощення, та
належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі договору
дарування від 09.10.2001року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим №1754. За іпотечним
договором №830/27/14-4/48/8-116 від 02.04.2008року
ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку
нерухоме майно - земельну ділянку,
площею 0,1000га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1,вартістю визначеною
за згодою сторін в сумі 227 250,00грн., що в
еквіваленті складає 45 000,00доларів США
за офіційним курсом Національного
Банку України.

Укладаючи вищевказані договори
іпотеки, позивач ОСОБА_1 виступив в
якості майнового поручителя перед
Банком.

Як пояснив в судовому засіданні
апеляційного суду представник
відповідача, позичальник грошей ОСОБА_3
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором виконувала не належним
чином, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість по сплаті кредитних
сум. На теперішній час Банком заявлено
вимоги про погашення виниклої
заборгованості шляхом звернення
стягнення предмети іпотеки.

Розглядаючи спір по суті, суд першої
інстанції дійшов правильного та
обґрунтовано висновку про відсутність
підстав для визнання договору іпотеки
припиненим. При цьому суд виходив з
того, що відповідно до положень ст.31
Закону України «Про заставу», ст.ст.1, 11
Закону України «Про іпотеку» майновий
поручитель - є заставодавцем або
іпотекодавцем. Згідно ст.546 ЦК України
застава (іпотека) є різними видами
забезпечення грошового зобов'язання,
тому норми, що регулюють поруку,
зокрема ст.ст. 553-559 ЦК України не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки останній відповідає перед
заставодержателем за виконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
застави чи іпотеки.

В даному випадку, посилання
позивача, як на підставу для припинення
дій іпотечних договорів, що Банком в
односторонньому порядку підвищено
відсоткову ставку за кредитним
договором з ОСОБА_3, не можна брати до
уваги, оскільки ця обставина не
свідчить про порушення прав позивача,
т.я. він є майновим поручителем, який
відповідає виключно в межах
заставленого (переданого в іпотеку)
майна.

Інші доводи позивача, а саме про
укладання договору кредиту в іноземній
валюті та на відсутність у Банку
індивідуальної ліценції НБУ на
здійснення операцій щодо надання та
одержання резидентами кредитів у
іноземній валюті, то ці обставини
відносяться до правовідносин, які
виникли між кредиторами - Банком та
третьою особою ОСОБА_3, отже, ніяким
чином не впливають на дії іпотечних
договорів, які укладалися Банком з
ОСОБА_1

Оскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
суттєвими не являються, тому колегія
суддів не вбачає підстав для зміни або
скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315,
317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 16 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -