У х в а л а

24 березня 2014 року м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Гримич М.К.,
Євтушенко О.І.,

Мартинюка
В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2013
року та ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи:
Сектор громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Сихівського
районного відділу Львівського
міського управління головного
управління міністерства внутрішніх
справ України у Львівської області,
Орган опіки і піклування Сихівської
районної адміністрації м. Львова, про
визнання квартири особистою приватною
власністю та визнання особи такою, що
втратила право на проживання, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про поділ майна подружжя та визнання
права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, в якому
з просив визнати за ним право власності
на квартиру АДРЕСА_1, визнати ОСОБА_3
такою, що втратила право на
користування даною квартирою,
зобов'язати СГІРФО Сихівського РВ ЛМУ
ГУ МВС України у Львівській області
зняти відповідачку з реєстрації,
виселити її з спірної квартири. Позовні
вимоги мотивував тим, що спірна
квартира була придбана за його
особисті кошти на підставі договору
завдатку від 25 грудня 2001 року, згідно
якого він передав власникам квартири
гроші в розмірі 28 890 грн. На підставі
договору купівлі-продажу від 19 квітня
2002 року оформлено реєстраційне
посвідчення від 08 травня 2002 року та
зареєстровано право власності на його
ім'я. З 2010 року відповідачка покинула
квартиру та в ній не проживала. У червні
2011 року ОСОБА_3 поселилась у квартирі
без згоди позивача та перешкоджає йому
у користуванні квартирою.

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4
про поділ спірної квартири та просила
визнати за кожним з подружжя по 1/2
частці спірної квартири та визнати за
нею права власності на 1/2 частку
квартири, посилаючись на те, що
квартиру вони придбали разом з
відповідачем за спільні кошти.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 06 лютого 2012 року
визнано за ОСОБА_4 право особистої
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право
на користування зазначеною квартирою.

Зобов'язано СГІРФО Сихівського РВ ЛМУ
ГУМВСУ у Львівській області зняти з
реєстрації ОСОБА_3 зі спірної квартири.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 03 червня 2013 року
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення первісного позову
та відмови у задоволенні зустрічного
позову скасовано, позови задоволено
частково.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/25
ідеальну частину спірної квартири, а за
ОСОБА_4 - 24/25 ідеальної частини спірної
квартири.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2013
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Львівської області від 03 червня 2013
року у вказаній справі на підставі п.5
ч.4 ст. 328 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 грудня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
Органу опіки і піклування Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 06 лютого 2012
року, рішення апеляційного суду
Львівської області від 03 червня 2013 року
у вказаній справі на підставі п.5 ч.4 ст.
328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд даної ухвали суду
касаційної інстанції в порядку,
визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК
України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3
посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема положень
ст. 570 ЦК України, що в свою чергу,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

В обґрунтування своєї правової позиції
щодо неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року у справі за
первісним позовом про стягнення суми
за невиконання договору, стягнення
незаконно отриманих коштів та
відсотків за їх користування, за
зустрічним позовом про припинення
правовідносин, визнання права на
неповернення грошових коштів та
стягнення збитків, та на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року у справі за
позовом про примусове виконання
обов'язку в натурі та стягнення штрафу.

Дослідивши подані заявником матеріали,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 Цивільного процесуального кодексу
України», постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору у
справі й застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

За таких обставин, колегія суддів також
не знаходить підстав для допуску
вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України,
оскільки ухвалами колегій суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 18 грудня 2013 року та від 25 грудня 2013
року, на які посилається заявник, було
скасовано судові рішення судів
попередніх інстанцій з передачею справ
на новий розгляд. Тобто, вказаними
ухвалами остаточного вирішення спору
та застосування норм матеріального
права судом касаційної інстанції не
відбулося, тому на таку ухвали не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Враховуючи наведене, у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, треті особи: Сектор
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Сихівського районного
відділу Львівського міського
управління головного управління
міністерства внутрішніх справ України
у Львівської області, Орган опіки і
піклування Сихівської районної
адміністрації м. Львова, про визнання
квартири особистою приватною
власністю та визнання особи такою, що
втратила право на проживання, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про поділ майна подружжя та визнання
права власності на квартиру, за заявою
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2013 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 грудня 2013 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
М.К. Гримич

О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік