Справа № 303/7750/13- ц
№
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2014 року
м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого Котубей І.І.

при секретарі Панас М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП. Свої вимоги позивач мотивує тим, що
01.12.2010 року о 18.00 год. відповідач ОСОБА_4
керував транспортним засобом
«Мерседес-Бенс», державний номерний
знак НОМЕР_1, в с.В.Коропець,
Мукачівського району Закарпатської
області, не вибрав безпечну швидкість
руху, не врахував дорожню обстановку в
умовах недостатньої видимості, в
результаті чого допустив зіткнення з
автомобілем марки «Мерседес-Бенс»,
державний номерний знак НОМЕР_2,
належний позивачеві ОСОБА_3, внаслідок
чого автомобілі пошкоджені. У вчиненні
даної ДТП винним є саме відповідач
ОСОБА_4, відносно нього складено
протокол про адміністративне
правопорушення за ст. 124 КУпАП та
притягнуто до відповідальності.
Зокрема, постановою Мукачівського
міськрайонного суду від 09.08.2011 року
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу 340 грн. Вина ОСОБА_4 у вчиненні
даного правопорушення стверджується
також протоколом про адміністративне
правопорушення, схемою ДТП,
поясненнями правопорушення та свідків.
Оскільки вина відповідача встановлена
судовими рішеннями, тому відповідно до
ч.3 ст. 61 ЦПК України дана обставина не
потребує доказуванню. Внаслідок ДТП
позивачеві завдана матеріальна шкода в
сумі 63 772,22 грн., розмір даної шкоди
підтверджується актом виконаних робіт,
рахунками. Крім того, позивач зазначає,
що йому завдано і моральну шкоду, яку
він оцінює в 10 000 грн. Моральна шкода
полягає в тому, що його автомобіль
тривалий час був на ремонті, він не міг
ним користуватися, було порушено його
звичайний спосіб життя. При підготовці
матеріалів до суду ним було оплачено
переклад рахунку та його нотаріальне
посвідчення на суму 120 грн. В зв'язку з
цим позивач просить стягнути з
відповідача на його користь
матеріальну та моральну шкоду на
загальну суму 73 772,22 грн., витрати на
переклад та посвідчення рахунку в сумі
120 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав
повністю з підстав, зазначених в
позовній заяві, просив їх задовольнити.
При цьому пояснив, що вина відповідача
у вчиненні ДТП та спричиненні позивачу
шкоди повністю доведена, постанова про
притягнення його до адміністративної
відповідальності по суті не скасована,
а тільки приєднана до матеріалів
кримінальної справи. Моральна шкода
полягає в тому, що даний спір
вирішується тривалий час, позивач
постійно ходить в суди, переживає. Не
заявлення вимоги до страхової компанії
у даній справі не є суттєвим, це тільки
технічні моменти, які важливого
значення не мають. Вважає вимоги
позивача обґрунтованими і такими, що
підлягають до задоволення.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти позову та
просив повністю відмовити в його
задоволенні. Свої заперечення
обґрунтовує тим, що вина відповідача у
вчиненні адміністративного
правопорушення, внаслідок якої завдано
шкоду майну позивача, нічим не
доведено, постанова судді про
притягнення його до адміністративної
відповідальності скасована,
відповідно до постанови слідчого про
закриття кримінального провадження
склад злочину відсутній як у діях
позивача, так у діях відповідача.
Позивачем не доведено розмір завданої
йому матеріальної шкоди, оскільки
надані ним суду рахунки та акти не
можуть бути прийнятими до уваги, ніякі
експертизи для визначення суми збитків
не проводилися, клопотання про їх
призначення представником позивача не
заявлялися. Оскільки цивільна
відповідальність відповідача була
застрахована, то в даному випадку позов
слід було пред'являти до страхової
компанії. Також представник
відповідача зазначає, що тривалий час
вирішення даного спору не є внаслідок
дій відповідача, тому він не повинен за
це відшкодовувати позивачу моральну
шкоду.

Заслухавши думку учасників судового
процесу та дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши обставини, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, оцінивши
досліджені в судовому засіданні
докази, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 01
грудня 2010 року приблизно о 18 годині 20
хв. на автодорозі Мукачево-Рогатин, в
с.В.Коропець Мукачівського району,
поблизу приміщення кафе-пекарні,
сталася дорожньо-транспортна пригода,
в ході якої відбулося зіткнення двох
автомобілів, а саме автомобіля «MERCEDES-BENZ
250D», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 із
автомобілем «MERCEDES-BENZ GL-320», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3. В результаті даної
пригоди автомобілі зазнали пошкоджень.

Факт дорожньо-транспортної пригоди та
факт пошкодження автомобілів не
заперечується представниками сторін в
судовому засіданні.

Постановою судді Мукачівського
міськрайонного суду від 09 серпня
2011року встановлено, що дана пригода
сталася внаслідок порушення Правил
дорожнього руху ОСОБА_4, якого визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення та накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в сум 340 гривень (а.с. 6).

Однак, постановою судді апеляційного
суду Закарпатської області від 26
жовтня 2011 року скасовано постанову
судді першої інстанції від 09.08.2011 року,
провадження по справі про притягнення
ОСОБА_4 до відповідальності за ст. 124
КУпАП закрито з передачею матеріалів
справи про адміністративне
правопорушення прокурору
Мукачівського району для приєднання до
матеріалів кримінальної справи (а.с.49).

В подальшому ніяких рішень щодо
притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП не приймалося, в матеріалах
справи будь-які дані про це відсутні.

За таких обставин, посилання позивача у
позовній заяві та його представника в
судовому засідання на постанову судді
Мукачівського міськрайонного суду від
09.08.2011 року, як на доказ вини
відповідача у завданні шкоди позивачу,
є необґрунтованим, оскільки така
постанова скасована.

Відповідно до постанови про закриття
кримінального провадження від 30
листопада 2013 року, кримінальне
провадження за фактом ДТП, яка мала
місце 01.12.2010 року на автодорозі
Мукачево-Рогатин, в с.В.Коропець
Мукачівського району, закрито на
підставі п.2 ч1 ст. 284 КПК України, у
зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_4
та ОСОБА_3 ознак складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286
КК України. З аналізу вказаної
постанови вбачається, що вона не
містить жодних висновків про порушення
водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху,
про вчинення ним адміністративного
правопорушення, а містить тільки
висновок про відсутність в його діях
складу злочину.

Оскільки постанова судді від 09.08.2011
року, на яку посилається позивач,
скасована, постанова слідчого про
закриття кримінального провадження не
містить жодних даних про винність
відповідача у вчиненні ДТП та завданні
позивачу шкоди, твердження позивача та
його представника про доведеність вини
відповідача судовими рішеннями і
відсутність потреби її доводити є
необґрунтованими і до уваги судом не
приймаються.

Оскільки в даному випадку між
сторонами виник спір з приводу
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
зіткнення транспортних засобів, які є
джерелом підвищеної небезпеки, дані
правовідносини регулюються ст.ст. 1187,
1188 ЦК України. При цьому, враховуючи, що
в даному спорі має місце завдання шкоди
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, потерпілими
внаслідок ДТП є володільці
транспортних засобів, а не треті особи,
саме володілець одного з транспортних
засобів, за участю яких сталася ДТП,
звернувся до суду з даним позовом,
застосуванню підлягає ст. 1188 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, для встановлення підстав
та розміру відшкодування завданої
позивачеві матеріальної шкоди в даному
випадку слід належними по справі
доказами довести, хто з учасників ДТП є
винним у завданні шкоди.

На вказані обставини наголошує і Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у п.8
Постанови Пленуму № 4 від 01.03.2013 року.

В порушення вимог даної норми
позивачем, як зазначено вище, не надано
жодного належного доказу, яким би
підтверджувалася вина відповідача у
вчиненні ДТП.

Крім того, при вирішенні даного спору
суд приходить до висновку, що позивачем
не доведено жодними належними доказами
розмір завданої йому матеріальної
шкоди.

Як на доказ розміру завданої шкоди
позивач посилається на акт виконаних
робіт № На-К-0001457 від 27.12.2010 року (а.с.18),
акт на відновлюваний ремонт автомобіля
від 29.03.2012 року (а.с. 19), список
замовлених запчастин (а.с. 20), рахунок №
8 від 29 березня 2012 року (а.с. 21).

Проаналізувавши дані документи та
надавши їм відповідну оцінку суд
приходить до висновку, що вони не
можуть бути прийнятими до уваги
виходячи з наступного.

Акт виконаних робіт від № На-К-0001457 від
27.12.2010 року ніким не підписаний, його
копія ніким не посвідчена. В даному
акті зазначено перелік виконаних
робіт, однак немає жодних доказів, що ці
роботи виконувалися для відновлення
автомобіля саме внаслідок його
пошкодження при ДТП, яка мала місце
01.12.2010 року.

Акт на відновлюваний ремонт автомобіля
та рахунок № 8 видані 29.03.2012 року, тобто
майже через півтора роки після пригоди,
їх копії також ніким не посвідчені,
факт того, що виконані роботи та
запчастини, вказані в акті, необхідні
були саме для ремонту автомобіля
внаслідок його пошкодження 01.12.2010 року,
ніякими доказами не підтверджено.

Список замовлених запчастин також
ніким не підписаний, не посвідчений, на
ньому відсутні будь-які реквізити
документу, незрозумілим взагалі є його
походження.

Таким чином, вказані докази не можуть
вважатися належними доказами по
справі, якими б підтверджувався розмір
завданої позивачу шкоди. Про
приєднання до справи інших доказів чи
про їх витребування представник
клопотань не заявляв, питання про
призначення експертиз не ставив.

Крім вказаних обставин, з матеріалів
справи вбачається, що на момент
дорожньо-транспортної пригоди
цивільна відповідальність ОСОБА_4 була
застрахована, що підтверджується
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/ 8671710 (а.с. 23).

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування шкоди
в результаті дорожньо-транспортної
пригоди безпосередньо до особи, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, суд має право
виключно в порядку, передбаченому
статтею 33 ЦПК, залучити до участі у
справі страхову організацію
(страховика), яка застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

У дані справі представник позивача не
заявляв клопотання про залучення
страхової компанії до участі в справі в
якості відповідача, зазначив, що це є
необов'язково. Будь-яких даних про те,
що стягувати завдану позивачу шкоду зі
страховика немає підстав, що
відповідач має відповідати особисто,
суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд приходи
до висновку, що заявлені позивачем
вимоги є необґрунтованими, вказані ним
в позові обставини нічим не доведені, а
тому в позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст. 1187, 1188 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП - відмовити.

Судові витрати по справі віднести на
рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Закарпатської
області через Мукачівський
міськрайонний суд.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду
І.І.Котубей