Справа № 495/9336/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/9336/13-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя

В С Т А Н О В И В :

21.11.2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про поділ майна, що
є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя.

28.02.2014 року ОСОБА_1 подано до суду
додаткову позовну заяву з уточненими
позовними вимогами, відповідно до якої
позивач просить суд:

- поділити майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, а саме: житловий будинок
АДРЕСА_1;

- визнати право власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1, за
ОСОБА_1;

- зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
перешкод ОСОБА_1 в користуванні,
володінні та розпорядженні належною їй
? частиною житлового будинку АДРЕСА_1;

- визнати право власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1, за
ОСОБА_2.

Позивач - ОСОБА_1, в судові засідання
28.01.2014 року, 03.03.2014 року та 17.03.2014 року не
з'явилась, але подала до суду заяву,
згідно якої заявлені позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та просить
їх задовольнити та розглянути справу
без її участі.

Відповідач - ОСОБА_2, в судові засідання
28.01.2014 року, 03.03.2014 року та 17.03.2014 року не
з'явився, але подав до суду заяву,
згідно якої проти задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 в частині поділу майна, що
є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, не заперечує та просить суд
розглянути справу без його участі.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності учасників судового
процесу на підставі наявних та
достатніх для розгляду матеріалів
справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є законними, правомірними,
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
25.01.1974 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, було
зареєстровано шлюб у виконавчому
комітеті Шабівської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області, актовий запис № 38, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_2 від 18.10.1997 року.

Під час шлюбу, було придбано житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею - 46,5
кв.м. та житловою площею - 40,5 кв.м., який
було зареєстровано на ОСОБА_2 на
підставі договору № 2318/Б
купівлі-продажу нерухомого майна від
24.06.1999 року та на підставі рішення
виконавчого комітету Шабівської
сільської ради № 2/ХУ-ХХІІІ від 10.08.2000
року.

Відповідно до технічного паспорту від
02.09.1998 року (інвентарний номер 1315,
реєстровий номер 7-740), власником
будинку АДРЕСА_1, є ОСОБА_2

28.10.2005 року ОСОБА_2 на підставі рішення
Виконавчого комітету Шабівської
сільської ради № 179/2005 було одержано
дозвіл на будівництво господарських
будівель, а саме двох сараїв, гаражу з
підвалом, веранди до будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету
Шабівської сільської ради № 96/2006 від
21.07.2006 року ОСОБА_2 було дозволено
будівництво господарських будівель, а
саме: вбиральні, душу і шахтного
колодязю по АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки № 1436 від 21.11.2013
року, виданої позивачу Виконавчим
комітетом Шабівської сільської ради,
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно мешкає за
адресою АДРЕСА_1. Також, згідно запису
по господарській книзі сільської ради
за 2013 рік, особовий рахунок № НОМЕР_3, за
адресою АДРЕСА_1, мешкають:

- чоловік - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5;

- син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

З довідки № 1437 від 21.11.2013 року, виданої
позивачу Виконавчим комітетом
Шабівської сільської ради, вбачається,
що згідно даних паспорту ОСОБА_1
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

За твердженням позивача, в серпні між
сторонами почали виникати сімейні
суперечки та сварки, в результаті чого
ОСОБА_1 була вимушена проживати з
дітьми окремо та у жовтні 2013 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
розірвання шлюбу. Зараз відповідач
проживає з іншою жінкою.

ОСОБА_2 в добровільному порядку
відмовляється від поділу майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Дані обставини і стали
підставою для звернення ОСОБА_1 до суду
з відповідним позовом.

У відповідності до ч.3 ст.368 Цивільного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хворобою, тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Закон закріплює існування двох видів
права спільної власності: з
визначенням часток учасників - спільна
часткова і без визначення таких часток
- спільна сумісна. Центральним у їх
розмежуванні є те, що частка
співвласників у праві спільної
часткової власності є вираженою
арифметично (1/2, 2/3, 4/5 і т. д.). Натомість
частка учасника спільної сумісної
власності у спільному майні завчасно
не визначена. Остання встановлюється
при поділі майна між співвласниками, а
також при виділі частки когось із них.

Однією з підстав набуття права
спільної сумісної виступає факт
укладення (реєстрації) шлюбу. Стаття 60
Сімейного кодексу України поширює
правовий режим спільної сумісної
власності на майно, набуте подружжям за
час шлюбу, що є продовженням загальної
норми ч.3 ст.368 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що
перебуває на праві спільної сумісної
власності подружжя, належить кожному з
них незалежно від того, в який момент
здійснюється поділ: під час шлюбу або
після його розірвання. Поділ може бути
здійснений як за домовленістю
подружжя, так і за судовим рішенням.

Статтею 70 Сімейного кодексу України
встановлено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними, або
шлюбним договором.

Оскільки спільна сумісна власність не
передбачає визначення часток
учасників, а поширюється на усе майно,
при здійсненні поділу такого майна
слід виходити з презумпції рівності
часток. Принцип рівності часток
застосовується незалежно від того, чи
здійснюється поділ у судовому або у
позасудовому порядку.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори про поділ майна подружжя, суди
повинні враховувати, що само по собі
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, набуте за час шлюбу. Проте
розпорядження таким майном після
розірвання шлюбу здійснюється
колишнім подружжям виключно за
взаємною згодою відповідно до положень
ЦК, оскільки в таких випадках
презумпція згоди одного з подружжя на
укладення другим договорів з
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя вже не діє.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» встановлено,
що, вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею - 46,5 кв.м. та житловою площею - 40,5
кв.м., придбаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
період спільного шлюбу. Але і на даний
час єдиним власником зазначеного
садового будинку є ОСОБА_2, який в
добровільному порядку ухиляється від
поділу будинку з ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1,
відповідно до ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного
кодексу України, ч.3 ст.368 Цивільного
кодексу України має право на отримання
частки на житловий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею - 46,5 кв.м. та житловою
площею - 40,5 кв.м., придбаний та
добудований сторонами в період
спільного шлюбу.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи
рівність сторін перед судом, суд не
вбачає ніяких порушень цивільних прав
відповідача у разі задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст.6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл спільного майна
подружжя та визнання права власності
на ? частину підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сплачений судовий
збір за розгляд позовної заяви.

Керуючись статтями 60, 69, 70 Сімейного
кодексу України, частиною 3 статті 368
Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10,
11, 60, 79, 88, 157, 169, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя -
задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, житловий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею - 46,5 кв.м. та житловою
площею - 40,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1, загальною площею - 46,5
кв.м. та житловою площею - 40,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1, загальною площею - 46,5
кв.м. та житловою площею - 40,5 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не
чинити перешкод ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
користуванні, володінні та
розпорядженні належною їй ? частиною
житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, сплачений
судовий збір за розгляд позовної заяви
в розмірі 255 грн. (двісті п'ятдесят п'ять
гривень).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко