№ справи:124/7817/13-ц Головуючий суду
першої інстанції:Лебедь О.Д. №
провадження:22-ц/190/572/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Белинчук Т. Г.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Белинчук Т.Г.
суддів:Ісаєва Г.А., Підлісної І.А. при
секретарі:Урденко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом Приватного
підприємства «Сервісна компанія
«Комфорт» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за надані послуги,

за апеляційною скаргою
Приватного підприємства «Сервісна
компанія «Комфорт» на рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 05 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

29 серпня 2013 року ПП «Сервісна компанія
«Комфорт» звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
за надані послуги.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач є
виконавцем житлово-комунальних послуг
в житловому будинку АДРЕСА_1, у
вказаному буднику відповідачу на
підставі власності належить квартира
АДРЕСА_1. Відповідач, як споживач даних
послуг, певний час не сплачує за надані
послуги, в разі чого у відповідача
утворилася заборгованість по сплаті за
надані послуги у розмірі 22 610 грн. 73 коп.
Відповідач не надав претензій по
якості послуг, які були надані
позивачем. Позивач вважає, що
відповідач безпідставно ухиляється
від оплати за надані позивачем послуги
та від укладання договору про надання
житлового-комунальних послуг. Станом
на 01.08.2013 року у відповідача утворилася
заборгованість у розмірі 22 610 грн. 73
коп., крім того просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача 3%
річних за користування грошовими
коштами у розмірі 1184 грн. 25 коп., також
просить стягнути інфляційні витрати за
період часу з травня 2010 року та по
липень 2013 року у розмірі 140 грн. 26 коп., а
усього просить стягнути 23 935 грн. 24 коп.

Рішенням Центрального райсуду м.
Сімферополя АР Крим від 05 листопада 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПП
«Сервісна компанія «Комфорт»
заборгованість за надані послуги у
розмірі 17 264 грн. 73 коп., 3% річних у
розмірі 101 грн. 51 коп., а усього стягнуто
17 366 грн. 24 коп. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат. В задоволені
решті заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП «Сервісна
компанія «Комфорт» ставить питання про
зміну рішення суду і просить ухвалити
нове рішення, яким задовольнити їх
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення в частині
відмови у позові є незаконним і
необґрунтованим, ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

У запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_6 просить рішення суду
залишити без змін, вважає його
законним, а апеляційну скаргу
відхилити як необґрунтовану.

Рішення суду в частині задоволення
позову про стягнення заборгованість за
надані комунальні послуги за період з
12.08.2011 року по 01.08.2013 року не оскаржено, у
зв'язку з чим суд апеляційної
інстанції, керуючись принципом
диспозитивністі, відповідно до якого
кожний учасник процесу самостійно
розпоряджається наданими йому законом
процесуальними правами, не робіть
висновків щодо неоскарженої частини.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи і доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову та відмовляючи у
позові про стягнення заборгованості з
01.05.2010 року по 11.08.2011 року суд першої
інстанції виходи з того, що між
сторонами склалися фактичні
правовідносини в сфері
житлово-комунальних послуг. Відповідач
набула права власності на квартиру за
свідоцтвом від 15.08.2011 року, реєстрація
права власності здійснена 12.08.2011 року.
Оскільки фактичне укладення договору
про надання житлово-комунальних послуг
можливо лише з власником (наймачем,
орендарем) житлового приміщення, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що у відповідача виник обов'язок
сплачувати за надані послуги саме з
виникнення у неї права власності на
житло, оскільки до моменту державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно відповідач не є його власником,
отже нести обов'язок по його утриманню
не може.

З даними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають вимогам
закону і підтверджені зібраними по
справі доказами.

За матеріалами справи встановлено,
що відповідач ОСОБА_6 09.11.2006 року уклала
з забудовником ТОВ фірма «Консоль ЛТД»
договір пайової участі у фінансуванні
будівництва спірного будинку. Будинок
було прийнято в експлуатацію 07 грудня
2009 року (а.с. 108).

Відповідно до наказу ПП «Сервісна
компанія «Комфорт»№ 1041 від 06.04.2010 р. з
06.04.2010 року організовано
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до акту про виконання
договору про пайову участь від 14.04.2010
року забудовник - ТОВ фірма «Консоль
ЛТД», передало пайщику - ОСОБА_6
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.109).

Відповідач ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме житло від 15.08.2011 року є
власником квартири АДРЕСА_1, реєстрація
права власності КРП «СМБРТІ» проведена
12.08.2011 року (а.с. 33). Вказаний будинок
перебуває на балансі ПП «Сервісна
компанія «Комфорт».

Звертаючись до суду з позовом
позивач просив стягнути з відповідача
заборгованість за період з 01 .05.2010 року
по 01.08.2013 року по утриманню будинку та
прибудинкової території, опаленню та
гарячому водопостачанню, про що
свідчить розрахунок (а.с. 7-8).

Закон України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 року № 1875-VI визначає основні
засади організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Рішенням Сімферопольського
міськвиконкому № 3024 від 14.10.2010 року ПП
"СК "Комфорт" визначено виконавцем
житлово-комунальних послуг по
утриманню будинку та прибудинкової
території, опаленню, гарячому та
холодному водопостачанню,
водовідведенню у спірному будинку.
Пунктом 2 вказаного рішення власники
квартир будинку АДРЕСА_1 визначені
споживачами житлово-комунальних
послуг (а.с. 82). Таким чином ПП "СК
"Комфорт" тільки з 14.10.2010 року стало
виконавцем комунальних послуг, не з
01.05.2010 року.

Положенями ст.ст. 19, 20 Закону України
від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено обов'язок споживача
житлово-комунальних послуг укласти
письмовий договір з виконавцем послуг
на основі типового договору.

Укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Апелянт зазначає, що відповідач є
споживачем комунальних послуг з часу
передачі йому як пайщику спірної
квартири, а тому повинен нести витрати
по сплаті за надані послуги починаючі з
01.05.2010 року. Проте колегія суддів вважає
вказані посилання необґрунтованими.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 24
червня 2004 р. № 1875-IV «Про
житлово-комунальні послуги» власником
приміщення, будинку, споруди, житлового
комплексу або комплексу будинків і
споруд є фізична або юридична особа,
якій належить право володіння,
користування та розпоряджання
приміщенням, будинком, спорудою,
житловим комплексом або комплексом
будинків і споруд, зареєстроване у
встановленому законом порядку;
споживачем є фізична чи юридична особа,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Спірний будинок є новоствореним
нерухомим майном в силу положень ст. 331
ЦК України. Право власності
відповідача на квартиру у вказаному
будинку набувається відповідно до ч. 2
ст. 331 ЦК України з момент державної
реєстрації.

Таким чином, обов'язок сплачувати
житлово-комунальні послуги у
відповідача, як власника нерухомого
майна, виникає з моменту державної
реєстрації права власності. До моменту
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно особа не є його
власником, а тому нести обов'язок по
його утриманню він не може.

У зв'язку з викладеним, доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження в суді апеляційної
інстанції, у зв'язку з чим не можуть
бути взяті до уваги.

Рішення суду в частині відмови в
позові про стягнення заборгованості за
коммунальні послуги за період з 01.05.2010
року по 11.08.2011 року є законним і
обґрунтованим, постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, ґрунтуючись на
усесторонньому, повному, об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності і
підстав до його відміни немає.

В решті рішення не оскаржується,
тому колегія суддів не входить в
обговорення його законності і
обґрунтованості.

Виходячи з наведеного та керуючись
статтями 303, 307, 308, 314, 315, 325 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Сервісна компанія
«Комфорт» відхилити.

Рішення Центрального районного
суду м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 05 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Судді:

Белинчук Т.Г. Ісаєв Г.А.
Підлісна І.А.