Справа №2/489/3/2014р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року Ленінський районний
суд м. Миколаєва, у складі: головуючого -
судді Рум'янцевої Н.О., при секретарі -
Ляшик С.В., за участю: представника
позивача - ОСОБА_1, представника
відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним та стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
договору недійсним та стягнення
моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на те, що позивач мешкав у
квартирі АДРЕСА_1. Його мати - ОСОБА_6
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а його батько -
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

У 1995р. сім'я позивача приватизувала
вказану квартиру. Позивачу належала на
праві приватної власності 1/3 частки, а
2/3 частки - його батьку.

ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи з дитинства,
хворіє на ДЦП, спастичний
правосторонній геміпарез, у зв'язку із
чим потребує сторонньої допомоги.
Після смерті матері позивача обов'язки
по догляду за позивачем виконував його
батько. ОСОБА_7 домовився з
відповідачкою про те, що вона буде
здійснювати за позивачем постійний
пожиттєвий догляд, а він за це подарує
їй 2/3 частки квартири АДРЕСА_1.

14.04.2006р. ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 2/3
частки вказаної квартири. Однак своїх
обіцянок щодо догляду за позивачем
ОСОБА_4 після смерті батька позивача не
виконувала. У зв'язку із цим позивач
змушений був поїхати до притулку.

12.12.2008р. між сторонами був укладений
договір дарування 1/3 частки квартири
АДРЕСА_1, зареєстрований приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 2177.

Позивач стверджує, що цей договір був
укладений проти його волі внаслідок
застосування до нього психічного тиску
з боку відповідачки; у присутності
сторонніх осіб; під впливом тяжкої
обставини - хвороби.

Крім цього вказаний договір був вкрай
невигідним для нього, оскільки він міг
би, знаходячись у притулку, отримувати
дохід від передачі свого житла в найм
або продажу своєї частки квартири, а
гроші використати на лікування та
догляд.

Посилаючись на вказані обставини
позивач просить суд визнати недійсним
договір дарування від 12.12.2008р. № 2177,
укладений між сторонами; зобов'язати
ОСОБА_4 відшкодувати моральну шкоду на
користь позивача у розмірі 10000,00 грн..

У січні 2012р. позивач збільшив позовні
вимоги, а саме просив суд застосувати
наслідки недійсності правочину до
договору дарування від 12.12.2008р. № 2177.

В квітні 2012р. позивач уточнив позовні
вимоги щодо підстав визнання договору
дарування недійсним, вказав, що договір
укладений під впливом помилки та в
момент його вчинення позивач не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову.

Приватний нотаріус в ході розгляду
справи заперечувала проти позову та
надала письмові заперечення.

Суд вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи
переходить до наступного.

ОСОБА_7 на праві власності належало 2/3
частини квартири АДРЕСА_1, на підставі
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого ДП СЗ ім. 61 Комунара м.
Миколаєва 30.05.1995р., Рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 24.01.2006р.,
зареєстрованих в ММБТІ за № 19336.

1/3 частини квартири АДРЕСА_1, належала
позивачу на праві власності на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло, виданого ДП СЗ ім. 61 Комунара
м. Миколаєва 30.05.1995р., право власності
зареєстроване в ММБТІ 18.07.1995р. за № 19336;
Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24.01.2006р.

ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи з дитинства,
хворіє на ДЦП, спастичний
правосторонній геміпарез, у зв'язку із
чим потребує сторонньої допомоги. Це
підтверджується відповідними
медичними довідками, що містяться в
матеріалах справи (а.с. 7-10).

Його мати - ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
а його батько - ОСОБА_7, помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Наказом від 19.12.2008р. за № 64, виданий
Миколаївським міським притулком для
громадян похилого віку та інвалідів,
ОСОБА_3 зарахований на постійне
проживання до Миколаївського міського
притулку для громадян похилого віку та
інвалідів з 19.12.2008р., путівка № 90 від
19.12.2008р. (а.с. 11).

Відповідно до договору дарування від
14.04.2006р. ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 2/3
частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6).

12.12.2008р. між сторонами був укладений
договір дарування 1/3 частки квартири
АДРЕСА_1, зареєстрований приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 2177
(а.с. 5).

Порядок укладання договору визначений
главою 53 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 638, ч. 1,3 ст. 639 ЦК
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договору даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір може бути укладений у будь-які
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у письмовій
формі, щодо якого законом не
встановлена письмова форма, такий
договір є укладеним з моменту його
підписання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р.
передбачено, що правила статті 225 ЦК
поширюються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона
не могла усвідомлювати значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 25.04.2012р. по справі була
призначена судово-психіатрична
експертиза.

Висновком Акта № 74 амбулаторної
судово-психіатричної експертизи від
04.04.2013р. встановлено, що ОСОБА_3 на
момент укладення договору дарування -
12.12.2008р. страждав ДЦП (хвороба Літтля) із
зниженням інтелектуальних функцій до
ступеня вираженої дебільності на межі
з імбецильністю. В силу своєї психічної
неповноцінності ОСОБА_3 не міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними на
момент оформлення договору дарування -
12.12.2008р.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30.05.2013р. по справі була
призначена комісійна
судово-психіатрична експертиза.

У відповідності до Акта амбулаторної
комплексної судово-психіатричної
експертизи № 404 від 28.02.2014р. ОСОБА_3 в
момент укладення договору дарування -
12.12.2008р. виявляв та виявляє в теперішній
час розумову відсталість в степені
вираженої дебільності внаслідок
раннього органічного ураження ЦНС (ДЦП)
з правостороннім гемипарезом. Даний
розлад значним чином впливало на
розуміння ОСОБА_3 значення своїх дій та
можливість керувати ними. У ОСОБА_3
виявлено помірно виражене зниження
інтелекту. На момент укладення
договору дарування 12.12.2008р. ОСОБА_3
обмежено міг розуміти значення своїх
дій та керувати ними.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_3 в
момент укладення договору дарування
від 12.12.2008р. не в повній мірі
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними, а тому в силу чинного
законодавства, а саме статті 225 ЦК
України вказаний договір дарування є
недійсним.

Згідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» та
Узагальнення Верховного суду України
від 24.11.2008 «Практика розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у правочині
зовнішнє волевиявлення особи має
відповідати його внутрішній волі. Вона
має бути спрямована на досягнення
відповідного юридичного наслідку. Воля
особи до вчинення правочину і
результат правочину не узгоджуються в
разі помилки, якщо вона має істотне
значення. Такими є помилки щодо
правової природи правочину, його
змісту. Істотною може вважатись
помилка, наслідки якої взагалі
неможливо усунути.

У зв'язку з тим, що позивач не в повному
обсязі усвідомлював значність своїх
дій, він міг помилятись стосовно
правової природи договору, що
укладався та взагалі щодо вчинення цих
дій по укладанню угоди.

Таким чином, вимоги позивача щодо
визнання договору дарування недійсним
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявністю її вини.

Згідно з п. п. 4, 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" у позовній заяві про
відшкодування моральної шкоди повинно
бути зазначено в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди та якими
доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

В чому саме полягає моральна шкода,
позивач не зазначив, так само як и не
зазначив причинно-наслідного зв'язку
між діями відповідача та спричиненою
моральною шкодою.

Також суд вважає визнання договору
дарування недійсним достатньою мірою
для поновлення порушеного права
позивача.

З огляду на вищевказане, суд дійшов
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-215, 226 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа Приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним та стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Визнати договір дарування від 12.12.2008р.,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за р. № 2177 - недійсним.

В задоволенні позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави
судовий збір у розмірі 114 грн. 70коп. (сто
чотирнадцять грн.. 70коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з моменту його
оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий:
Рум'янцева Н.О.