Справа № 363/4517/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді
Чіркова Г.Є.,

при секретарі
Квашиній А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - Управління Державного
земельного агентства земельних
ресурсів України у Вишгородському
районі Київської області, Садівниче
Товариство «Побутовик», Хотянівська
сільська рада Вишгородського району
Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,

встановив:

позивачка звернулася до суду з
даним позовом, посилаючись на те, що
суміжний землевласник ОСОБА_2 при
визначенні меж земельних ділянок в СТ
«Побутовик» самовільно захопив
частину її земельної ділянки на 9,36 м. по
спільній межі вглиб її земельної
ділянки АДРЕСА_1, а тому просить
зобов'язати відповідача звільнити
частину земельної ділянки, що належить
їй на праві власності, шляхом знесення
зведеного ним садового будинку
АДРЕСА_2.

В суді позивачка та її
представник просили про задоволення
позову з викладених у ньому підстав.
Позивачка зазначила, що її права
порушено відповідачем, який вимагає
зміщення її паркану та звільнення на
його користь частини її власної
земельної ділянки.

Відповідач проти позову
заперечив. Обставини викладені в ньому
вважав недоведеними.

Третя особа ОСОБА_4 також проти
позову заперечував.

Інші треті особи до суду не
прибули, про розгляд справи
повідомлені.

Заслухавши сторони і дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного.

Встановлено, що сторони є
суміжними землевласниками АДРЕСА_1 і
АДРЕСА_2 на території Хотянівської
сільської ради Вишгородського району.

Позивачка згідно державного акту
IV-КВ № 019616 від 18.08.1998 року має у
власності земельну ділянку площею 0,091
га.

З пояснень сторін установлено, що
земельні ділянки ними приватизовано в
1998 році. Тоді ж встановлено межові
знаки, суміжну межу - паркан, який
донині розміщено на тому ж місці між
земельними ділянками.

До цього часу спору стосовно межі
земельних ділянок між сторонами не
виникало.

Згідно даних зведеного
кадастрового плану 7-ми земельних
ділянок в СТ «Побутовик» в межах
кадастрового кварталу :38:088
складеного ТОВ «НВП» Центр земельних
відносин, вказані земельні ділянки
площею 0,8608 га по фактичним огорожам не
відповідають даним відображеним в
державних актах членів садового
товариства.

При цьому земельна ділянка ОСОБА_2
в межах існуючої огорожі на 0,041 га
більша за ділянку згідно державного
акту.

Земельна ділянка позивачки в
межах фактично існуючої огорожі
відповідає площі зазначеній в
державному акті.

Зазначене підтвердила в суді й
позивачка, зазначивши, що площа
фактично використовуваної нею
земельної ділянки становить 0,091 га.

У той же час рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області від 13.06.2013 року, яке
набрало законної сили, встановлено, що
ОСОБА_1 фактично користується частиною
земельної ділянки суміжного
землекористувача - ОСОБА_6, а тому її
зобов'язано перенести межу між
ділянками шляхом знесення паркану.

Згідно ст. 107 ЗК України основою
для відновлення меж земельних ділянок
є дані земельно-кадастрової
документації. У разі неможливості
виявлення дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки.

Власник земельної ділянки або
землекористувач згідно ч. 2 ст. 152 ЗК
України може вимагати усунення
будь-яких порушень його прав на землю,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає справи в межах
заявлених позовних вимог.

Згідно вимог статей 10, 58-60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, обов'язок доказування і
подання належних, допустимих і
достатніх доказів покладається на
сторони.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрали законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Загаданим вище судовим рішенням
встановлено обставини, які
спростовують доводи позову ОСОБА_1 про
порушення її права з боку відповідача,
як сумісного землевласника.

З цих підстав суд не вправі
ставити під сумнів судове рішення, яке
набрало законної сили й обставини, що
встановлені в ньому.

Крім того, як встановлено в суді
наразі позивачка фактично
користується площею земельної ділянки,
яка відповідає площі її земельної
ділянки, що зазначена в державному акті
про право власності на землю і фактично
виділена їй в натурі при визначенні
земельної ділянки на місцевості.

Відтак наявність порушення прав
позивачки, які б підлягали захистові,
шляхом знесення садового будинку
відповідача, перед судом не доведено.
Законних підстав для цього не
встановлено.

За таких обставин пред'явлений
позов є недоведеним і необґрунтованим,
а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя