Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2014 року
Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Аслановій Е.Е.,

за участі позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, її
представників ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного
майна подружжя, та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
визнання права власності на 12 частину
житлового будинку в порядку
спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до відповідачів, в якому
просила визнати за нею право власності
на 12 частину житлового будинку по
АДРЕСА_2 як на частину майна, набутого
під час шлюбу з ОСОБА_7. Під час шлюбу за
спільні кошти ними було побудовано
вказаний житловий будинок , який до
теперішнього часу не введений в
експлуатацію. Після розірвання шлюбу
вони продовжували проживати разом
однією сім'єю, вели з ним спільне
господарство. Але після смерті
чоловіка нотаріус відмовив їй у видачі
свідоцтва про право власності на 1/2
частину у спільному майні, через
відсутність правовстановлюючого
документу на житловий будинок.

Справа передана судді Гуденко О.А.
15 січня 2014 року.

Ухвалою суду від 29 січня 2014 року
прийнято та об'єднано в одне
провадження з первісним позовом
зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_1 , в якій вона просила
визнати за нею в порядку спадкування за
законом після смерті сина ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право
власності на 12 частину вказаного вище
будинку. В обґрунтування таких вимог
позивачка посилася на ті обставини, що
спадкове майно у вигляді будинку з
надвірними господарськими та
побутовими будівлями і спорудами
незавершене будівництвом, не введене в
експлуатацію, в звя'зку з чим їй було
відмовлено нотаріусом в оформленні
спадкових прав на нього у порядку,
установленому законом.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник первісний
позов підтримали, підтвердили
викладені в ньому обставини стосовно
закінчення будівництвом спірного
будинку під час перебування позивачки
з ОСОБА_7 в шлюбі до 1987 року. Також суду
пояснили, що розлучення мало
формальний характер, подружжя
продовжувало проживати однією сім'єю
до самої смерті ОСОБА_7, протягом усього
часу позивачка приймала безпосередню
участь в будівництві спірного будинку
як матеріально - за кошти спільного
бюджету подружжя, так і особистим
трудовим внеском. Зустрічний позов
визнали частково, а саме право ОСОБА_4
на спадкування після смерті сина за
законом на 14 частину спірного будинку,
оскільки спадкуванню підлягає лише 12
частка ОСОБА_7 у праві спільної
власності подружжя на цей будинок.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні визнала позовні вимоги
первісного позову в повному обсязі.
Вимоги зустрічного позову визнала
частково, пояснивши що 12 частина
спірного будинку мають бути
успадковані нею та ОСОБА_4 у рівних
частках за кожною, як спадкоємцями
першої черги після смерті ОСОБА_7

Відповідачка за первісним позовом
та позивачка за зустрічним позовом
ОСОБА_4 та її представники первісний
позов не визнали з підстав
недоведеності закінчення будівництвом
спірного будинку саме під час
перебування ОСОБА_1 з власником цього
будинку у шлюбі, посилаючись також на
будівництво цього будинку саме за
кошти батьків ОСОБА_7 , а не за його
спільні з позивачкою кошти.
Представник ОСОБА_5 заявила про
застосування строку позовної давності
до вимог первісного позову. Просили
задовольнити зустрічний позов в
повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши докази, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_1 і ОСОБА_7 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1975
року по 29 липня 1987 року.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_7, а ОСОБА_3 -
його та ОСОБА_1 донькою.

На підставі нотаріально
посвідченого договору забудови від 17
грудня 1981 року, зареєстрованому в ММБТІ
за №34 від 24.02.1982 року ОСОБА_7 була
надана земельна ділянка, загальною
площею - 488 кв.м. для будівництва
житлового будинку в кількості 3 -х
кімнат в АДРЕСА_2,зобов'язано
забудовника закінчити будівництво до 14
липня 1984 року. Згідно даних КП ММБТІ
право власності на житловий будинок за
цією адресою не зареєстровано.

Відповідно до Постанови Верховної
ради України № 518/96-ВР, селище міського
типу Тернівка статус селища мало до
1996 року після чого було включене у
межі міста Миколаєва .

Як слідує з технічного паспорту на
спірний будинок , виготовленого 12
серпня 2005 року за замовленням ОСОБА_7 , в
розділі «характеристика будинку…»
якого вказано, що житловий будинок 1980
року побудови, має 24 % зносу. З цього
технічного паспорту, а також
технічного паспорту на вказане
домоволодіння від 2012 року ( зазначено
рік забудови житлового будинку з
прибудовами 1983-1985 рр. та відсоток зносу
25-35%), виготовленого на замовлення
ОСОБА_1 , вбачається, що домоволодіння
складається з літери А-1 житлового
будинку площею забудови 69,3 кв.м.,
загальною площею 54,8 кв.м., житловою
площею 30,0 кв.м.; літ. а - сіней площею
забудови 15,5 кв.м,, загальною площею 12,4
кв.м.; літ. а-1 - відкритої веранди площею
забудови 15,5 кв.м., разом по житловому
будинку літ.А-1: загальна площа - 67,2 кв.м.,
житлова площа - 30,0 кв.м. Прилеглих
господарських будівель і споруд: літ. Б
- гараж площею забудови 22,3 кв.м., літ. В -
літня кухня, площею забудови 18,9 кв.м.,
літ. в - тамбур до літньої кухні, площею
забудови 1,7 кв.м., літ. Д - сарай , площею
забудови 9,9 кв.м., літ. К - сарай, площею
забудови 6,1 кв.м.

При цьому, як визнано сторонами в
судовому засіданні, що на підставі ч. 1
ст. 61 ЦПК України не потребує
доказування, гараж літ. Б був
збудований в 2005 році.

В матеріалах цивільної справи
містяться докази ( квитанції, накладні,
замовлення - а.с. 23-29) придбання основних
будівельних матеріалівв період 1983-1986
років, при цьому ліс-кругляк (як
пояснили сторони необхідний для
зведення покрівлі будинку) надавася
забудовнику в липні 1986 року, тобто під
час перебування позиваки у шлюбі.

З часу розірвання шлюбу і по
тепершіній час позивачка прописана за
адресою АДРЕСА_1; ОСОБА_7 також до 2004
року був зареєстрований за адресою
квартири, оскільки (що визнали обидві
сторони в судовому засіданні)
розрвання шлюбу було необхідно
подружжю для отримання двох
однокімнатних квартир за місцем
роботи.

Як вбачається зі спадкової справи
№ 692010, заведеної після смерті ОСОБА_7
09.02.2010 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 своєчасно
звернулися до Першої Миколаївської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті сина та батька відповідно.
Постановами державного нотаріуса від
23.07.2010 року їм було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом в зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документуна право
власності спадкодавця на будинок
АДРЕСА_2. ОСОБА_1, також зверталася до
нотаріальної контори з заявою про
видачу свідоцтв про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя- на 12
частку спірного будинку.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 25 лютого 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання
права власності на частку спільного
майна подружжя - будівельні матеріали з
тих підстав, що спосіб захисту
обраний позивачкою в вигляді визнання
права власності на частину
будівельних матеріалів не відповідає
обставинам на які вона посилалась в
позовній заяві, а саме на те, що будинок
повністю збудовано за спільні кошти
під час шлюбу, в зв'язку з чим на підстав
ст. 28 КпШС УРСР, який діяв на той час, в
неї виникли відповідні майнові права.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 12.03.2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про визнання права власності
та прав забудовника в порядку
спадкування також через невірно
обраний спосіб захисту. При цьому,
судом встановлено, що вказаний
житловий будинок повністю завершений
будівництвом на час перебування ОСОБА_1
та ОСОБА_7 у шлюбі. Таке не перешкоджає
сторонам звернутись до суду у
загальному порядку з позовом про
визнання права власності в порядку
спадкування на житловий будинок та за
захистом права власності на частину
спільного сумісного майно подружжя.

Як слідує з наведених судових
рішень, згідно діючого законодавства
на час здійснення будівництва спірного
будинку, будинки, які побудовані в
1952-1995 роках в сільській місцевості, не
підлягали введенню в експлуатацію, а
лише реєструвалися в господарській
книзі.

В роз'ясненнях, що містяться в
Постанові Пленуму Верховного суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 1991 року №7 вказано, що за
позовом дружини, членів сім'ї
забудовника, які спільно будували
будинок, а також спадкоємців суд вправі
провести поділ незакінченого
будівництвом будинку, якщо враховуючи
ступінь його готовності, можна
визначити окремі частини, що
підлягають виділу, і технічно можливо
довести до кінця будівництво
зазначеними особами. При неможливості
поділу незакінченого будівництвом
будинку суд може визнати право за цими
особами на будівельні матеріали, або на
конструктивні елементи будинку.

З викладеного слідує, що спір між
сторонами виник з приводу житлового
будинку АДРЕСА_2 як окремого об'єкту
цивільних правовідносин.

Позивачка за первісним позовом
просила про задоволення її позову,
посилаючись на викладене та на ст. 28
КпШС УРСР, ст. 68 СК України та ст. ст. 331,
392 ЦК України .

У відповідності зі ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених особами вимог і на підставі
представлених сторонами доказів, а ст.
ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки діючим законодавством
України презюмується виникнення права
спільної сумісної власності щодо
майна, набутого подружжям під час
шлюбу - обов'язок з доведення тієї
обставини, що майно, придбане у шлюбі, є
особистою власністю одного з подружжя
покладений на останнього.

Відповідно до положень ст.ст. 22, 28, 29
КпШС УРСР , який діяв на час виникнення
спірних правовідносин щодо набуття
права власності ОСОБА_7 на спірне
домоволодіння, то майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується
рівними правами на майно і в тому разі,
якщо один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку. В разі
поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх
частки визнаються рівними.

Так, згідно архівних даних БТІ за
вказаною адресою за ОСОБА_7 право
користування земельною ділянкою було
зареєстровано на підставі
вищевказаного Договору забудови , з
технічного паспорту на домоволодіння
дійсно вбачачається, що домоволодіння
(за виключенням незначних надвірних
споруд - приналежності головної речі та
гаражу літ. Б) було збудоване до 1986 року
, тобто під час перебування ОСОБА_1 у
шлюбі з останнім.

За такого, суд доходить висновку, що
домоволодіння АДРЕСА_1 є спільним
сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_7, що
підтверджується наведеними доказами
та поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, допитаних у судовому засіданні
, які є сусідами за адресою спірного
будинку. При цьому частки кожного з
подружжя є рівними - по 12 частки за
кожним.

Суд не може взяти до уваги заперечення
ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6
стосовно того, що будинок будувався за
кошти батьків ОСОБА_7 та його власних
коштів, а позивачка не мала заробітку,
оскільки таке не має правового
значення для вирішення даного спору -
за ч. 2 ст. 22 КпШС УСРС , який діяв на час
виникнення спірних відносин.

Також суд критично ставиться до
пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_11 ,
оскільки вони є близькими родичами
(донька та племінник) відповідачки
ОСОБА_4

Також суд вважає, що у даному
конкретному випадку позивачем ОСОБА_1
не пропущений строк позовної давності
на звернення до суду з цим позовом,
оскільки вона вважала, що спірний
будинок знаходиться у спільній
сумісній власності її та ОСОБА_7 ,
оскільки закінчення його будівництва
(крім гаражу літ. Б) мало місце до
розірвання шлюбу між подружжям, отже за
життя ОСОБА_7 не виникало потреби у
поділу спільного майна подружжя. Тим
більше, власник майна може звернутися
до суду в будь-який час, якщо вважає
своє право власності порушеним або
оспорюваним.

Разом з тим, не може бути предметом
поділувиділу нерухоме майно, збудоване
самочинно, оскільки особа не набуває
права власності на таке майно до
державної реєстрації цих об'єктів. За
такого, оскільки в судовому засіданні
встановлено, що гараж літ. Б у вказаному
домоволодінні є самочинною забудовою (
не зазначений в генеральному плані
забудовника), зведений вже в 2005 році,
отже на нього не розповсюджуються
правила вищенаведених норм права, то
право власності на цей гараж не може
бути визнане за сторонами при
вирішенні даного спору.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України,
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово, кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття. За ст. 1261
ЦК України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_4 має право на спадкування за
законом як спадкоємець першої черги
після смерті сина ОСОБА_7 При цьому її
частка у спадковому майні, яке
складається з 12 частки житлового
будинку з надвірними та господарськими
спорудами за адресою АДРЕСА_2 ,
становить 12 частину - спадкоємцями
першої черги після його смерті є рідна
донька ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4, а
спадщина ділиться порівну між усіма
спадкоємцями однієї черги.

З огляду на вищенаведене, суд приходить
до висновку, що зустрічний позов
підлягає частковому задоволенню на
підставі ст.ст. 392, 1261, 1266, 1268-1270 ЦК
України і за ОСОБА_4 слід визнати право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті сина ОСОБА_7 на 14
частку вказаного житлового будинку.

В порядку ст. 88 ЦПК України з
відповідачів за первісним позовом
підлягає стягненню на корнисть ОСОБА_1
судовий збір, сплачений при подачі
позову, в рівних частках, а на користь
ОСОБА_4 - з відповідачів за зустрічним
позовом також судовий збір , сплачений
нею при подачі зустрічного позову , в
рівних частках пропорційно до
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
12 частку житлового будинку з
відповідною часткою господарських та
побутових споруд , за виключенням
гаражу літ. Б, який розташований по
АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 309 грн. 18 коп. судового збору з
кожної.

Зустрічний позов ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
14 частку житлового будинку з
відповідною часткою господарських та
побутових споруд , який розташований
по АДРЕСА_2, в порядку спадкування за
законом після смерті сина ОСОБА_7 ,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 по 114 грн. 70 коп. судового збору з
кожної.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя
Гуденко О.А.