Дата документу 28.02.2014
Справа № 0814/8476/2012
Провадження № 2/334/13/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2014р. Ленінський райсуд м.Запоріжжя
у складі :

головуючого - Махіборода Н.О.,

при секретарі - Кузьменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства КБ
„Надра" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н
О В И В :

ПАТ КБ „Надра" звернувся до суду з
позовом до відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№16/2006/0242Фка від 22.06.2006р., згідно якого,
відповідачу ОСОБА_1 був наданий кредит
в сумі 37950гр. на придбання
автотранспортного засобу: автомобіль
ВАЗ модель 210990, 2006р. випуску, за
договором купівлі-продажу №3-36 від
21.06.2006р., укладеному між позичальником
ОСОБА_1 та ВАТ «Автосоюзсервіс».
Кредитний договір від 22.06.2006р., між ПАТ
КБ „Надра" та ОСОБА_1 був укладений
строком до 20.06.2011р. під 16% річних.

В забезпечення виконання відповідачем
ОСОБА_1 умов вищевказаного договору,
банк уклав з відповідачкою ОСОБА_2
договір поруки № 16/2006/0242Фка від 22.06.2006р.

Крім того, в забезпечення виконання
умов кредитного договору банк уклав з
відповідачем ОСОБА_1 договір застави №
16/2006/0242Фка від 22.06.2006р., відповідно до
умов якого, позичальник -
заставодавець, передав в заставу банку
- заставодержателю, автомобіль ВАЗ
модель 210990 20, 2006р. випуску, чорного
кольору, держномер НОМЕР_1, який
належить йому на праві власності за
вищевказаним договором
купівлі-продажу.

Відповідачем ОСОБА_1 умови кредитного
договору не виконані, на 29.02.2012р. за ним
утворилася заборгованість, яка
складається з: суми основного боргу -
20232,58гр., суми заборгованості за
відсотками - 2454,95гр., суми нарахованої
пені - 11843,52гр., суми нарахованої комісії
736,45гр. та суми інфляційної складової -
1798,79гр., а всього, сума заборгованості
складає - 37066,29гр.

Тому, банк змушений був звернутися з
позовом до суду для стягнення
заборгованості з відповідача ОСОБА_1,
як позичальника, та з відповідачки
ОСОБА_2, як поручителя, що передбачено
умовами кредитного договору та
договору поруки.

Крім того, представник позивача
просить суд стягнути з відповідачів
судові витрати, які були понесені
банком при зверненні із позовом до
суду: суму судового збору.

В судовому засіданні
представник позивача уточнив позовні
вимоги та не заперечує проти стягнення
суми боргу за вищевказаним кредитним
договором тільки з позичальника
ОСОБА_1, виключивши поручителя ОСОБА_2,
т.к. у банка не має підтверджень того, що
на адресу відповідачки - поручителя по
справі, направлялися повідомлення про
заборгованість позичальника перед
банком, які повинні направлятися у
встановлений законом строк
рекомендованою поштою.

Відповідачі жодного разу в судові
засідання не з'явилися, але їх інтереси
в ході судового слідства представляли
представники, інтереси ОСОБА_1:
представник за довіреністю від 22.02.2013р.
- ОСОБА_3, інтереси ОСОБА_2: представник
за довіреністю від 22.02.2013р. - ОСОБА_4, які
пояснили суду, що дійсно, за
відповідачем ОСОБА_1 утворилася
заборгованість за кредитним договором,
т.я. в період часу з 20.02.2009р. по 20.11.2009р.
позичальником виконувалися обов'язки
перед банком несвоєчасно та не в
повному обсязі через матеріальні
труднощі. Однак, як встановлено
висновком експерта судово-економічної
експертизи НДЕКЦ при УМВС України на
Придніпровській залізниці, станом на
20.06.2011р. - кінцевий термін повернення
кредиту, заборгованість позичальника
ОСОБА_1 перед банком по тілу кредиту
становить - 5428,46гр., заборгованість по
оплаті відсотків та пені - відсутня.
Тому, заявлений банком розрахунок
заборгованості позичальника, є
неправомірним, який складений всупереч
вимогам кредитного договору, а саме:
відповідальність позичальника
передбачена тільки за несплату
мінімально необхідного платежу в
розмірі встановленому п.3.4.2 договору, а
позичальником ОСОБА_1, станом на 03.06.2011р.
були внесені всі необхідні платежі,
тому, подальше нарахування пені не може
здійснюватися відповідно до п.5.2
кредитного договору.

Крім того, позовні вимоги щодо
стягнення заборгованості перед банком
солідарно з поручителем ОСОБА_2, також,
є неправомірними, т.я. порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя, а банк
звернувся в суд з вимогами до
позичальника та поручителя через рік
після закінчення строку кредитного
договору.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представників
відповідачів, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав:

22.06.2006р. між ВАТ КБ „Надра",
правонаступником якого є ПАТ КБ
„Надра" /на підставі нової редакції
статуту від 04.02.2011р. - а.с.29-43/, та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір №16/2006/0242Фка від
22.06.2006р., згідно якого, відповідачу
ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 37950гр.
на придбання автотранспортного засобу:
автомобіль ВАЗ модель 210990, 2006р. випуску,
за договором купівлі-продажу №3-36 від
21.06.2006р., укладеному між позичальником
ОСОБА_1 та ВАТ «Автосоюзсервіс».
Кредитний договір від 22.06.2006р., між ПАТ
КБ „Надра" та ОСОБА_1 був укладений
строком до 20.06.2011р. під 16% річних
/а.с.10-11/.

В забезпечення виконання відповідачем
ОСОБА_1 умов вищевказаного договору,
банк уклав з відповідачкою ОСОБА_2
договір поруки № 16/2006/0242Фка від 22.06.2006р.
/а.с.12/.

Крім того, в забезпечення виконання
умов кредитного договору банк уклав з
відповідачем ОСОБА_1 договір застави №
16/2006/0242Фка від 22.06.2006р., відповідно до
умов якого, позичальник -
заставодавець, передав в заставу банку
- заставодержателю, автомобіль ВАЗ
модель 210990 20, 2006р. випуску, чорного
кольору, держномер НОМЕР_1, який
належить йому на праві власності за
вищевказаним договором
купівлі-продажу /а.с.13/.

Згідно до вимог ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином у відповідності до умов
договору, а відповідно до ст.615 ЦК
України, у разі порушення
зобов'язання однією стороною, друга
сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом. Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання. Внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідачем ОСОБА_1 умови кредитного
договору виконувалися несвоєчасно та
не в повному обсязі, і за розрахунком
банка, на 29.02.2012р. за ним утворилася
заборгованість, яка складається з: суми
основного боргу - 20232,58гр., суми
заборгованості за відсотками - 2454,95гр.,
суми нарахованої пені - 11843,52гр., суми
нарахованої комісії 736,45гр. та суми
інфляційної складової - 1798,79гр., а
всього, сума заборгованості складає -
37066,29гр. /а.с.6-9/.

Однак, відповідач ОСОБА_1 не погодився з
розрахунком банка і судом була
призначена та проведена
судово-економічна експертиза №112/36 від
23.12.2013р., відповідно висновку якої,
експерт НДЕКЦ при УМВС України на
Придніпровській залізниці зазначив, що
станом на 20.06.2011р. - кінцевий термін
повернення кредиту, заборгованість
позичальника ОСОБА_1 перед банком по
тілу кредиту становить - 5428,46гр.,
заборгованість по оплаті відсотків та
пені - відсутня. Тому, заявлений банком
розрахунок заборгованості
позичальника, є неправомірним, який
складений всупереч вимогам кредитного
договору, а саме: відповідальність
позичальника передбачена тільки за
несплату мінімально необхідного
платежу в розмірі встановленому п.3.4.2
договору, а позичальником ОСОБА_1,
станом на 03.06.2011р. були внесені всі
необхідні платежі, тому, подальше
нарахування пені не може здійснюватися
відповідно до п.5.2 кредитного договору
/а.с.171-190/.

Тобто, судом встановлено, що
позичальник ОСОБА_1 має заборгованість
перед банком тільки по тілу кредиту,
яка становить - 5428,46гр. станом на
20.06.2011р. - кінцевий термін повернення
кредиту.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення. Однак, після того, як до
суду надійшли висновки
судово-економічної експертизи, банк
відмовився надати суду розрахунок суми
інфляційної складової на визначену
експертизою суму заборгованості
позичальника перед банком, наполягаючи
на стягненні з відповідача ОСОБА_1
заборгованості, зазначеної в позовній
заяві при зверненні з позовом до суду, а
саме, на сумі заборгованості - 37066,29гр.
/а.с.6-9/.

Відносно поручителя ОСОБА_2,
представник позивача відмовився від
своїх позовних вимог щодо солідарного
стягнення з відповідачів суми
заборгованості перед банком, і не
заперечує проти виключення
відповідачки ОСОБА_2 із числа
відповідачів, наполягаючи на стягненні
заборгованості за кредитним договором
№16/2006/0242Фка від 22.06.2006р. тільки з
позичальника ОСОБА_1

При цьому, представник позивача не
заперечує проти закриття провадження
по справі відносно відповідачки ОСОБА_2
- поручителя по справі, т.я. у банка не
має підтвердження того, що на її адресу
направлялися повідомлення про
заборгованість позичальника перед
банком, які повинні направлятися у
встановлений законом строк
рекомендованою поштою. Крім того,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя, що передбачено вимогами ч.4
ст.559 ЦК України та п. 24 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
а банк звернувся до суду з вимогами до
позичальника та поручителя через рік
після закінчення строку кредитного
договору.

Представники відповідачів по
справі просять суд, відповідно до вимог
ст.88 ЦПК України, стягнути з позивача
судові витрати, які складають 85% від
вартості проведеної
судово-економічної експертизи, а саме -
/2814гр. - 15% вартості/ - 2401,89гр., тобто -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено /а.с.191/. Суд вважає дану
вимогу законною та обґрунтованою і
такою, що підлягає задоволенню.

У зв'язку з чим, і судові вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
ОСОБА_1 суми судового збору, відповідно
до вимог ст.88 ЦПК України, також,
повинні бути визначені пропорційно до
тієї частини позовних вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено, а саме, в розмірі
мінімальної суми судового збору, який
сплачується при зверненні з позовом до
суду - 243,60гр.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що вимоги позивача підлягають
задоволенню тільки частково, що
знайшло своє підтвердження
представленими по справі доказами.

Керуючись ст.10,60,88, 205, 207, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Надра» заборгованість за кредитним
договором №16/2006/0242Фка від 22.06.2006р. в
сумі - 5428,46гр.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Надра» суму держмита - 243,60гр.

Позов ПАТ КБ «Надра» в частині
стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за
договорами поруки № 16/2006/0242Фка від
22.06.2006р. - закрити провадженням,
відповідно до п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Стягнути з ПАТ КБ «Надра» на користь
ОСОБА_1 витрати за проведення
судово-економічної експертизи /85% її
вартості/ - 2401,89гр.

Позов ПАТ КБ «Надра» в частині
стягнення з ОСОБА_1 суми інфляційної
складової на підставі вимог ст.625 ЦПК
України - залишити без розгляду,
роз'яснивши позивачу, що відповідно до
вимог ч.1 п.8 та ч.2 ст.207 ЦПК України,
після проведення розрахунку
заборгованості за кредитним договором
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, банк
має право звернутися до суду повторно з
зазначеною вимогою.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Запорізької області шляхом
подання її через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня отримання
копії повного рішення суду.

СУДДЯ: