АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
Справа №: 22-ц/191/232/14Головуючий суду
першої інстанції:Мурзенко М.В.
Доповідач суду апеляційної
інстанції:Моісеєнко Т. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м.Феодосія у складі:

головуючого суддіМоісеєнко Т.І.,
суддівРоманової Л.В., Ломанової Л.О., при
секретаріБогданович О.І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.
Феодосії справу за заявою ОСОБА_6 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, Комунальне підприємство
"Феодосійське міжміське бюро
реєстрації та технічної
інвентаризації", Відділ державної
реєстрації речових прав
Феодосійського міського управління
юстиції, про внесення змін до договору
дарування квартири, за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на ухвалу
Феодосійського міського суду АР Крим
від 13 грудня 2013 року, -

В
С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_7, третіх осіб
- приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
Комунального підприємства
"Феодосійське міжміське бюро
реєстрації та технічної
інвентаризації", Відділу державної
реєстрації речових прав
Феодосійського міського управління
юстиції, про внесення змін до договору
дарування квартири АДРЕСА_1, визнання
свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім.я
ОСОБА_7 недійсним та скасування
державної реєстрації за нею права
власності, вселення в квартиру
АДРЕСА_1.

Разом з позовом позивачем
була подана заява про забезпечення
позову, шляхом, накладення заборони
на відчуження квартири АДРЕСА_1, яка
належить відповідачу ОСОБА_7

Ухвалою Феодосійського
міського суду від 13 грудня 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_6 про
забезпечення позову по вказаній
цивільній справі було відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою
суду, ОСОБА_6 приніс апеляційну скаргу,
в який йдеться про скасування ухвали
суду першої інстанції і постановлення
нової ухвали про вжиття заходів
забезпечення позову, шляхом накладення
заборони на відчуження квартири
АДРЕСА_1.

Апелянт вважає, що відповідно до
положень ст.151 ЦПК України, за позовами
майнового характеру , суд може вжити
заходів забезпечення позову , якщо
невжиття вказаних заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

На думку апелянта, заявлені ним
позовні вимоги є майнового характеру,
оскільки він просив внести зміни до
договору дарування квартири,
укладеному між ним та дочкою ОСОБА_7 в
2008 році, а також просив визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на спірну квартиру, видане
ОСОБА_7

Крім того, апелянт вважає, що судом не
враховані ті обставини, що договір
дарування був укладений ним під дією
тяжких обставин, оскільки за
наслідками ДТП він був винен кошти
іншій особі і з метою збереження житла
подарував квартиру дочці..

Надалі дочка відмовилась розірвати
договір дарування і повернути йому
квартиру , а в цей час чинить йому
перешкоди у користуванні квартирою,
змінила вхідні двері і не пускає його
до житла.

На думку апелянта, ОСОБА_7 може
вирішити питання про відчуження
квартири, що має вплинути на
утруднення в виконанні можливого
рішення суду.

Дослідивши матеріали справи,
доводи, викладені в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню.

Розглядая питання про вжиття
заходів забезпечення позову суд першої
інстанції керувався положеннями ст.151
ЦПК України та п.4 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 22 грудня 2006
року"Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" і дійшов висновку
про те, що позивачем не надано суду
доказів існування реальної загрози
невиконання можливого рішення суду про
задоволення позову в разі невжиття
заходів забезпечення позову.

З такими висновками суду
першої інстанції погоджується
колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 22 грудня 2006
року "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

З позовної заяви ОСОБА_6 вбачається, що
позивач звернувся до суду з вимогами
про внесення змін до договору
дарування квартири АДРЕСА_1 ,
укладеного між ним та відповідачем
27.10.2008 року, які стосуються моменту
виникнення права власності ОСОБА_7 на
квартиру, визнання свідоцтва про право
власності на квартиру, виданого
відповідачу, недійсним, вселення
позивача в спірну квартиру.

Разом з тим, заява про вжиття заходів
забезпечення позову та апеляційна
скарга не містять доказів існування
реальної загрози невиконання
можливого рішення суду про задоволення
позову в разі невжиття заходів
забезпечення позову.

Проте, забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення
позову суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення суду в разі невжиття таких
заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо).

Наведених обставин суду першої
інстанції надано не було, не містять
таких доказів і доводи, викладені в
апеляційній скарзі.

Посилаення апелянта на те, що договір
дарування між ним та дочкою був
укладений з метою збереження належного
йому майна і під дією тяжких обставин
не можуть бути підятавою для вжиття
заходів забезпечення позову по
вказаній справі, оскільки позовні
вимоги стосуються внесення змін в
договір дарування, а не визнання
вказаного договору недійсним і
визнання за позивачем права власності
на квартиру.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять безсуперечних доказів, які
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування ухвали суду
першої інстанції колегія суддів не
вбачає.

На підставі наведеного, керуючись
статтею 303, пунктом 1 частини 2 статті 307,
пунктом 1 частини 1 статті 312, статтею 313,
пунктом 4 частини 1 статті 314, статтею
315,324 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 13
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та оскарженню не підлягає.

Судді

Т.І. Моісеєнко
Л.О.
Ломанова
Л.В. Романова