Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/2754/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства «Малинське лісове
господарство» про визнання наказу про
звільнення незаконним, його
скасування, поновлення на роботі та
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою державного
підприємства «Малинське лісове
господарство» на рішення Малинського
районного суду Житомирської області
від 19 грудня 2013 року, -

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась з
позовом до державного підприємства
«Малинське лісове господарство», в
якому просила визнати незаконним та
скасувати наказ № 06-03/168 від 19.08.2013 року;
поновити її на посаді провідного
інженера лісового господарства
відділу лісового господарства ДП
«Малинське лісове господарство» з 19
серпня 2013 року на стягнути 10 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 19 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково: визнано незаконним та
скасовано наказ № 06-03/168 від 19.08.2013 року;
поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного
інженера лісового господарства
відділу лісового господарства ДП
«Малинське лісове господарство» з 19
серпня 2013 року на стягнуто 1 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. Рішення
в частині поновлення на роботі
допущено до негайного виконання.
Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
районного суду представник
відповідача подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати дане рішення та
ухвалити нове, про відмову у
задоволенні позову. Доводи апеляційної
скарги обґрунтовує тим, що рішення суду
є незаконним та необґрунтованим,
вважає, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, неправильно дослідженні докази
та неналежно дана їм оцінка судом.
Неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню із наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення суду,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
перебувала у трудових відносинах з ДП
«Малинське лісове господарство» з 15
жовтня 1981 року, працюючи на посаді
провідного інженера лісового
господарства апарату управління (а.с.
7-10).

Наказом № 01-01/250 від 17.06.2013 року по ДП
«Малинське лісове господарство» на
виконання листа № 06-01-06/658 позивача було
попереджено про скорочення посади
провідного інженера та наступне її
вивільнення з 19.08.2013 року.

05 липня 2013 року розглянувши подання
адміністрації підприємства від 14.06.2013
року профспілковий комітет ДП
«Малинське лісове господарство» надав
згоду на скорочення ОСОБА_1

31 липня 2013 року ОСОБА_1 запропоновано
зайняти вільну посаду інженера охорони
та захисту лісу, від якої вона
відмовилась, що не заперечувалось
позивачем в судовому засіданні та
підтверджує акт від цього ж числа та.
Проте, позивач категорично заперечує,
що їй пропонувалось зайняти посаду
інженера з лісовідновлення та
матеріали справи не містять
відповідної пропозиції відповідача
(а.с. 32-33).

Згідно наказу №06-03/168 від 19.08.2013 року по
ДП «Малинське лісове господарство»
ОСОБА_1 звільнена з посади провідного
інженера лісового господарства у
зв'язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40
КЗпП України.

За змістом ст. 6 Господарського
Кодексу України забороняється
незаконне втручання органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб у
господарські відносини. Відповідно до
частини 3 статті 64 Господарського
кодексу України підприємство
самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 19 постанови № 9 від 06 листопада
1992 року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» роз'яснив, що
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за пунктом 1 статті 40
Кодексу законів про працю України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Виходячи з викладеного, суд не
може з'ясовувати доцільність введення
відповідачем певних посад та
визначення ним штатної структури
товариства, а, відповідно, давати
оцінку необхідності проведення змін в
організації виробництва і праці. Тому
посилання позивача на те, що відповідач
безпідставно скоротив саме її посаду,
не можуть бути взяті до уваги та не є
предметом судового розгляду.

При перевірці законності
проведення звільнення працівників з
підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, суд зобов'язаний лише
перевірити чи мали місце зміни в
організації виробництва і праці в
товаристві (господарстві).

За правилами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40
КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо працівника
неможливо перевести за його згодою, на
іншу роботу.

За змістом ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

З матеріалів справи вбачається, що
на час звільнення ОСОБА_1 на
підприємстві були вільними посади, які
не пропонувались позивачу, а саме:
старший майстер лісу, майстер лісу
Малинського лісництва, лісничий
Слобідського лісництва, інженер з
техніки безпеки, старший майстер лісу,
помічник лісничого. Крім того, як
вбачається з книги наказів по ДП
«Малинське лісове господарство» за час
попередження до вивільнення позивача
підприємством проводився набір та
переведення інших працівників на
вакантні посади, які також не були
запропоновані позивачу. Дані обставини
зазначались позивачем (її
представником) та не заперечувались
представниками відповідача в ході
апеляційного розгляду. За таких
обставин є необґрунтованими посилання
представників відповідача на те, що
позивач відмовилась від
запропонованої посади в апараті
управління, а тому інші вільні посади
їй не пропонувались, враховуючи її стан
здоров'я та етичні міркування.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що доводи відповідача
про дотримання ним вимог статті 49-2
Кодексу законів про працю України є
недоведеними.

Враховуючи викладене, колегія суду
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що
оспорюваний позивачем наказ є
незаконним, оскільки матеріали справи
свідчать про недотримання
відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України.
Вказані обставини не спростовані
відповідачем належними та допустимими
доказами.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, глибини
фізичних та душевних страждань
позивача, а також з врахуванням ст. 237-1
КЗпП України, роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 року №4 (з наступними змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», колегія судів вважає, що
висновки суду щодо розміру
відшкодування моральної шкоди в повній
мірі відповідають обставинам справи.

Доводи, вказані відповідачем в
апеляційній скарзі про те, що суд
неповно з'ясував обставини по справі, а
наданим доказам не надав належної
оцінки, необґрунтовані та
спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про поновлення її на посаді та
стягнення з відповідача 1 000 грн. на
відшкодування спричиненої моральної
шкоди, дійшов вказаного висновку при
повному, всебічному та об'єктивному
з'ясуванні обставин справи, прав і
обов'язків сторін у даних
правовідносинах, перевірив належним
чином доводи сторін, з'ясував характер
та суть заявлених позивачем вимог, норм
права, якими вони регулюються, дав
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду та не
впливають на правильність прийнятого
рішення.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Малинське лісове
господарство» відхилити.

Рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 19 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:
Судді: