У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Одеської міської ради, ОСОБА_8 про виділ
частини зі спільної часткової
власності та визнання права власності,
за касаційною скаргою заступника
прокурора Одеської області на заочне
рішення Київського районного суду
м. Одеси від 08 жовтня 2009 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 25 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулись до суду з позовом до
Одеської міської ради, ОСОБА_8 про виділ
ОСОБА_7 належні 49/100 частин з
домоволодіння АДРЕСА_1 та припинення
права спільної часткової власності
ОСОБА_7 на домоволодіння АДРЕСА_1,
а також визнання за ними права
власності у рівних частинах на
домоволодіння АДРЕСА_2, яке
розташовано на земельній ділянці
площею 928 кв.м та складається з
житлового будинку літ. «А», загальною
площею 343,76 кв.м., житловою площею 126,6
кв.м., гаражу літ. «Б», навісу літ. «Н»,
сараю літ. «П», нежитлового приміщення
літ. «С», загальною площею 322,4 кв.м.,
основною площею 177,2 кв.м., гаражу літ.
«Р», навісу літ. «Т».

Заочним рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 08 жовтня
2009 року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 25 вересня 2013 року,
позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.
Виділено ОСОБА_7 49/100 частин з
домоволодіння АДРЕСА_1 та припинено
право спільної часткової власності
ОСОБА_7 на домоволодіння АДРЕСА_1.
Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних
частинах право власності на
домоволодіння АДРЕСА_2, яке розташовано
на земельній ділянці площею 928 кв.м та
складається з житлового будинку літ.
«А» загальною площею 343,76 кв.м., житловою
площею 126,6 кв.м., гаражу літ. «Б», навісу
літ. «Н», сараю літ. «П»,
нежитлового приміщення літ. «С»,
загальною площею 322,4 кв.м., основною
площею 177,2 кв.м, гаражу літ. «Р», навісу
літ. «Т». Також у рішенні зазначено, що
дане рішення є підставою для
реєстрації КП «Одеське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» за
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частинах
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_2, яке розташовано на земельній
ділянці площею 928 кв.м та складається з
житлового будинку літ. «А» загальною
площею 343,76 кв.м. житловою площею 126,6
кв.м, гаражу літ. «Б», навісу літ. «Н»,
сараю літ. «П», нежитлового приміщення
літ. «С» загальною площею 322,4 кв.м.
основною площею 177,2 кв.м, гаражу літ.
«Р», навісу літ. «Т».

У касаційній скарзі заступник
прокурора Одеської області просить
скасувати рішення першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, ухвалити по
справі нове рішення, яким у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що оскільки будівництво житлового
будинку під літ. «А» загальною площею
343,76 кв.м, житловою площею 126,6 кв.м,
гаражу літ. «Б», сараю літ. «Н» та
літ. «П», нежитлового приміщення літ.
«С» загальною площею 322,4 кв.м.,
основною площею 177,2 кв.м, гаражу літ.
«Р», навісу літ. «Т» здійснено з
дотриманням будівельних норм та інших
правил на земельній ділянці, яка
призначена саме для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
при цьому не було порушено права інших
осіб, за позивачами як подружжям може
бути визнано у рівних частинах право
власності на домоволодіння АДРЕСА_2,
яке складається з житлового будинку
літ. «А» загальною площею 343,76 кв.м,
житловою площею 126.6 кв.м, гаражу літ.
«Б», навісу літ. «Н», сараю літ. «П»,
нежитлового приміщення літ. «С»
загальною площею 322.4 кв.м. основною
площею 177,2 кв.м. гаражу літ.
«Р», навісу літ. «Т».

Проте повністю погодитись з такими
висновками судів не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Судами встановлено, що згідно з
договором на право забудови від
25 вересня 1948 року Управління
головного архітектора м. Одеси
виконкому Одеської міської ради
передало ОСОБА_9 під забудову земельну
ділянку площею 1200 кв.м під АДРЕСА_3.

Рішенням виконкому Приморської
райради депутатів трудящих м. Одеси від
13 червня 1958 року №386 ОСОБА_9 було
дозволено побудувати другий житловий
будинок на земельній ділянці площею 1200
кв. м під АДРЕСА_2, тобто на земельній
ділянці, яка раніше була надана його
батькові ОСОБА_9 У подальшому власники
житлових будинків за адресою: АДРЕСА_2
неодноразово змінювались.

20 липня 2001 року на Одеській товарній
біржі було укладено договір за №101/2001,
відповідно до якого ОСОБА_11 продав, а
позивач ОСОБА_6 купив житловий будинок
АДРЕСА_2, який розташований на
земельній ділянці площею 648 кв. м та
складається з житлового будинку літ.
«А» площею15,8 кв. м та вбиральні літ. «И».

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 24 грудня 2003 року зазначений
договір купівлі-продажу визнано
дійсним.

Розпорядженням Київської районної
адміністрації м. Одеси від 29 липня
2002 року №1239 затверджено,
замовлений позивачем ОСОБА_6, проект
будівництва двохповерхового житлового
будинку з мансардою загальною площею
279,42 кв.м, житловою площею 143,20 кв.м, та
виданий акт про прийняття в
експлуатацію двохповерхового гаражу
літ. «Б» та навісу літ. «М» на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_2.

06 серпня 2002 року за №555/02 в Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю м. Одеси ОСОБА_6 отримав дозвіл
на виконання будівельних робіт з
будівництва житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_2.

16 червня 2006 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13
було укладено договір купівлі-продажу
49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці,
площею 948 кв.м. В користування останньої
перейшло: із літ. «А»: «2-1», «2-2», «2-3» -
жилі кімнати, житловою площею 33, кв.м,
«2-4», «2-5» - коридори, «2-6» - санвузол, «2-7»
- кладова, «2-8» - кухня, гараж літ. «Ж»,
вбиральня літ. «Б».

Між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 був погоджений
порядок користування земельною
ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, у
фактичному користуванні ОСОБА_14
знаходилось 393 кв.м.

Із матеріалів справи вбачається, що
спірні об'єкти нерухомості розташовані
на земельній ділянці, яка об'єднана за
рахунок земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_2 та частини
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного висновку про
можливість подальшої експлуатації
будівель літ. «П», «Р», «С», «Т», «Н», «Б»,
«А», розташованих на дільницях АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2, а також можливості виділу
ділянки, з розташованими на ньому
спорудами літ. «С», «Р» та «П» з
присвоєнням йому окремого номеру
АДРЕСА_4, виконаного
Художньо-інжинірінговим центром
«Експерес-Проект», вказані об'єкти
нерухомості відповідають
санітарно-епідеміологічним та
протипожежним нормам, не протирічать
вимогам ДБН 360-92** «Містобудівництво.
Планування та забудова міських та
сільських поселень». Одночасно
вказаний висновок передбачає
можливість виділення земельної
ділянки площею 412 кв.м з розташованими
на ньому спорудами літ. «С», «Р», «П» в
окрему самостійну одиницю з
присвоєнням окремої поштової адреси.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво, лише у випадках,
передбачених ст. 376 ЦК України, а саме:
за особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК
України); за особою - власником
(користувачем) земельної ділянки, яка
здійснила самочинне будівництво на цій
ділянці, якщо це не порушує права інших
осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
«Про основи містобудування»
будівництво об'єктів містобудування
незалежно від форм власності
здійснюється з дозволу відповідних рад
(або відповідних виконавчих органів у
разі делегування їм таких повноважень).
Крім того, необхідним є також дозвіл на
виконання будівельних робіт з нового
будівництва, реконструкції,
реставрації та капітального ремонту
будинків, споруд та інших об'єктів,
розширення і технічного переоснащення,
який видається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги не з'ясував належним
чином обставини, які мають істотне
значення для вирішення справи, зокрема,
чи не порушуються права інших
землекористувачів суміжних ділянок
визнанням права власності на
самовільно побудовані споруди, чи
дотримано було позивачем процедуру
введення в експлуатацію самочинно
побудованих споруд; не звернув уваги на
те, що в матеріалах справи відсутні
докази, які б свідчили про наявність
встановлених меж земельної ділянки, на
якій розташовані спірні прибудови та
споруди.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, на вказані обставини уваги не
звернув, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, зазначивши лише про те, що
судове рішення не є підставою для
одержання позивачами свідоцтва про
право власності на об'єкти нерухомості
про що свідчить надана позивачами
декларація про готовність спірного
об'єкта до експлуатації, не надавши
жодної оцінки вказаному доказу та
залишивши при цьому рішення суду
першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, 3ЦПК
України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора
Одеської області задовольнити
частково.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 08 жовтня 2009
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області від
25 вересня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:О.В.
Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук