Головуючий суду 1 інстанції - Бугера
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 437/8350/13-ц
Провадження № 22ц/782/860/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
у складі :

Головуючого: Стахової Н.В.

суддів: Кострицького В.В.,
Бережної С.В.

при секретарі : Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Луганського обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго»

на рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 16 жовтня 2013 року

по справі за позовом Луганського
обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
послуги теплопостачання,-

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2013 року позивач
звернувся до суду із указаним позовом,
посилаючись на те, що відповідач
несвоєчасно вносить плату за спожиту
теплову енергію та гарячу воду,
забезпечення якої здійснюється
Луганським обласним комунальним
спеціалізованим теплозабезпечуючим
підприємством
«Луганськтеплокомуненерго», унаслідок
чого виникла заборгованість у сумі 816
грн.12 коп., що складається з суми боргу -
600 грн., інфляційні втрат - 146 грн.90 коп., 3%
річних - 62 грн.22 коп., яка у
добровільному порядку не сплачена.

Рішенням Ленінського районного
суду міста Луганська від 16 жовтня 2013
року у задоволенні позову Луганського
обласного спеціалізованого
теплозабезпечуючого підприємства
«Луганськтеплокомуненерго»
відмовлено у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити по
справі нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши
пояснення ОСОБА_2, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, дійшла до наступного
висновку.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
виходив із того, що позивачем
пропущений строк позовної давності.

Проте погодитися з таким
висновком суду першої інстанції не
можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
зареєстрована та проживає у квартирі
№ 12 будинку № 8 на кварталі Гостра
Могила у місті Луганську.

Згідно виписки з особового
рахунку ОСОБА_2 надавалися послуги з
опалення та гарячого водопостачання,
однак споживачу повному обсязі не
здійснювала їх оплати.

Згідно із наданого позивачем
розрахунку сума заборгованості
ОСОБА_2 за період з червня 2009 року по
січень 2013 року за надані послуги
складає 600 грн.

Відповідно до ст.. ст.. 7,13 Закону
України «Про житлово -комунальні
послуги» до повноважень органів
місцевого самоврядування у сфері
житлово -комунальних послуг належить,
зокрема, встановлення цін /тарифів на
житлово -комунальні послуги відповідно
до закону; визначення виконавця
житлово -комунальних послуг відповідно
до цього Закону в порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади з питань житлово
-комунального господарства.

Залежно від функціонального
призначення житлово - комунальні
послуги поділяються на комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо-та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання внутрішньо
будинкових приміщень та прибудинкової
території, санітарно - технічне
обслуговування внутрішньо будинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання
договорів на виконання послуг,
контроль виконання умов договору
тощо); послуги з ремонту приміщень,
будинків, споруд (заміна та підсилення
елементів конструкцій та мереж, їх
реконструкція, відновлення несучої
спроможності несучих елементів
конструкцій тощо).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 264 ЦК України передбачено,
що перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного чи кількох
боржників. А також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Як вбачається з виписки за
особовим рахунком ОСОБА_2 було
сплачено у березні 2010 року на
погашення заборгованості 140 грн.,
тобто строк позовної давності
перервався у зв'язку з частковою
оплатою боржником боргу.

У липні 2012 року ЛОКСТП
«Луганськтеплокомуненерго» звернувся
до Ленінського районного суду міста
Луганська із заявою про видачу
судового наказу про стягнення з
боржника ОСОБА_2 заборгованості за
послуги теплопостачання у сумі 600 грн..
Ухвалою Ленінського районного суду м.
Луганська від 25.07.2012 року у прийнятті
вищевказаної заяви було відмовлено.

Таким чином, строк позовної
давності перервався у зв'язку з
пред'явленням ЛОКСТП
«Луганськтеплокомуненерго» заяви про
видачу судового наказу.

Із позовом до суду про стягнення
заборгованості з відповідача ОСОБА_2
позивач звернувся у червні 2013 року,
тобто в межах трирічного строку, а тому
строк позовної давності не пропущений.

Суд на вказані вимоги закону та
обставини справи уваги не звернув та
дійшов помилкового висновку про
пропущення позивачем строку позовної
давності.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов»язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно особового рахунку відповідача
вона має заборгованість за послуги
теплопостачання у сумі 816,12 грн. та ця
сума підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача у примусовому
порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК
України якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справу на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Відповідно до Закону України «Про
судовий збір» розмір судового збору
при поданні позовної заяви майнового
характеру становить 1 відсоток позову,
але не менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, звертаючись у червні 2013
року із позовною заявою про стягнення
боргу у сумі 816 грн.12 коп., позивач
повинен був сплатити 229 грн.40 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК України
у разі пред'явлення стягувачем позову
до боржника у порядку позовного
провадження сума судового збору
сплаченого за подання заяви про видачу
судового наказу зараховується до суми
судового збору, встановленої за
позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи
ЛОКСТП було сплачено за подання заяви
до Ленінського районного суду міста
Луганська 107 грн.30 коп. судового збору,
а за подання позову - 14 грн.80 коп.
(а.с.9-10).

Таким чином, позивачем при
поданні позовної заяви не було
доплачено 107 грн.30 коп., у зв'язку з чим
на користь позивача підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 243 грн.90 коп. ( з
врахуванням судового збору за подання
апеляційної скарги у сумі 121 грн.80 коп.),
а з відповідачки підлягає стягненню на
користь держави судовий збір у розмір
107 грн.30 коп.

Проаналізувавши зазначені обставини
по справі у їх сукупності, апеляційний
суд вважає, що рішення суду слід
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.. ст.. 307, п.п. 3,4 ч.1 309, 314, 316,
317, 319 ЦПК України колегія суддів ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Луганського
обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго»
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 16 жовтня 2013 року
скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким
позов Луганського обласного
комунального спеціалізованого
теплозабезпечуючого підприємства
«Луганськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
послуги теплопостачання та
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Луганського обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго»
заборгованість за послуги
теплопостачання у розмірі 816 грн.12 коп.,
судовий збір у сумі 243 грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у сумі 107 грн.30 коп.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності негайно та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді: