РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ЗАОЧНЕ/

10 січня 2014 року Київський районний
суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді
Божко В.В.

за участю секретаря
Пащук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської міської
ради, треті особи: Державна
архітектурно-будівельна інспекція в
Харківській області у Харківській
області, ОСОБА_5 про визнання права
власності та поділ домоволодіння -

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2013 р. позивачі звернулися до
суду з позовом, в якому просять суд:

визнати за ОСОБА_1 1/2 частки права
спільної дольової власності на
житловий будинок літ. «Л-1» загальною
площею 108, 1 кв.м. по АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_2 1/4 частки права
спільної дольової власності на
житловий будинок літ. «Л-1» загальною
площею 108, 1 кв.м. по АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_3 1/4 частки права
спільної дольової власності на
житловий будинок літ. «Л-1» загальною
площею 108, 1 кв.м. по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивачі
зазначили, що житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1
перебуває у власності:

ОСОБА_1 - 1/4, на підставі свідоцтва про
право па спадщину за законом №4-361 від
24.04.2010р.;

ОСОБА_6 - 1/4, на підставі Свідоцтва про
право на спадщину № 4-1735 від 16.12.2008р.;

ОСОБА_3 - 1/4, на підставі Свідоцтва про
право на спадщину №4-1735 від 16.12.2008р.;

ОСОБА_5 - 1/4, на підставі рішення
Київського районного народного суду м.
Харкова у справі № 2-2048/3 1984р. від 29.05.1984р.

Земельна ділянка, на якій розташовано
будинок, надана у користування
відповідно до рішення Виконавчого
комітету Київської районної ради
депутатів трудящих №14 від 25 липня 1958
року, Договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку від
22.12.1958 року та рішення виконавчого
комітету Київської районної ради
народних депутатів № 312-8 від 01.11.1988р.

Позивачами, з дозволу користувачів
земельної ділянки, на території, що
належить до житлового,
(індивідуального) будинку садибного
типу у літ. «А-1» по АДРЕСА_1, за власні
кошти та власними силами виконано
будівництво житлового будинку літ.
«Л-1» загальною площею 108,1 кв.м.
Будівництво виконано без розробки
проекту та отримання дозволу на
початок будівельних робіт.

У зв'язку з тим, що будівництво виконане
без належно затвердженої проектної
документації та дозволу на початок
будівельних робіт, позивачі не мають
можливості ввести житловий будинок до
експлуатації та оформити права на
нього належним чином, у зв'язку з чим
вони звернулися до суду.

Позивачі до судового засідання не
з'явились, надали до суду заяву, в якій
просили розглядати справу за їх
відсутності, позовні вимоги
підтримують у повному обсязі, порядок
прийняття і наслідки ухвалення
заочного рішення позивачам відмові та
зрозумілі.

Представник відповідача Харківської
міської ради до судового засідання не
з'явився, про час, день та місце
слухання справи повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Представник третьої особи Інспекції
ДАБК у Харківській області до судового
засідання не з'явилась, надала до суду
відзив, в якому просила слухати справу
без її участі.

Третя особа ОСОБА_5 до судового
засідання не з'явилась, надала до суду
заяву, в якій просила слухати справу
без її участі.

Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, перевіривши матеріали справи,
прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 перебуває у
власності:

ОСОБА_1 - 1/4, на підставі свідоцтва про
право па спадщину за законом №4-361 від
24.04.2010р.;

ОСОБА_6 - 1/4, на підставі Свідоцтва про
право на спадщину № 4-1735 від 16.12.2008р.;

ОСОБА_3 - 1/4, на підставі Свідоцтва про
право на спадщину №4-1735 від 16.12.2008р.;

ОСОБА_5 - 1/4, на підставі рішення
Київського районного народного суду м.
Харкова у справі № 2-2048/3 1984р. від 29.05.1984р.
(а.с.6-25)

Земельна ділянка на якій розташовано
будинок надана у користування
відповідно до рішення Виконавчого
комітету Київської районної ради
депутатів трудящих №14 від 25 липня 1958
року, Договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку від
22.12.1958 року та рішення виконавчого
комітету Київської районної ради
народних депутатів № 312-8 від 01.11.1988р.
(26-30)

Позивачами, з дозволу користувачів
земельної ділянки, на території, що
належить до житлового,
(індивідуального) будинку садибного
типу у літ. «А-1» по АДРЕСА_1, за власні
кошти та власними силами виконано
будівництво житлового будинку літ.
«Л-1» загальною площею 108,1 кв.м.
Будівництво виконано без розробки
проекту та отримання дозволу на
початок будівельних робіт.

Згідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
№1952-ІV від 01.07.2004р. обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права на нерухоме майно, що
знаходиться на території України,
фізичних та юридичних осіб.

Згідно положень Цивільного кодексу
зазначений будинок відноситься до
об'єктів нерухомого майна, тобто до
об'єктів, право власності на які
підлягає обов'язковій державній
реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Зміст права власності становлять три
складові (ст. 317 ЦК України): право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Володіння
майном - це юридично закріплена
можливість фактично мати майно,
впливати на нього в будь-який момент,
здійснювати щодо такого майна свою
волю.

Право користування полягає в юридично
закріпленій можливості власника
використовувати корисні якості майна
для себе, мати з цього певний зиск та
вигоду. Право розпорядження - це
можливість власника установлювати,
змінювати та припиняти юридичне
існування майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Всупереч викладеним вище нормам
позивачі не можуть в повній мірі
здійснити своє право власності щодо
побудованого будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Загальний порядок введення в
експлуатацію передбачає обов'язкову
наявність належним чином узгодженого
проекту та дозволу на початок
виконання будівельних робіт тощо,
тобто роботи повинні бути виконані у
відповідному, встановленому чинним
законодавством порядку.

Правові наслідки самочинної забудови
встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Позивачі виконали будівництво без
розробки та погодження відповідного
проекту та отримання дозволу на
початок будівельних робіт, тобто
самочинно. Будівництво викопано зі
згоди користувачів земельної ділянки
(треті особи).

Порядок набуття права власності на
самочинне будівництво передбачений ст.
376 ЦК України, яка є спеціальною в
регулюванні спірних правовідносин,
оскільки унормовує відносини, що
виникають у тих випадках, коли
загальний порядок будівництва був
порушений, а саме, відповідно до ч. 5 ст.
376 ЦК України на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Слід зауважити, що при застосуванні ст.
376 ЦК України стаття 331 цього кодексу не
застосовується. Цією статтею
регулюється набуття права власності на
новостворене майно, якщо воно
побудоване з дотриманням
встановленого діючим законодавством
порядку.

З метою підтвердження відповідності
проведеного будівництва встановленим
нормам та правилам та з'ясування
можливості подальшої безпечної
експлуатації житлового будинку
Позивачами замовлено відповідний
технічний висновок.

Відповідно до розділу «Висновки»
технічного висновку всі основні
будівельні конструкції будівлі на
момент обстеження наявних деформацій
не мають, знаходяться у задовільному
технічному стані, відповідають умовам
міцності та сталості.

Таким чином, Позивачами житловий
будинок побудовано самочинно, при
цьому будівництво відповідає всім
встановленим будівельним нормам та
правилам. З огляду на те, що будівництво
виконане без належно затвердженої
проектної документації та дозволу на
початок будівельних робіт не є
можливим ввести житловий будинок до
експлуатації та оформити права на
нього належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, одним
із способів захисту цивільного права є
його визнання.

Підставою для проведення державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно відповідно до п. 10 додатку №1 до
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом Мін'юсту
№7/5 від 07.02.2002р. є рішення судів,
третейських судів про визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна,
про встановлення факту права власності
на об'єкти нерухомого майна, про
передачу безхазяйного нерухомого
майна до комунальної власності.

У ході судового розгляду справи не було
встановлено факту порушення прав інших
осіб, при здійсненні позивачами
будівництва будинку.

Таким чином, судом встановлено, що
будівництво будинку, виконано з
дотриманням санітарно-технічних вимог
та не порушує права інших осіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦПК України - за вимогою
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно,
самовільно збудоване на ньому, якщо це
не порушує права інших осіб.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 80, 88, 212-215, 224 ЦПК України,
ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 328, 331, 376 ЦК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 1/2 частки права
спільної дольової власності на
житловий будинок літ. «Л-1» загальною
площею 108, 1 кв.м. по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 1/4 частки права
спільної дольової власності на
житловий будинок літ. «Л-1» загальною
площею 108, 1 кв.м. по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 1/4 частки права
спільної дольової власності на
житловий будинок літ. «Л-1» загальною
площею 108, 1 кв.м. по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-дений строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий -