Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0611/2662/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів Миніч
Т.І., Забродського М.І.

при секретарі
Камінній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«МЮ-ТРАНС», третя особа: ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
зустрічну позовну заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю «МЮ-ТРАНС»
до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки,-

за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «МЮ-ТРАНС»
на рішення Коростишівського районного
суду Житомирської області від 16
квітня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з названим позовом та просив
стягнути на його користь матеріальну
та моральну шкоду внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди. В
обгрунтування вимог зазначав, що 01.11.2011
року в результаті ДТП, яка сталася на
автошляху Київ-Чоп, внаслідок
протиправних дій водія ОСОБА_2, який
перебував у трудових відносинах з ТОВ
«МЮ-ТРАНС», належний позивачу
автомобіль VOLVO-FH12 отримав значні
механічні пошкодження. Зазначає, що
згідно висновку авто-товарознавчого
дослідження № 3150 від 07.11.2011 року
матеріальна шкода, яка була йому
заподіяна внаслідок пошкодження
автомобіля складає 190 883,50 грн. В
рахунок страхового відшкодування йому
було виплачено 46 000 грн., за виключенням
франшизи в сумі 1000 грн. Просив стягнути
з відповідача на його користь 144 383,50
грн. матеріальної шкоди, 1 000 грн.
франшизи , 4 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, а також 2 000 грн. витрат
за надання правової допомоги.

У серпні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «МЮ-ТРАНС»
звернулося до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки в розмірі 7 488,42 грн., та
витрат на правову допомогу в розмірі 3
000 грн. Позов мотивовано тим, що
порушення водієм ОСОБА_2 правил
дорожнього руху не перебуває в
причинному зв»язку із настанням
зазначеної ДТП, вважає, що в даній ДТП
наявна часткова вина і водія ОСОБА_3, а
тому за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди,
розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Рішенням Коростишівського районного
суду Житомирської області від 16 квітня
2013 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Стягнуто з ТОВ «МЮ-ТРАНС» на
користь ОСОБА_1 на відшкодування
матеріальної шкоди різницю між
фактичним розміром шкоди та страховою
виплатою, що становить 144 383,50 грн. та
франшизу, що становить 1 000 грн. Стягнуто
з ТОВ «МЮ-ТРАНС» на користь ОСОБА_1 1000
грн. на відшкодування моральної шкоди В
решті позовних вимог відмовлено. В
зустрічному позові ТОВ «МЮ-ТРАНС»
відмовлено. Стягнуто з ТОВ «МЮ-ТРАНС»
на користь ОСОБА_1 1561,30 грн. сплаченого
судового збору.

В апеляційній скарзі представник
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МЮ-ТРАНС» зазначає,
що рішення суду підлягає скасуванню у
зв»язку з неправильним застосуванням
норм матеріального та порушенням норм
процесуального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи.
Вказує, що у судовому засіданні не було
допитано третіх осіб-водіїв для
визначення ступеня вини кожного з них у
скоєному ДТП з метою визначення
розміру відшкодування, не задоволено
клопотання про призначення судової
автотоварознавчої експертизи. Вважає,
що судом не вирішено питання наявності
часткової вини і водія ОСОБА_3 у скоєнні
ДТП. Наголошує, що зібраними у справі
доказами встановлено, що ДТП, яка мала
місце 01.11.2011 року сталася з вини обох
сторін, так як в діях водія ОСОБА_3
вбачається невідповідність вимогам
Правил дорожнього руху, які
перебувають у причинному зв»язку із
настанням даної ДТП. Також зазначає, що
судом безпідставно не взято до уваги
висновок експерта НДЕКЦ при УМВС
України в Чернівецькій області №430-а
від 16.01.2012 року.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи
01.11.2011 року о 9 год.30хв. на 122 км.
автодороги Київ-Чоп сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «DAF-AS47XS», державний
номер НОМЕР_1 з причіпом під керуванням
ОСОБА_2 та автомобіля марки „VOLVO-FН 12",
державний номер НОМЕР_2 з
напівпричіпом-самоскидом під
керуванням водія ОСОБА_3

Власником автомобіля „VOLVO-FН 12",
державний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1, а
власником автомобіля «DAF-AS47XS»,
державний номер НОМЕР_1 є ТОВ
«МЮ-ТРАНС», що підтверджується
відповідними свідоцтвами про
реєстрацію транспортного засобу/т.1
а.с.11,12/.

Постановою апеляційного суду
Чернівецької області від 14 березня 2012
року ОСОБА_2 визнано винуватим у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП за те, що він 01 листопада 2011 року о
09 год.30 хв., керуючи автомобілем марки
«DAF-AS47XS», державний номер НОМЕР_1,
рухаючись по 122 км. автодороги Київ-Чоп,
здійснюючи розворот, завчасно не
зайняв крайнє ліве положення на
проїзній частині, не переконався, що це
буде безпечно, створюючи небезпеку
іншим учасникам руху, не пропустив
попутній автомобіль, під керуванням
водія ОСОБА_3, в результаті чого
допустив з ним зіткнення, чим порушив
п.п.10.1,10.4,10.6 Правил дорожнього руху
України /т.1а.с.28-29/.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов"язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали ці дії та чи вчинені
вони цією особою.

Відтак, постанова суду про
адміністративне правопорушення є
обов"язковою для суду щодо з"ясування
питань, чи мали місце такі дії та чи
вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає
зі справи про адміністративне
правопорушення, суд не вправі
обговорювати вину відповідача, а може
лише вирішувати питання про розмір
відшкодування.

З огляду на наведене вина ОСОБА_2 у
вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди та заподіянні шкоди власнику
автомобіля „VOLVO-FН 12”, д.н. НОМЕР_2
ОСОБА_1 встановлена.

На момент вчинення ДТП ОСОБА_2
перебував у трудових відносинах з ТОВ
«МЮ-ТРАНС», працюючи водієм /т.1а.с.94/.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини
іншої особи, відшкодовується винною
особою;

2) за наявності вини лише особи, якій
завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди,
розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що заслуговують
на увагу доводи, наведені в апеляційній
скарзі про те, що у зіткненні
транспортних засобів є вина обох
водіїв.

Не є перешкодою для покладення
цивільно-правової відповідальності на
особу у справах , де внаслідок винних
дій обох водіїв завдано шкоди їх
транспортним засобам те, що лише один
із водіїв притягувався до
адміністративної відповідальності за
порушення Правил дорожнього руху,
оскільки у випадку встановлення вини
особи у ДТП постановою про притягнення
до адміністративної відповідальності
ця особа не позбавлена права доводити
протиправність дій інших учасників ДТП
і причинний зв"язок цієї
протиправності із завданою шкодою.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані , на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Колегія суддів вважає, що докази, які
містить адміністративна справі №12156
про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП, а саме: протокол огляду
місця дорожньо-транспортної пригоди
від 01.11.2011 року, схема до протоколу
огляду місця ДТП, протоколи огляду
транспортних засобів, пояснення водіїв
- ОСОБА_2, ОСОБА_3, свідка ОСОБА_4,
висновок експерта НДКЦ в Чернівецькій
області № 430-а від 16.01.2012 року свідчать і
про наявність часткової вини у даному
ДТП і водія ОСОБА_3

Зазначеними матеріалами
підтверджується, що ДТП сталася поза
межами населеного пункту у світлий час
доби. Видимість у напрямку руху не
менше 300м.

Автодорога Київ-Чоп, по якій рухались
автомобілі «DAF-AS47XS» і „VOLVO-FН 12" і де
сталася ДТП, має три смуги для руху в
одному напрямку. Автомобіль VOLVO-FН 12, під
керуванням ОСОБА_3, рухався крайньою
лівою смугою із швидкістю 65 км/год.
Справа від нього залишалась вільною
проїзна частина шириною біля 9м.
Вказані обставини досліджені у
висновку автотехнічної експертизи від
16 січня 2012 року /т1 а.с.80/ та
підтверджені іншими письмовими
доказами, про що зазначалось вище.
Наявним висновком експертизи
встановлено порушення водієм ОСОБА_3
п.п.11.2, 11.5, 11,6, 12.3 щодо руху, керованого
ним вантажного автомобіля, у крайній
лівій смузі при наявності вільної
проїзної частини праворуч від нього та
необхідності вжиття заходів для
зменшення швидкості аж до зупинки
транспортного засобу у разі виникнення
небезпеки для руху або перешкоди, яку
водій об"єктивно спроможний виявити.
На підставі наведених досліджень
експерт дійшов висновку, що порушення
водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху з
технічної точки зору у своїй
сукупності перебуватимуть у
причинному зв"язку із настанням
дорожньо-транспортної пригоди /т.1а.с.87/.

Постановою апеляційного суду
Чернівецької області від 14 березня 2012
року про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності
встановлено порушення ним ПДР та
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення.
Водночас у зазначеній постанові не
міститься оцінки, як доказу, висновку
названої судової автотехнічної
експертизи, а відтак не визнано цей
доказ неналежним, таким, що суперечить
матеріалам справи та встановленим
фактичним обставинам ДТП.

Також матеріалами адміністративної
справи, а саме диском тахографа,
встановленим на автомобілі «DAF-AS47XS» з
причепом під керуванням ОСОБА_2,
підтверджується, що з моменту зупинки
/після розвороту/ вказаного автомобіля
до моменту зіткнення сплинуло 5-6хв.
Тобто цей автомобіль стояв на місці, не
маючи можливості розвернутись у
зворотньому напрямку через наявність
транспорту на іншій проїзній частині. А
тому пояснення ОСОБА_3, що містяться в
адміністративній справі про те, що він
подавав звукові та світлові сигнали
водію автомобіля «DAF-AS47XS» з метою
звільнення останнім проїзної частини,
не свідчать про його /ОСОБА_3В./
цілеспрямований намір уникнути ДТП,
враховуючи габарити вантажного
автомобіля «DAF-AS47XS» з причепом та його
можливість миттєво перетнути дорогу та
звільнити проїзну частину. Обставинам
гальмування водія ОСОБА_3 дана оцінка в
постанові про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_2, де зазначено, що автомобіль
„VOLVO-FН 12" оснащений гальмівною
системою АВS, а тому відсутній
гальмівний шлях.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_1, власник автомобіля „VOLVO-FН 12",
не заперечив категорично щодо
наявності вини водія ОСОБА_3 у
дорожньо-транспортній пригоді та
висловив можливість укладення мирової
угоди з відповідачем, на що останній не
погодився.

Шкода, заподіяна кількома особами,
відшкодовується кожною з них в частині,
заподіяній нею (в порядку часткової
відповідальності) /п.3 постанови
Пленуму Верховного Суду України №6 від
27.03.1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди»/.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що у ДТП, яка мала місце
01.11.2011року вина ОСОБА_2 складає 80%, а
вина ОСОБА_3 - 20%, а тому у цих частинах
підлягає відшкодуванню шкода з кожного
з них.

Висновком №538/13-25 судової
автотоварознавчої експертизи від 1
грудня 2013 року встановлено, що
матеріальний збиток завданий власнику
автомобіля „VOLVO-FН 12" як і його ринкова
вартість становить 159850 грн. Вартість
відновлювального ремонту становить
163778грн. / т.2 а.с.129-136/.

У даному випадку ремонт автомобіля
„VOLVO-FН 12" є економічно
необґрунтованим, оскільки передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до вимог законодавства,
витрати на ремонт транспортного засобу
перевищують його вартість.

Пленум Верховного Суду України у абз.3
п.9 своєї постанови №6 від 27.03.1992 року
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» роз»яснив, що,
постановляючи рішення про стягнення на
користь потерпілого відшкодування
вартості майна, що не може
використовуватись за призначенням, але
має певну цінність, суд одночасно
повинен обговорити питання про
передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

Договором надання послуг з
купівлі-продажу транспортних засобів
та номерних агрегатів з видачею
довідки-рахунку та самою
довідкою-рахунком підтверджується, що
26.05.2012 року ОСОБА_1 продав належний йому
на праві власності автомобіль „VOLVO-FН 12"
гр. ОСОБА_5 за 14000грн., а тому розмір
відшкодування матеріальної шкоди
відповідачем повинен бути зменшений на
цю суму, зважаючи на відсутність майна
(пошкодженого автомобіля) у позивача.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
відповідно до страхового акту №23/12 ГО
на підставі страхового полісу позивачу
виплачено страхове відшкодування в
розмірі 46500грн.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України
передбачено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Ураховуючи, що на момент вчинення ДТП
ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах
з ТОВ «МЮ-ТРАНС» , то з останнього
/відповідача/ підлягає стягненню на
користь позивача ОСОБА_1, власника
пошкодженого автомобіля / ч.3 ст.386 ЦК
України/ наступний розмір на
відшкодування заподіяної матеріальної
шкоди:

80% від суми матеріального збитку
завданого власнику автомобіля „VOLVO-FН
12" 159850грн. становить 127880грн. Зазначена
сума підлягає зменшенню на розмір
страхового відшкодування /46500грн./ та
суми від реалізації пошкодженого
автомобіля /14000грн./.

Відтак, з ТОВ «МЮ-ТРАНС» підлягає
стягненню на користь ОСОБА_1 67380грн. /
159850 х 80% - 46500- 14000/ на відшкодування
матеріальної шкоди, а тому рішення суду
першої інстанції в цій частині
підлягає зміні.

В частині відшкодування моральної
шкоди рішення суду не оскаржується, а
тому в апеляційному порядку не
переглядається.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
не підлягають до задоволення, виходячи
з наступного.

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60
ЦПК України кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

В порушення наведених норм закону
позивач за зустрічним позовом не довів
розміру заподіяної внаслідок ДТП
матеріальної шкоди.

Так, заявка на запчастини на суму 5068,42
грн. та рахунок на оплату на суму 91,64грн.
не містить жодної інформації стосовно
того, що запчастини фактично
придбавались і що саме відповідачем та
щодо автомобіля «DAF-AS47XS» /т.1 а.с.96,99/. Акт
надання послуг замовнику ТОВ
«МЮ-ТРАНС» на суму 2170грн. також не
містить даних стосовно дати їх
виконання і що послуги надавалися саме
з ремонту автомобіля «DAF-AS47XS» /т.1 а.с.97/.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову
підлягає залишенню без змін.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК
України якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Оскільки зменшено розмір стягнутої
матеріальної шкоди, то підлягає
зменшенню сума стягнутого судового
збору з 1561,3 грн. до 788,5грн./ 673,80грн.-
вимога майнового характеру та 114,70грн.
-вимога немайнового характеру/.

Керуючись ст.ст.
209,218,303,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК України ,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «МЮ-ТРАНС»
задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного
суду Житомирської області від 16
квітня 2013 року змінити.

Зменшити розмір стягнутого з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МЮ-ТРАНС» на
користь ОСОБА_1 відшкодування
матеріальної шкоди з 144 383,5грн. до 67
380грн. та розмір судових витрат з 1561,3
грн. до 788,5грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді