Справа № 177/1802/13-ц
Провадження № 2/177/35/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 березня 2014 року

Криворізький районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я.
З.,

позивача
ОСОБА_1

представник позивача
ОСОБА_2

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1
до Кіровської сільської ради
Криворізького району
Дніпропетровської області, треті особи
ОСОБА_4, Державна реєстраційна служба
Криворізького районного управління
юстиції, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області про
встановлення факту належності майна на
праві власності, визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
визначення часток подружжя, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
08.07.2013 року.

Востаннє уточнюючи позовні вимоги в
судовому засіданні, позивач та її
представник за довіреністю - ОСОБА_2,
просили суд встановити факт належності
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, права
власності на індивідуальний житловий
будинок «В-1», загальною площею 43,3 кв.м.
та житловою площею 13.3 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,226 га. Також просили суд визнати
вказаний житловий будинок спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_1, визнавши, що за життя ОСОБА_5,
кожному з них належало право власності
на 12 частину вказаного житлового
будинку, а також визнати за ОСОБА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка, право власності на 12
частину вказаного житлового будинку.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказувала на те, що з 28.02.1985 року
вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 до дня
його смерті. В період шлюбу, 21.11.1991 року,
вони придбали житловий будинок,
розташований за адресою АДРЕСА_1, після
чого вказаний житловий будинок знесли
та побудували на його місці новий, але
за життя чоловік зареєстрував
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2, але
в цей день помер, не встигши
зареєструвати право власності на
вказаний житловий будинок.

Після смерті ОСОБА_5 було встановлено,
що він за життя склав заповіт на
належне йому майно на ім'я ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, але вони спадщини не прийняли,
син - ОСОБА_4 відмовився від спадщини на
її - ОСОБА_1 користь. При зверненні до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті
чоловіка, їй було видано свідоцтво про
право на спадщину, відносно іншого
майна, в оформленні ж свідоцтва про
право на спадщину у вигляді
індивідуального житлового будинку
«В-1» по АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документа на ім'я
померлого на вказане майно.

У зв'язку з цим, вважала, що відсутність
правовстановлюючого документа на вище
вказане спадкове майно перешкоджає їй
реалізувати свої спадкові права, цим
порушується її право власності на
спадкове майно, яке може бути захищено
судом, в тому числі шляхом визнання
права власності. Тому позивач
уточнений позов підтримала та просила
його задовольнити.

Представник позивача уточнений позов
підтримала та просила його
задовольнити.

Представник відповідача Кіровської
сільської ради, представники третіх
осіб: Державної реєстраційної служби
Криворізького РУЮ та Інспекції
державного-архітектурно-будівельного
контролю, а також третя особа ОСОБА_4 до
суду не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, кожен окремо подали
заяви про розгляд справи за їх
відсутності, проти задоволення позову
не заперечували (а.с. 46, 88, 90, 127-129, 132).
Інспекція ДАБК у Дніпропетровській
області додатково повідомила, що
декларація про готовність об'єкта до
експлуатації, підтверджує, що
закінчений об'єкт будівництва
прийнятий в експлуатацію (а.с. 128).

Вислухавши пояснення позивача, її
представника, дослідивши докази в їх
сукупності та давши їм оцінку, суд
вважає, що позовні вимоги обґрунтовані
та підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 28.02.1985 року було
укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, яка
після реєстрації шлюбу змінила своє
прізвище на «ОСОБА_1» (а.с. 9).

В період шлюбу, 21.11.1991 року подружжя
придбало будинок по АДРЕСА_1, який
складався з будинку та сараю, право
власності на який було зареєстровано
на ім'я ОСОБА_5, що підтверджується
договором (а.с. 11), реєстраційним
посвідченням від 28.11.1991 року (а.с. 12).
Вказаний будинок був зареєстрований в
БТІ на ім'я ОСОБА_5 (а.с. 49).

Відповідно до ст. 22, 23 Кодексу законів
про шлюб та сім'ю, який був чинним на
момент виникнення даних відносин,
майно нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
здійснює розпорядження таким майно за
спільною згодою.

У зв'язку з вище викладеним, суд
приходить до висновку, що вище вказаний
житловий будинок, придбаний 21.11.1991 року,
був спільною сумісною подружжя ОСОБА_5.

Як вказувала позивач та що
підтверджується повідомленням КП ДОР
«Криворізьке БТІ», вони з ОСОБА_5, за
спільною згодою, знесли придбаний
будинок «А-1» та на його місці, в період
з 1992 року по 2008 рік будували інший
житловий будинок «В-1», при цьому дозвіл
на будівництво не отримували, у зв'язку
з чим вказаний житловий будинок
визнаний самочинним (а.с. 17).

На підставі рішення Кіровської
сільської ради від 15.09.1994 року на ім'я
чоловіка ОСОБА_5 01.11.1994 року був
виданий Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,226 га для обслуговування житлового
будинку та господарчих будівель за
вказаною адресою (а.с.13).

Оскільки будівництво будинку «В-1»
здійснювалося в період з 1992 року по 2008
рік, що підтверджується декларацією
про готовність об'єкта до експлуатації
(а.с.18) та не заперечувалося позивачем,
до спірних правовідносин, відповідно
до п. 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України в редакції 2004 року,
варто застосовувати положення цього
кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає з моменту завершення
будівництва, а якщо це передбачено
законом, з моменту - прийняття його до
експлуатації, а якщо право власності
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Частина 1 стаття 376 ЦК України визначає,
що житловий будинок збудований без
відповідного документу, що дає право
виконувати будівельні роботи, є
самочинним будівництвом.

Згідно з ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу
власника земельної ділянки суд може
визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудовано на ній, якщо це не порушує
право інших осіб. Відповідно до п. 3
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року, право
власності на самочинне будівництво
може бути визнано лише за умови
завершення будівництва.

12.03.2011 року набрав чинності Закон
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17.02.2011
року, відповідно до якого до 31.12.2013 року
Інспекція АБК за заявою власника
(користувача) земельної ділянки, на
якій розміщені об'єкти будівництва,
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, за результатами
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
приймали в експлуатацію індивідуальні
житлові будинки, збудовані з 5 серпня 1992
року до 12.03.2011 року.

ОСОБА_5 за життя вживав заходів для
оформлення права власності на
збудований житловий будинок, зокрема
ним, було оформлено в БТІ технічний
паспорт на житловий будинок,
відповідно до якого садибний
(індивідуальний) житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1, складається з
житлового будинку «В-1» загальною
площею 43,3 кв. м, житловою площею 13,3 кв.м,
дозвіл на будівництво якого не надано,
сараю «Б» та огорожі № 1-2 (а.с. 11-16),
оформлено декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації від
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18-19), яка як вбачається
з повідомлення Інспекції ДАБК
засвідчує прийняття об'єкта до
експлуатації (а.с. 127-128).

Згідно вказаної декларації про
готовність об'єкта до експлуатації від
ІНФОРМАЦІЯ_2 індивідуальний житловий
будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 43,3
кв.м. та житловою площею 13,3 кв.м., був
збудований в період з 1992 року по 2008 рік,
є закінченим будівництвом об'єктом
готовим до експлуатації (а.с. 19).

Звітом про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж об'єкта від 21.12.2011 року
встановлено, що вище вказаний житловий
будинок відповідає вимогам надійності
і можливості безпечної експлуатації та
знаходиться на приватизованій
земельній ділянці, право власності на
яку зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.59-83), що
також підтверджується довідкою
Управління держземагенства у
Криворізькому районі (а.с. 93).

Вартість житлового домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1, до складу якого
входить і будинок «В-1» складає 69955 грн.,
що підтверджується звітом про
незалежну оцінку (а.с. 108-119).

Відповідно до п. 3.10, 3.11 Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків та будівель і споруд
сільськогосподарського призначення I
та II категорій складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженого Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 95 від 19.03.2013 року, дата
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації є датою
прийняття об'єкта в експлуатацію.
Зареєстрована декларація є підставою
для оформлення права власності на
нього.

ІНФОРМАЦІЯ_2, оформивши вище вказану
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, але не встигши
зареєструвати право власності на вище
вказаний житловий будинок, ОСОБА_5
помер, що підтверджується свідоцтвом
про смерть (а.с. 10).

Факт відсутності державної реєстрації
права власності на вище вказаний
житловий будинок підтверджується
інформацією державного реєстратора
(а.с. 101).

У зв'язку з вище викладеним, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_5 за
свого життя вжив всіх передбачених
законом заходів для узаконення
самочинного будівництва та оформлення
права власності на самочинно
збудований житловий будинок, але в день
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації помер, у зв'язку
з чим суд вважає за можливе визнати
факт, що за життя ОСОБА_5, йому належало
право власності на індивідуальний
житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлене законом. Зі змісту ч.2 ст.
370 ЦК України вбачається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.

У зв'язку з вище викладеним, суд
приходить до висновку, що
індивідуальний житловий будинок «В-1»
по АДРЕСА_1, загальною площею 43,3 кв.м. та
житловою площею 13,3 кв.м., за життя
ОСОБА_5, був їх із ОСОБА_1 спільною
сумісною власністю подружжя, і при
цьому, ОСОБА_1 належить, а ОСОБА_5 за
його життя належало, кожному окремо, по
12 частині вказаного індивідуального
житлового будинку «В-1».

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина на все належне йому майно, в
тому числі й 12 частину вище вказаного
індивідуального житлового будинку.

Як вбачається з повідомлення
приватного нотаріуса ОСОБА_8, вона
зареєструвала у Спадковому реєстрі
спадкову справу № 682012 після смерті
ОСОБА_5, за заявою його сина ОСОБА_4 про
відмову від прийняття спадщини на
користь матері ОСОБА_1, яка на момент
відкриття спадщини проживала разом зі
спадкодавцем (а.с.138).

Нотаріусом було встановлено, що ОСОБА_5
за життя склав заповіт на все належне
йому за життя майно на користь ОСОБА_4
та ОСОБА_6, яка строк для прийняття
спадщини пропустила, про його
поновлення до суду звертатися не бажає,
та не заперечує проти прийняття
спадщини за законом ОСОБА_1, що
підтверджується повідомленням
нотаріуса ОСОБА_8 (а.с. 138).

Згідно ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла до інших осіб.

Відповідно до ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право
на спадкування мають особи, визначені у
заповіті, а у разі відсутності
заповіту, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Стаття 1258 ЦК України визначає, що
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово, при цьому
відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

У зв'язку з вище викладеним, суд
приходить до висновку, що після смерті
ОСОБА_5 відкрилася спадщина на все
належне йому за життя майно, яке він
заповів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, але ОСОБА_6
спадщину не прийняла, а ОСОБА_4
відмовився від неї на користь матері -
ОСОБА_1, яка, у зв'язку з відмовою від
прийняття спадщини та неприйняттям
спадщини спадкоємцями за заповітом,
являючись спадкоємцем першої черги
спадкування за законом, має право на
спадкування майна належного ОСОБА_5, в
тому числі і 12 частини спірного
індивідуального житлового будинку.

ОСОБА_1 на момент смерті спадкодавця
проживала разом з ним, заяви про
відмову від прийняття спадщини не
подавала, що підтверджується
повідомленням нотаріуса від 20.02.2014 року
(а.с.132), а отже відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК
України прийняла спадщину.

При зверненні до нотаріальної контори
ОСОБА_1 їй було видано свідоцтва про
право на спадщину на частину майна,
належного за життя ОСОБА_5 (а.с. 137,139-141,
143), але відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину на 12 частину
спірного індивідуального житлового
будинку, що підтверджується постановою
нотаріуса від 07.12.2012 року (а.с. 30).
Підставою відмови нотаріус вказав
відсутність правовстановлюючого
документа на вказане майно, що
підтверджується постановою нотаріуса.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Оскільки судом встановлено факт
належності ОСОБА_5 за його життя, та
ОСОБА_1 права власності на вище
вказаний індивідуальний житловий
будинок, визначено рівність їх часток у
праві власності на вказане майно, то з
метою захисту невизнаного права ОСОБА_1
на спадкування 12 частини вказаного
будинку, яка за життя належала ОСОБА_5,
суд вважає за необхідне визнати за
позивачем, як за спадкоємцем першої
черги спадкування за законом, право
власності на 12 частину індивідуального
житлового будинку «В-1» по АДРЕСА_1,
загальною площею 43,3 кв.м. та житловою
площею 13,3 кв.м., в порядку спадкування
за законом, після смерті чоловіка
ОСОБА_5

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 16, 182, ч. 2 ст. 331, ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 370,
376, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, ч.1 ст. 1261, ч.3, ч.5
ст. 1268 ЦК України, Законом України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», п. 3.10, 3.11 Порядку прийняття
в експлуатацію індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, громадських будинків
та будівель і споруд
сільськогосподарського призначення I
та II категорій складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженого Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 95 від 19.03.2013 року, та
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-214 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кіровської
сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області, треті особи
ОСОБА_4, Державна реєстраційна служба
Криворізького районного управління
юстиції, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області про
встановлення факту належності майна на
праві власності, визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
визначення часток подружжя, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_5, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_2, за його життя належало
право власності на індивідуальний
житловий будинок «В-1» по АДРЕСА_1,
загальною площею 43,3 кв.м. та житловою
площею 13,3 кв.м, який розташований на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,226 га.

Визнати індивідуальний житловий
будинок «В-1», по АДРЕСА_1, загальною
площею 43,3 кв.м. та житловою площею 13,3
кв.м., з господарчими будівлями: сарай
«Б», огорожа 1-2, які розташовані на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,226 га, спільною сумісною
власністю подружжя - ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Визначити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
належить, а ОСОБА_5, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_2, за його життя належало,
кожному окремо, по ? (одній другій)
частині індивідуального житлового
будинку «В-1» по АДРЕСА_1, загальною
площею 43,3 кв.м. та житловою площею 13,3
кв.м. з господарчими будівлями: сарай
«Б», огорожа 1-2, які розташовані на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,226 га,

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 12 частину індивідуального
житлового будинку «В-1» по АДРЕСА_1,
загальною площею 43,3 кв.м. та житловою
площею 13,3 кв.м. з господарчими
будівлями: сарай «Б», огорожа 1-2, які
розташовані на приватизованій
земельній ділянці площею 0,226 га, у праві
спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 12
частину індивідуального житлового
будинку «В-1» по АДРЕСА_1, загальною
площею 43,3 кв.м. та житловою площею 13,3
кв.м. з господарчими будівлями: сарай
«Б», огорожа 1-2, які розташовані на
приватизованій земельній ділянці
площею 0,226 га..

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: