Єдиний унікальний № 371/2229/13-ц
Провадження №2/371/29/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року Миронівський районний
суд Київської області

у складі: головуючого-судді Пархоменко
В.М.

при секретарі- Овчаренко В.С.

за участю представника
позивачів- Мущинської В.П

представника відповідача -
ОСОБА_1

представника відповідача-
Срібної М.І

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миронівці цивільну
справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, виконавчого комітету
Козинської сільської ради про
виключення запису з погосподарської
книги, виселення

встановив:

У листопаді 2013року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулись до суду з названим
позовом.

Свої вимоги обгрунтували тим, що ОСОБА_2
є власником житлового будинку АДРЕСА_1
Миронівського району згідно договору
дарування від 18.03.2011року, який
подарувала їй мати ОСОБА_3

У Козинській сільській раді їм
повідомили, що на будинок також
претендує бувший співмешканець матері
ОСОБА_4, який записаний у
погосподарській книзі по АДРЕСА_1. Хто
вніс цей запис у погосподарську книгу
їм невідомо, оскільки ОСОБА_3 не давала
дозволу на прописку відповідача.

ЇЇ мати -ОСОБА_3 ніколи не перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, він не
був членом їх сім"ї, а тому вважають, що
запис у погосподарську книгу про
ОСОБА_4 вчинений в порушення ч.2 ст.64 ЖК
України.

ОСОБА_4 тривалий час не являється
співмешканцем ОСОБА_3, не являється
членом її сім"ї, не веде з нею спільне
господарство, не несе витрат по
утриманню будинку, не бажає
переселятись у свій будинок по АДРЕСА_2,
перешкоджає користуватись та
розпоряджатись належним їй майном.

З цих підстав просять визнати
незаконним запис ОСОБА_4 в
погосподарський номер будинку ОСОБА_3
по АДРЕСА_1 та зобов"язати посадових
осіб виконавчого комітету Козинської
сільської ради виключити запис ОСОБА_4
по погосподарському номеру будинку
АДРЕСА_1 та виселити відповідача з
будинку АДРЕСА_1 Миронівського району.
У доповненні до позовної заяви
зазначили, що з 2002року відповідач не є
членом сім"ї ОСОБА_3, не несе витрат по
утриманню будинку, не оплачує
проживання, не сплачує комунальні
послуги, знущається з ОСОБА_3, виганяє з
будинку, чим порушує правила співжиття,
а тому відповідно до ст.116 ЖК України
підлягає виселенню без надання іншого
житла.

У судовому засіданні позивачі та їх
представник позовні вимоги підтримали,
просять їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_1 позов не
визнали, представник відповідача
пояснив, що відповідач перейшов жити до
ОСОБА_3 у 1979році і поселився в її
будинку як співмешканець. За час
спільного проживання вони мали
спільний бюджет, вели спільне
господарство, мали корів, свиней, яких
продавали, гроші вкладали в ремонт
будинку. Вони жили однією сім"єю майже 34
роки, а після того, як ОСОБА_3 подарувала
будинок дочці їх стосунки погіршились,
його почали виганяти з будинку. Він не
має ніяких претензій на будинок,але
просить дати дожити у ньому йому
спокійно до кінця свого життя.

Представник відповідача - виконкому
Козинської сільської ради Срібна М.І
позов також не визнала і пояснила, що
відповідач ОСОБА_4 живе у господарстві
ОСОБА_3, яка була власником житлового
будинку як співмешканець. Вони жили
однією сім"єю, вели спільне
господарство,жили нормально як чоловік
і жінка. Вона це стверджує, оскільки
особисто неодноразово була в цьому
господарстві, складала перепис
населення, розносила запрошення на
вибори позивачці та відповідачеві,
жодного разу з боку ОСОБА_3 ніяких
зауважень з приводу реєстрації
відповідача не було. Під час
переоформлення будинку позивачі брали
довідку у сільській раді про
зареєстрованих у будинку осіб, там був
зазначений і відповідач, ніяких
претензій вони не заявляли. Дані про
проживаючих у будинку вона вносила на
підставі заяви голови двору, але ці
заяви не збереглися.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
наявні у справі письмові докази, суд
прийшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як установлено судом і вбачається з
матеріалів справи, згідно договору
дарування від 18.03.2011року позивачці
ОСОБА_2 на праві приватної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1
Миронівського району Київської
області (а.с.12-14) До цього власником
будинку була ОСОБА_3

У цьому ж будинку зареєстровані та
проживають позивачка ОСОБА_3 та її
співмешканець ОСОБА_4, який перебуває у
фактичних шлюбних відносинах з
позивачкою ОСОБА_3 та перейшов жити до
неї у 1979році.

Як убачається з копії погосподарської
книги, та оглянутих у судовому
засіданні оригіналів погосподарських
книг Козинської сільської ради
Миронівського району за 1979 -2013роки,
суспільна група господарства, головою
якого являлась ОСОБА_3 відносилась до
суспільної групи -колгоспної. До
колгоспних дворів відносилися всі
господарства, до складу яких входив
хоча б один член колгоспу, навіть якщо
він був непрацездатним. Колгоспним
двором вважалося сімейно-трудове
об'єднання осіб, які спільно проживали
і вели спільне господарство, колгоспні
двори припинились 15.04.1991року. Членом
колгоспного двору визнавалась і особа,
яка вступила у фактичні шлюбні
відносини з членом двору, якщо вона
приймала участь у веденні господарства
двору. Практика Верховного Суду СРСР
того часу визначала, що членство в
сільськогосподарському дворі неможна
ставити в залежність від наявності
шлюбу чи родинних відносин, оскільки
воно може виникнути і з інших підстав.

Юридичне оформлення членства в
колгоспному дворі проводилось шляхом
реєстрації сільською радою складу
двору та всіх змін у ньому. У
погосподарській книзі в розділі
"Список членів сім"ї" по кожному
господарству записувався голова двору,
а за ним всі інші члени сім"ї із
зазначенням їх родинних відносин.
Реєстрація особи в погосподарській
книзі являється доказом належності її
до певного двору.

Даними погосподарських книг
Козинської сільської ради за вказаний
період підтверджено, що в будинку
проживав і проживає на даний час
відповідач ОСОБА_4

Той факт, що позивачка ОСОБА_3 та
відповідач ОСОБА_4 вступили у фактичні
шлюбні відносини 1979році, не
заперечують і позивачі, підтвердили
свідки.

Оскільки записи у погосподарських
книгах згідно Інструкції поновлюються
станом на 01 січня в період з 01 по 15 січня
наступного року, то запис про членство
відповідача у колгоспному дворі ОСОБА_3
проведено у 1980році.

Згідно п.10 Інструкції з ведення
погосподарського обліку в сільських
радах в погосподарську книгу
записуються члени господарств усіх
суспільних груп, які постійно
проживають на території сільської
Ради, незалежно від наявності в них
будівель, садиби та худоби. Записи в
погосподарській книзі без
відвідування кожного господарства
недопустимі. Господарства записуються
в порядку розміщення в населеному
пункті незалежно від їх суспільної
групи.

Ведення погосподарської книги є однією
з форм погосподарського обліку в
сільських радах.

Оскільки запис про членство
відповідача в колгоспному дворі
ОСОБА_3, а після 15.04.1991року в
домогосподарстві ОСОБА_3 як члена її
сім"ї посадовими особами Козинської
сільської ради здійснювався
правомірно, з записами в
погосподарських книгах позивачка була
ознайомлена, ніяких заперечень з цього
приводу у неї не було до даного часу, а
тому підстав для визнання запису щодо
членства ОСОБА_4 в цьому дворі
незаконним та його виключення суд не
вбачає.

Згідно ч.1, ч.2, ч.4 ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням. За
згодою власника будинку (квартири) член
його сім'ї вправі вселяти в займане ним
жиле приміщення інших членів сім'ї.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частиною другою ст.64 ЖК України
передбачено, що до членів сім"ї наймача
житлового приміщення належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім"ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов"язки, як наймач та члени його сім"ї.

Відповідно до ст.157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 ЖК України. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє колишніх членів його сім'ї
права користування займаним
приміщенням.

Особа, яка вселилася в будинок
(квартиру) як член сім'ї власника цього
будинку (квартири), не може бути
позбавлена права на користування цим
житлом після припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
на підставі правових норм, якими
регулюється право власності.

Свідок ОСОБА_6, яка є родичкою
позивачів, пояснила, що відповідач
перейшов жити до ОСОБА_3, був за батька
ОСОБА_2, відбував весілля дітям. Разом
вони прожили 34 роки, ОСОБА_3 хвалилася,
що прожила з ОСОБА_4 гарно. Вони жили
разом як чоловік та жінка, працювали,
мали господарство, ремонтували
будинок, вона вважала, що і зараз між
ними нормальні стосунки.

Свідок ОСОБА_7 -дочка відповідача,
пояснила, що батько після розірвання
шлюбу з її матір"ю у 1979році перейшов
жити до ОСОБА_3, вони вели спільне
господарство, мали корів, свиней.
Будинок значно змінився порівняно з
тим, в який прийшов батько. Вона
особисто завжди їм допомагала у всьому,
батько прожив там 34 роки. Все сталось за
півроку, коли їй позивачка заявила, щоб
забирала свого батька, бо вони будуть
продавати будинок. Батько на будинок не
претендує, він хоче лише дожити своє
життя у ньому.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що є чоловіком
ОСОБА_2, у неї з відповідачем були
напружені стосунки. Після
переоформлення будинку на дружину,
вони хочуть матір забрати до себе, а
будинок продати.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_4
перейшов жити до ОСОБА_3 приблизно у
1980році, вони прожили разом 34 роки, вели
спільне господарство, відносини між
ними були нормальні, а останнім часом
чомусь сваряться, з яких причин їй
невідомо.

Таким чином, аналізуючи зібрані у
справі докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що у 1979 році
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вступили у фактичні
шлюбні відносини, відповідач поселився
у будинку, що належав ОСОБА_3, вони жили
однією сім"єю, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
тобто відповідач поселився у будинок
як член сім"ї ОСОБА_3

Як пояснила сама ОСОБА_3 у судовому
засіданні разом вони не живуть
приблизно півроку, оскільки вона
поїхала до дочки, а на даний час
повернулася. Доказів про те, що сторони
припинили фактичні шлюбні відносини у
2002році, сторони суду не надали.

Представник позивачів у судовому
засіданні вказала, що відповідач
перешкоджає позивачам користуватись
будинком тим, що живе у ньому та немає
прописки у ньому.

Разом з тим, питання, пов"язані з
користуванням жилими приміщеннями в
будинках та квартирах, належних
громадянам на праві приватної
власності, врегульовані нормами
Житлового кодексу України, якими й
необхідно керуватись при вирішенні
даної категорії спорів,а не нормами ЦК
України, на які посилаються у позовній
заяві позивачі.

Виселення відповідача з належного
ОСОБА_2 житлового будинку з тих підстав,
що він заважає їй користуватись цим
будинком, а це користування
виражається в тому, що він у ньому
проживає, суперечить правилам ч.4 ст.9 ЖК
України

Не є підставою для виселення членів
сім'ї (у тому числі колишніх) власника
жилого будинку (квартири) сам факт
переходу права власності на це майно до
іншої особи, оскільки їх право
користування жилим приміщенням
урегульовано житловим законодавством,
згідно з яким ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування ним інакше як з підстав і
в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст.
9 ЖК). Підстав для виселення відповідача
з житлового будинку, передбачних ст.116
ЖК України, судом не встановлено.
Позивачі та їх представник не надали
жодних доказів того, що відповідач
створює нестерпні умови для спільного
проживання чи чинить перешкоди у
користуванні будинком, оскільки ОСОБА_2
постійно проживає в АДРЕСА_3

Крім того, ст.116 ЖК України передбачено
таке виселення у разі, якщо заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, тобто якщо
і після застосування таких заходів
винна особа не змінить своєї поведінки,
виникає необхідність звернення до суду
з позовом про виселення без надання
іншого житлового приміщення. Такі
заходи впливу до відповідача не
застосовувались.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги позивачів є
недоведеними, а тому не підлягають
задоволенню.

На підставі ст.ст.9,116,157 ЖК України,

Керуючись ст.ст.8,10,11,60,209,212-215,218 ЦПК
України,суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
виконавчого комітету Козинської
сільської ради про виключення запису з
погосподарської книги, виселення
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку в Апеляційний суд
Київської області через Миронівський
районний суд в 10-денний строк з дня його
проголошення

Рішення суду в повному обсязі
виготовлено 16.01.2014року

Суддя Підпис
В.М.Пархоменко

Згідно з оригіналом

Суддя
В.М.Пархоменко