Номер провадження № 22-ц/785/1684/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Мартинової К.П.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ
«Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_3, ПАТ
«Укрсиббанк» про визнання договору
поруки припиненим, за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 11 червня 2013 року,

встановила:

В січні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернувся до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 01 листопада 2006
року АКБ «УкрСиббанк» (правонаступник
АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № 0
від 01 листопада 2006 року, згідно з
умовами якого банк надав ОСОБА_3
кредитні кошти у розмірі 14282,00
швейцарських франків з розрахунку 8,2%
річних на строк з 02 листопада 2006 року по
02 листопада 2013 року.

У забезпечення позичальником взятих на
себе за кредитним договором
зобов'язань, 01 листопада 2006 року між
банком та ОСОБА_4 було укладено договір
поруки.

В зв'язку з неналежним виконанням
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором, у нього виникла
кредитна заборгованість, розмір якої
на 07.12.2012 рік становить 89651, 47 грн., про що
останній неодноразово повідомлявся в
тому числі й шляхом направлення
письмової вимоги про виконання
зобов'язань згідно умов кредитного
договору.

На підставі наведеного позивач просив
стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь АТ «Дельта Банк» (нового
кредитора) заборгованість за кредитним
договором в сумі 89651, 47 грн., судовий
збір у розмірі 896, 51 грн.

У лютому 2013 року ОСОБА_4 (поручитель)
звернувся із зустрічною позовною
заявою про визнання договору поруки
припиненим, зазначаючи, що 05 лютого 2009
року між позичальником та кредитором
було укладено додаткову угоду № 2 до
кредитного договору, відповідно до
якої сторони дійшли згоди про заміну
схеми погашення кредиту. Нова схема
передбачала, що позичальник з дати
підписання додаткової угоди
зобов'язувався повертати кредит та
сплачувати плату за кредит шляхом
щомісячної сплати ануїтетних платежів
в розмірі 160 швейцарських франків. Крім
того, позичальником і кредитором було
змінено графік погашення кредиту та
був збільшений кінцевий термін
повернення кредиту - не пізніше 02
листопада 2015 року, тобто продовжено
строк сплати кредитних коштів на два
роки, а відтак і обсяг сплати процентів
за користування кредитними коштами
збільшився.

Тому поручитель вважає, що у
відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України
договір поруки є припиненим з моменту
збільшення обсягів його
відповідальності без його згоди з
моменту укладення між кредитором та
позичальником додаткової угоди № 2 від
05.02.2009 року.

З урахуванням зазначеного просив
договір поруки № 55846 від 01 листопада 2006
року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
АКБ «УкрСиббанк», вважати припиненим з
05 лютого 2009 року. В задоволені
первісної позовної заяви ПАТ «Дельта
Банк» відмовити в повному обсязі.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 11 червня 2013
року в задоволенні позовної заяви ПАТ
«Дельта Банк» відмовлено в повному
обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано договір поруки № 55846 від 01
листопада 2006 року, укладений між
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та АКБ «УкрСиббанк»,
припиненим з 05 лютого 2009 року.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ПАТ «Дельта
Банк».

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про задоволення позову ПАТ
«Дельта Банк» та відмові у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи у
задоволенні позовної заяви ПАТ «Дельта
Банк» суд першої інстанції виходив з
того, що ПАТ «Дельта Банк» не направляв
на адресу боржнику ОСОБА_3 повідомлення
про дострокове повернення кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив із того,
що поручитель не надавав згоди на зміну
зобов'язання, яке забезпечується
порукою, внаслідок чого збільшився
його обсяг відповідальності.

Проте, погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

Установлено, матеріалами справи
підтверджено, що 01 листопада 2006 року
АКБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ
«УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 0 від 01
листопада 2006 року, згідно з умовами
якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти
у розмірі14282,00 швейцарських франків з
розрахунку 8,2% річних на строк з 02
листопада 2006 року по 02 листопада 2013
року.

У забезпечення позичальником взятих на
себе за кредитним договором
зобов'язань, 01 листопада 2006 року між АКБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (поручителем)
був укладений договір поруки № 55846,
згідно з яким поручитель поручається
перед кредитором за виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором № 0 від 01 листопада 2006
року.

05 лютого 2009 року між АКБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_3 було укладено додаткову
угоду № 2 до договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна №
0 від 01 листопада 2006 року щодо
зміни схеми погашення кредиту.

05 лютого 2009 року між АКБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_4 (поручителем) було укладено
додаткову угоду № 1 до договору поруки
№ 55846 від 01.11.2006 року згідно з яким
поручитель дав згоду забезпечувати
змінене зобов'язання що виникли з
кредитного договору.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі - продажу прав вимог за
кредитами, відповідно до якого в
порядку, обсязі та на умовах,
визначених даним договором, АТ
«УкрСиббанк» передало (відступило) АТ
«Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами.

Позичальник умови кредитного договору
належним чином не виконував, про що
боржнику та поручителю, всупереч
висновкам суду першої інстанції,
направлялися письмові вимоги про
виконання зобов'язань згідно умов
кредитного договору. (а.с. 6, 9, 105-107)

В зв'язку з неналежним виконанням
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором, у нього виникла
кредитна заборгованість, розмір якої
на 07.12.2012 рік згідно розрахунку
заборгованості становить 89291, 89 грн.,
яка складається з заборгованості: тіло
кредиту - 73593,60 грн. в тому числі
прострочена заборгованість по тілу
кредиту - 31070,55 грн., за відсотками 15698,29
грн., в тому числі прострочена
заборгованість за відсотками - 7655,99 грн.
(а.с. 7)

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин
за кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71 ЦК
України, якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
кредитного договору та Цивільного
кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язані встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Ураховуючи встановлене, позовні вимоги
ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
підлягають задоволенню частково на
суму 89291, 89 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 598 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, установлених
договором або законом.

Отже до припинення поруки призводять
такі зміни умов основного зобов'язання,
які призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. Таке збільшення обсягу
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки тощо.

Згідно роз'яснень викладених у п. 22
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, якими
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а в матеріалах
справи відсутні докази інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Проте, всупереч твердженню позивача за
зустрічним позовом, з матеріалів
справи вбачається, що 05 лютого 2009 року
між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4
(поручителем) було укладено додаткову
угоду № 1 до договору поруки № 55846 від
01.11.2006 року згідно з яким поручитель
ОСОБА_4 дав згоду забезпечувати змінене
зобов'язання ОСОБА_3 що виникли з
кредитного договору. (а.с.104)

Доводи представника ОСОБА_4 в суді
апеляційної інстанції про те, останній
зазначену додаткову угоду не
підписував є безпідставними та
недоведеними.

За таких обставин у задоволенні
зустрічних позовних вимогах про
визнання договору поруки припиненим
ОСОБА_4 слід відмовити.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду на
підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Згідно із ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк»
підлягають стягненню судові витрати в
рівних частках з кожного по 672,39 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 11 червня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задовольнити
частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 89291, 89 грн., яка складається з
заборгованості: тіло кредиту - 73593,60
грн., за відсотками 15698,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» судові витрати з кожного
по 672,39 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ
«Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_3, ПАТ
«Укрсиббанк» про визнання договору
поруки припиненим відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

К.П.Мартинова