АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 2844 /2014
інстанції - Петренко Н.О.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Пікуль А.А., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
представника позивача Оніщук Ю.В.

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Новобудова» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості

та за зустрічним позовомОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новобудова», третя
особа ОСОБА_6 про визнання договорів
недійсними;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного
суду м.Києва від 19 грудня2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Святошинського
районного суду м.Києва від 19.12.2013 року
позов ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_6, на користь ТОВ
«Новобудова» заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги за період з
вересня 2011р. по вересень 2013р. включно в
розмірі 13 677,26 гри., яка складається з
наступного: 13 506,00 грн. - сума основного
боргу за спожиті житлово - комунальні
послуги; 16,83 грн. - інфляційне
збільшення боргу; 54,43 грн. - 3% річних від
простроченої суми за несвоєчасне
виконання грошових зобовязань та
судовий збір з розмірі 229,40грн., авсього
стягнуто 13 906,66 грн. Відмовлено в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
до ТОВ «Новобудова» про визнання
договорів недійсними.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Новобудова» та задовольнити його
зустрічні позовні вимоги. Посилається
на незаконність ухваленого рішення,
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що ТОВ «Новобудова»
не довело, що ЖЕД № 5 є його структурним
підрозділом та мала право підписувати
від імені Товариства договори про
надання житлово - комунальних послуг та
має законні підстави для нарахування
та стягнення заборгованості з нього.
Крім того, не надано документів на
підтвердження повноважень ОСОБА_7,
діяти від імені ЖЕД № 5 при укладенні
договору з ОСОБА_3

Суд на власний розсуд визначив та
встановив суму заборгованості
відповідачів перед ТОВ «Новобудова».
Позивачем також не доведено факт
надання для підписання саме ТОВ
«Новобудова» саме йому Договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.
Копія Авізо, надана позивачем, вчинена
без дотримання вимог бухгалтерської
практики, а отже не є належним та
допустимим доказом по справі, як і всі
інші документи, надані позивачем як
додатки до позовної заяви. Суд
безпідставно прийняв до розгляду заяву
про збільшення позовних вимог без
сплати позивачем судового збору. ТОВ
«Новобудова» не надано доказів щодо
наявності у відповідачів
заборгованості за нібито надані
житлово-комунальні послуги. Також, на
думку апелянта, діяльність позивача
підлягає ліцензуванню. Позивачем на
доведено правомірності та законності
надання ТОВ «Новобудова» та ЖЕД №5
послуг постачання води, водовідведення
та опалення.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_3 та його представники
ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримали подану
апеляційну скаргу, посилаючись на
доводи, викладені в ній. Представник
позивача Оніщук Ю.В. заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Відповідачка ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, про що свідчить
розписка. Неявка відповідачки в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за її відсутності у
відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК
України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_3 є власником квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло. Позивач
пояснив суду, що дана квартира була
придбана під час його перебування у
шлюбі з ОСОБА_8 і є їх спільною сумісною
власністю.

Згідно довідки ф-3 в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають чотири
особи: відповідачі по справі та їх двоє
неповнолітніх дітей.

Згідно рішення правління АТХК
«Київміськбуд» «Про передачу
житлового будинку на баланс,
обслуговування і експлуатацію»
будинок АДРЕСА_1 було передано на
баланс ТОВ «Новобудова».

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 був укладений договір № 193-5В від
16.03.2007р. на надання комунальних послуг
та послуг з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій та договір
№ 5В/193-1 від 05.10.2012р. про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

Судом встановлено, що відповідачі
сплачують вартість отриманих
житлово-комунальних послуг
нерегулярно та не в тих розмірах, що
нараховуються, у зв'язку з чим у них
виникла заборгованість в розмірі 13 506,00
грн., що підтверджується довідкою про
нарахування та сплату по особовому
рахунку НОМЕР_1 (а.с.51).

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи Житлово-експлуатаційна
дільниця № 5 (ЖЕД № 5) не є юридичною
особою, вона є відокремленим
підрозділом TOB «Новобудова»,
створеного і зареєстрованого в
установленому законом порядку. ЖЕД№5
було створено з метою вдосконалення
системи надання житлово-комунальних
послуг, створення зручності для
мешканців за місцем розташування
житлових будинків, поліпшення
обслуговування будинків, які
обслуговує позивач. ЖЕД №5 діє на
підставі положення затвердженого
позивачем (копія знаходиться в
матеріалах справи). Начальник ЖЕД №5 -
ОСОБА_7, діє на підставі довіреності
виданої позивачем за підписом
генерального директора (копії
знаходяться в матеріалах справи).Таким,
чином ЖЕД №5 (в особі директора ОСОБА_7)
була уповноважена Товариством на
укладення відповідних договорів. За
таких обставин, доводи ОСОБА_3 щодо
недійсності договорів є недоведеними,
суд першої інстанції законно та
обґрунтовано відмовив йому в
задоволенні зустрічного позову.

Як встановлено судом
відповідачі регулярно отримують та
вживають житлово - комунальні послуги.
ОСОБА_3в установленому законом порядку
від отримання цих послуг не
відмовлявся, актів-претензій,
складених відповідно до вимог ст. 18 ЗУ
«Про житлово-комунальні послуги»
стосовно неповноти надання послуг або
надання послуг неналежної якості суду
не надав. Крім того, в судовому
засіданні повідомив, що причиною
виникнення заборгованості стала його
незгода з тарифами, які він вважає
незаконними, а не відсутність або
неякісність наданихпослуг.

Судовий збір за подання заяви про
збільшення розмірупозовних вимог
позивачем дійсно не сплачувався так, як
ч.2 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір»
передбачає його сплату тільки у разі,
якщо сплаченого судового збору за
подання позовної заяви не вистачить
для збільшеної цінипозову. Позивачем
було збільшено позовні вимоги у межах
мінімальної ставки судового збору.

Правовідношення, яке виникло між
сторонами на підставі договорів на
надання комунальних послуг та послуг
та послуг з утримання будинків і
прибудинкових територій та про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води та
водовідведення якому кореспондує
право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК)
щодо отримання грошових коштів за
надані послуги, є грошовим
зобов'язанням. У зв'язку з цим на
зазначені правовідносини поширюється
дія норми ч.2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Така позиція висловлена в
постановах ВСУ у справі №6-40цс11 від
14.11.2011р. та у справі №6-68цс12 від 20.06.2012р.
Оскільки застосування санкції у
вигляді сплати 3% річних не є
неустойкою, підстав для застосування
спеціальних (скорочених) строків
відповідно до ст. 258 ЦК України немає.

У детальному розрахунку
заборгованості з помісячною розбивкою
заборгованості за окремими складовими
за період з 01.09.2011 по 30.10.2013р. окремою
графою зазначені розпорядження КМДА на
підставі, яких здійснювалося
нарахування щомісячних платежів.
Твердження апелянта про те, що дані
розпорядження не підлягають
застосуванню оскільки є незаконними,
бо не зареєстровані в Міністерстві
юстиції України є хибними.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Президента України та конституційним
поданням 56 народних депутатів України
про офіційне тлумачення положень
частин першої, другої, третьої,
четвертої статті 18, частини третьої
статті 133, частин першої, другої,
третьої статті 140, частини другої
статті 141 Конституції України, статті 23,
пункту 3 частини першої статті 30 Закону
України «Про державну службу», статей
12, 79 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», статей 10,13,
16, пункту 2 розділу VII «Прикінцеві
положення» Закону України «Про столицю
України - місто-герой Київ», статей 8, 10
Закону України «Про місцеві державні
адміністрації», статті 18 Закону
України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» (справа про
особливості здійснення виконавчої
влади та місцевого самоврядування у
місті Києві) від 25 грудня 2003 року
встановлено, що Київська міська
державна адміністрація є єдиним в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади. З питань, віднесених
до відання місцевого самоврядування,
цей орган підзвітний і підконтрольний
Київській міській раді, а з питань
здійснення повноважень у сфері
виконавчої влади - Кабінету Міністрів
України.

Відповідно до п. 4 розпорядження КМДА
від 30.12.1998 року № 2526 «Про державну
реєстрацію розпоряджень Київської
міської державної адміністрації»
нормативно-правові акти, які видає
Київська міська державна
адміністрація на виконання нею функцій
виконавчого органу Київради
відповідно до Указу Президента України
від 07.02.1998 року №92/98 «Про деякі питання
здійснення виконавчої влади і
місцевого самоврядування в містах
Києві та Севастополі» не підлягають
державній реєстрації в управлінні
юстиції в місті Києві.

За зверненням позивача до Головного
управління юстиції у місті Києві щодо
державної реєстрації розпоряджень
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про затвердження
цін/тарифів на комунальні послуги
Головне управління юстиції у місті
Києві роз'яснює наступне.

«...Нормативно-правові акти Київської
міської державної адміністрації щодо
встановлення цін тарифів на
житлово-комунальні послуги, прийняті в
межах повноважень виконавчого органу
Київської міської ради, відповідно до
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» державній
реєстрації в органах юстиції не
підлягають. Це обумовлено тим, що
нормативно-правові акти Київської
міської державної адміністрації щодо
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги, прийняті в
межах повноважень виконавчого органу
Київської міської ради, відповідно до
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» державній
реєстрації в органах юстиції не
підлягають...»

Позивач у своїй діяльності не має права
відмовлятися від застосування
розпоряджень КМДА. Більшість з
зазначених в розрахунку розпоряджень
оскаржувалися в адміністративному
суді, але визнані незаконними не були.

Позиція апелянта про те, що діяльність
позивача підлягає ліцензуванню також
хибна, оскільки ліцензуванню підлягає
діяльність виключно виробника
(постачальника) послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, а також з вироблення
теплової енергії, транспортування її
магістральними і місцевими тепловими
мережами та постачання теплової
енергії, якими є ПАТ «Київенерго» та
ПАТ «Київводоканал», Позивач же є
виконавцем, а не виробником, який як
балансоутримувач будинку на підставі
ч. 2 ст.29 ЗУ «Про житлово-комунальні
послуги» зобов'язаний укласти договори
з постачальниками таких послуг, що й
було зроблено.

Частиною 1 ст. 151 ЖК УРСР передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності жилий будинок (квартиру),
зобов'язані забезпечувати його
схоронність, провадити за свій рахунок
поточний і капітальний ремонт,
утримувати в порядку придомову
територію.

В ч. 4 ст. 319 ЦК України зазначено,
що власність зобов'язує. Стаття 322 ЦК
України встановлює обов'язок для
власника утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом. Утримання майна
власників квартир (будинку та
прибудинкової території) здійснюється
ними шляхом оплати всіх витрат по
утриманню експлуатуючій організації.

Згідно п. 5, ч.3, ст. 20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
має обов'язок сплачувати за
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Стаття 526 ЦК України встановлює,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР
повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території. До членів сім'ї
власника згідно ст. 64 ЖК УРСР належить
дружина, їх діти і батьки.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або у повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги»балансоутримувач має право
звертатися до суду з вимогою про
звернення стягнення на майно осіб, які
відмовляються оплачувати рахунки за
споживання житлово-комунальних послуг
або відшкодувати завдані збитки майну,
що перебуває в нього на балансі.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 19грудня 2013 рокузалишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: