АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/1960/ 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Справа № 645/7856/13-ц
Головуючий 1 інстанції - Федорова О.В.
Категорія: право власності
27 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача, Дванадцята Харківська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту спільного
проживання та визнання права власності
в порядку спадкування за законом
по апеляційній скарзі представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 24 січня 2014 року
В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача,
Дванадцята Харківська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту спільного проживання з ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю з вересня 2001
року по день смерті ОСОБА_7, що настала
ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1 та на
квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_7 В
обґрунтування позовних вимог зазначає,
що з вересня 2001 року він почав спільно
проживати з ОСОБА_7 в квартирі за
адресою: АДРЕСА_2, і мешкав з нею однією
сім'єю за вказаною адресою до смерті
ОСОБА_7 Під час спільного проживання
ними придбано 9 червня 2011 року
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за
кошти,одержані ним від продажу
трикімнатної квартири за 320000 грн.
Позивач своєчасно звернувся до
державного нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини. Встановлення факту
спільного проживання з 9 вересня 2006
року по ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно йому для
оформлення спадкових прав, як особи, що
проживала з спадкодавцем не менше п'яти
років до відкриття спадщини. Тому
просив встановити юридичний факт його
сумісного проживання з ОСОБА_7 з
вересня 2001 року по день смерті
останньої по ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за
ним право власності на спадкове майно
після смерті ОСОБА_7, як за чоловіком,
який мешкав однією сім'єю з жінкою, але
не перебував з нею у шлюбі, у порядку
спадкування за законом.
Відповідачі проти позову
заперечували, посилаючись на те, що
позивачем не надано належних доказів
на підтвердження проживання однією
сім'єю з їх донькою, ОСОБА_7 , ведення
спільного господарства та наявність
спільного бюджету. Позивач не
перебував із спадкодавцем у
зареєстрованому шлюбі і не набув права
на спадкування за законом нарівні з
спадкоємцями першої черги, батьками
Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 24 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ,
поданої через свого представника
ОСОБА_6 , ставиться питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухваленні судом
апеляційної інстанції нового рішення
про задоволення позову. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права. Вказується ,
що суд першої інстанції зробив
невірний висновок про те, що оскільки
позивач не заявив позовних вимог про
зміну черговості одержання права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7 нарівні спадкоємцями першої
черги, то визнання юридичного факту з
метою, визначеною ОСОБА_3 у позові, є
безпідставним, оскільки це не породжує
правових наслідків для позивача щодо
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7
Також неправильним є висновок суду
першої інстанції про недоведеність
позивачем факту спільного проживання
із ОСОБА_7. Позивач участі у справі не
приймав і не мав можливості надати
фотографії, що доводять факт
проживання з спадкодавцем однією
сім'єю.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши
пояснення представників сторін,
обговоривши наведені в скарзі доводи
та заперечення, перевіривши матеріали
справи знаходить апеляційну скаргу
не підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджується
матеріалами справи , що ОСОБА_7 постійно
проживала однокімнатній квартирі
АДРЕСА_2, що належала їй на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 20 червня 2001 року. У
даній квартирі з 2006 року була також
зареєстрована ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_3
перебував у шлюбі з ОСОБА_8, який
розірвано 9 вересня 2006 року. Позивач був
зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3, що
належала йому та ОСОБА_9 на праві
спільної часткової власності, яку
продано 9 червня 2011 року. ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 9 червня 2011 року на підставі
договору купівлі-продажу придбали у
власність в рівних частках
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , в якій
позивач 13 січня 2013 року зареєстрував
місце свого проживання .( а.с.6, 7,8,10, 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7. Після
її смерті із заявою про прийняття
спадщини звернулася мати - ОСОБА_4.
Батько - ОСОБА_5 , подав письмову заяву
про відмову від спадщини після смерті
доньки. Також заяву про прийняття
спадщини подав ОСОБА_3, якого
нотаріусом повідомлено про
необхідність надання документів , що
підтверджують родинні відносини з
померлою ОСОБА_7 (а.с.9, 47-48,61)

Згідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Відповідно
до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право
на спадщину за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народженні після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. У четверту чергу на
підставі ст.1264 ЦК України право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

За положеннями ч. ч. 1,2 ст. 21 СК
України шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК
України шлюб є підставою для
виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим згідно із ст. 74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК
України слід виходити з того, що
указана норма поширюється на випадки,
коли чоловік і жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі та між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю, а також якщо вони
проживають однією сім'єю без шлюбу в
період, протягом якого придбано спірне
майно. Фактичні шлюбні відносини за
своєю суттю - це шлюбні відносини, які
не мають державного визнання та
реєстрації. Вони відзначаються
серйозністю намірів сторін і
спрямовані на тривале співжиття жінки
та чоловіка.

Матеріали справи не містять
доказів , що позивач постійно проживав
разом з ОСОБА_7, з якою вели спільне
господарство, мали спільний бюджет , за
спільні кошти купували майно, та що
позивач тривалий час надав ОСОБА_7
матеріальне утримання та допомогу .

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, , на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, су першої
інстанції дійшов висновку , що
відносини позивача та спадкодавця з
вересня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (дня
смерті ОСОБА_7.) не мали ознак сім'ї, між
ними не виникло взаємних прав та
обов'язків членів сім'ї, пов'язаних
спільними побутом , їх відношення не
набули сталих сімейних, притаманних
подружжю.

Судом першої інстанції ретельно
досліджувався факт придбання 9 червня
2011 року у спільну часткову власність
позивача та ОСОБА_7 однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 і не визнаний
обставиною, що доводить придбання
цього майна у спільну сумісну
власність за спільні кошти , набуті під
час постійного проживання однією
сім'єю, починаючи з вересня 2001 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовуються.

Не спростовують висновків суду
першої інстанції і додані до
апеляційної скарги фотографії із
зображенням позивача та ОСОБА_7 , які
самі по собі не є достатнім доказом , на
підтвердження факту, що між позивачем
та спадкодавцем склалися стосунки, які
притаманні подружжю, з вересня 2001 року
по ІНФОРМАЦІЯ_2, та набуття позивачем
права на спадкування за законом у
першу чергу після смерті ОСОБА_7

Згідно ст.. 303 ЦПК України
апеляційний суд в апеляційному порядку
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду 1
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді 1
інстанції. Апеляційний суд досліджує
докази, які судом 1 інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду 1
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Колегією суддів не встановлено
таких порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухваленні нового
про задоволення позову .

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, визнає, що
рішення судом першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 24 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді