АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2223/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Кривов»яз
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 20 вересня 2013 року в
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до відповідача про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Посилався на те, що 06.03.2008
року між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є він та ОСОБА_2
було укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0а з яким
банк надав позичальнику кредитні кошти
в розмірі 6042,24 долари США з розрахунку
12.4 % річних сплати за користування
кредитом на строк до 07.03.2033 року.

Він виконав свої зобов'язання належним
чином, надавши відповідачу кредитні
кошти, проте ОСОБА_2 свої зобов'язання
належним чином не виконує, у зв'язку з
чим, станом на 28.09.2011 року утворилася
заборгованість в розмірі 33 093,54 грн., яку
й просив суд стягнути з відповідача на
його користь.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 20 вересня 2013 року
позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ПАТ«УкрСиббанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 33 093 грн. 54
коп., судовий збір в сумі 330 грн. 94 коп. а
всього стягнуто 33 424 грн. 48 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 12 листопада 2013 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що вона не отримувала
письмової вимоги про дострокове
стягнення заборгованості й доказів її
направлення суду не надано. Тому
вважає, що позивачем порушено порядок
дострокового стягнення
заборгованості, на що суд не звернув
уваги.

Також позивач не довів факту та розміру
суми, отримання нею грошових коштів,
хоча судом було зобов'язано надати
відповідні докази.

Звертає увагу на те, що Довідка -
розрахунок заборгованості за кредитом,
яка подана до суду представником банку,
не є належним доказом, оскільки в ньому
відсутні прозорі формули розрахунку
заборгованості та підтвердження руху
коштів на поточному рахунку на
відповідні дати, з якого відбувається
зарахування оплати заборгованості по
договору.

ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилися,
про час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином, що
підтверджується зворотнім
повідомленням про вручення їй
поштового відправлення 23.12.2013 року. Її
представник ОСОБА_3 з»явилася в судове
засідання, проте не мала повноважень на
представлення інтересів ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції підставно виходив з
їх доведеності та обґрунтованості з
огляду на таке.

Судом встановлено, що 06.03.2008 року між
АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2, у
зв'язку з реєстрацією шлюбу від 14.08.2009
року ОСОБА_2, укладено договір про
надання споживчого кредиту № 0,
згідно з яким банк надав позичальнику
кредитні кошти в розмірі 6042,24 долари
США з розрахунку 12.4 % річних сплати за
користування кредитом на строк до
07.03.2033 року (а.с.31-37,100-113).

Відповідно до додатку №1 до Кредитного
договору, погашення кредиту повинно
відбуватися щомісячно, не пізніше
визначеного числа кожного
календарного місяця протягом всього
строку дії договору. Погашення
нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4.
Кредитного договору відбувається з 01
по 10 число кожного місяця, наступного
за тим, за які були нараховані проценти.

Згідно з п.4.1. Кредитного договору, за
порушення позичальником термінів
погашення будь-яких своїх грошових
зобов'язань, передбачених кредитним
договором, зокрема, термінів
повернення кредиту (всієї суми або його
частини) та/або термінів сплати
процентів, та/або комісій, банк має
право вимагати від позичальника
додатково сплатити банку пеню в розмір
подвійної облікової ставки НБУ від
гривневого еквіваленту суми
простроченого платежу, сума якого
(еквіваленту) розраховується за
офіційним обмінним курсом НБУ гривні
до валюти заборгованості станом на
дату нарахування такої пені.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Довідкою-розрахунком заборгованості
спростовуються посилання представника
відповідача на неотримання ОСОБА_2
кредитних коштів, оскільки з нього
вбачається, що відповідачем
здійснювалося погашення
заборгованості, що свідчить про
отримання коштів та визнання боргу,
зокрема по тілу кредиту сплачено 30,85
дол. США, а по відсотках - 54,05 дол. США.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_2 умов кредитного договору
утворилася заборгованість, яка станом
на 28 вересня 2011 року становить 33093 грн.
та складається з кредитної
заборгованості в розмірі 2 943,49 дол. США,
що за курсом НБУ становить 23 470,21 грн.,
заборгованості по процентах в сумі 1075,77
дол. США, що за курсом НБУ становить
8577,76 грн. та 1 045,57 грн. - пені за
прострочення сплати процентів
(а.с.119,124).

Не заслуговують на увагу колегії
суддів посилання представника
відповідача на те, що Довідка -
розрахунок заборгованості за кредитом,
яка подана до суду представником банку,
не є належним доказом, оскільки в ньому
відсутні прозорі формули розрахунку
заборгованості та підтвердження руху
коштів на поточному рахунку на
відповідні дати, з якого відбувається
зарахування оплати заборгованості по
договору виходячи з наступного.

У силу ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні у справі
доказів.

Розпорядившись своїми правами на
власний розсуд відповідач не надала
жодного доказу на підтвердження
неправильності зазначеного вище
розрахунку заборгованості, або ж
власного розрахунку з його
обґрунтуванням.

Апеляційна скарга не містить
розрахунку, який би свідчив про
неправильність нарахування
заборгованості, наведеної позивачем.

Також не ґрунтуються на вимогах закону
посилання представника відповідача на
те, що позивачем порушено порядок
дострокового стягнення
заборгованості, що є на його думку
підставою для відмови в задоволенні
позову з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором позики встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини, позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно п.3.1.3. кредитного договору, банк
має право вимагати від позичальника
дострокового повернення всієї суми
кредиту та плати за кредит, змінивши
при цьому терміни повернення кредиту
та плати за кредит в сторону зменшення
в порядку, визначеному розділом 6 цього
договору.

Разом з тим, не є підставою для
скасування рішення суду посилання на
відсутність доказів направлення та
вручення вимоги про дострокове
повернення заборгованості, оскільки
пред'явленням вимоги, у відповідності
до вимог законодавства, є як
направлення/вручення вимоги про
дострокове погашення боргу (залежно
від умов договору), так і пред'явлення
до нього позову.

Отже, не направлення вимоги про
дострокове повернення заборгованості
не є перешкодою для реалізації права
банку звернутись у будь-який час за
захистом своїх порушених прав до
суду у встановленому законом порядку.

З наведеного вбачається, що суд дійшов
вірного висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача суми
заборгованості в розмірі 33 093,54 грн.,
оскільки ОСОБА_2 належним чином не
виконує свої зобов'язання по
поверненню кредитних коштів, сплати
відсотків за їх користування та пені за
прострочення виконання зобов'язань.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 20 вересня 2013 року залишити
без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: