Справа № 2-69/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Іванюк
І.Д.

при секретарі с/з - Обертас
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: ОСОБА_4, Рудненська селищна рада
про визнання права на набуття
земельної ділянки за співвласниками
будинку з врахуванням акту
встановлення та узгодження меж
земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом
та уточненнями до нього (а.с. 80-81) про
визнання права на набуття земельної
ділянки за співвласниками будинку
АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з
врахуванням акта встановлення та
узгодження меж земельної ділянки від
19.07.2003 р., підписаного із ОСОБА_3 Свої
вимоги мотивує тим, що відповідно до
планів обміру за будинковолодінням
АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка
площею 1443 кв.м., яка на даний час не
приватизована. Користування вказаною
земельною ділянкою можливе відповідно
до фактичного користування, зокрема, 756
кв.м. слід закріпити за позивачем та
третьою особою, а 687 кв.м. - за
відповідачем. Сторонами було узгоджено
межі відповідних земельних ділянок,
про що складено акт від 19.07.2003 р., однак
на даний час відповідач відмовляється
його визнавати. Із врахуванням
наведеного просила позов задоволити.

У судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_5 відповідно до
довіреності від 02.11.2011 р. (а.с. 73) позовні
вимоги підтримав з аналогічних
підстав, просив позов задоволити.

Відповідач та третя особа ОСОБА_2 у
судове засідання не з'явились, належним
чином були повідомлені про час, дату та
місце розгляду справи.

Представник третьої особи -
Рудненської селищної ради у судове
засідання не з'явився, подав заяву про
розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши представника позивача,
оглянувши матеріали справи дослідивши
зібрані у справі докази, вирішуючи спір
на підставі наданих доказів та в межах
заявлених позовних вимог, суд
приходить до висновку, що у позові слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЗК України (від 1970 р.)
надання земельних ділянок у
користування здійснюється в порядку
відведення. Відведення земельних
ділянок провадиться на підставі
постанови Ради Міністрів УРСР або
рішення виконавчих комітетів обласної,
районної, міської, селищної і сільської
Рад народних депутатів в порядку,
встановлюваному законодавством Союзу
РСР і Української РСР. У постановах або
рішеннях про надання земельних ділянок
вказується мета, для якої вони
надаються, і основні умови
користування землею. Відповідно до
ст.ст. 20, 21 ЗК України (від 1970 р.) право
короткострокового тимчасового
користування землею засвідчується
рішенням органу, який надав земельну
ділянку в користування. Право
довгострокового тимчасового
користування землею засвідчується
актами, форма яких встановлюється
Радою Міністрів Української РСР.
Зазначені документи видаються після
відводу земельних ділянок в натурі.
Право землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад народних депутатів. Видача
державних актів на право користування
землею, а також актів на право
довгострокового тимчасового
користування землею провадиться
виконавчими комітетами районних
(міських) Рад народних депутатів.

Ст. 106 Земельного кодексу України
визначено, що власник земельної
ділянки має право вимагати від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж, а
також відновленню межових знаків у
випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Стаття 152 Земельного кодексу України
дає право землекористувачу вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці права не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав;в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Стаття 198 Земельного кодексу визначає,
що для визначення та відновлення меж
земельних ділянок проводяться
кадастрові зйомки. Кадастрова зйомка
включає: а) геодезичне встановлення меж
земельної ділянки; б) погодження меж
земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами; в)
відновлення меж земельної ділянки на
місцевості; г) встановлення меж частин
земельної ділянки, які містять
обтяження та обмеження щодо
використання землі; ґ) виготовлення
кадастрового плану.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16.04.2004 р. N 7 при переході
права власності на будівлі та споруди
за цивільно-правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з
положеннями чинної до цієї дати статті
30 ЗК до набувача від відчужувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження. В разі переходу права
власності на будівлі та споруди до
кількох осіб право на земельну ділянку
визначалось пропорційно часткам осіб у
вартості будівлі та споруди, якщо інше
не передбачено в договорі відчуження
останніх. У п. 22 постанови вказано, що
суд не може відмовити в позові або
закрити провадження у справі про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою з тих підстав, що
його визначено угодою сторін. Якщо при
вирішенні спору суд установить, що
співвласники визначили порядок
користування й розпорядження
земельною ділянкою, для зміни якого
підстав немає, він ухвалює рішення про
встановлення саме такого порядку. У
резолютивній частині рішення в такій
справі суд залежно від її обставин
повинен вказати розміри й межі тих
ділянок, які має використовувати кожна
зі сторін, і тих, які виділено для
спільного користування, а також
зазначити, як сторони мають проходити
до будинку, будівель, споруд та на
вулицю.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_3 (12
частина), ОСОБА_2 (3/8 частини) та ОСОБА_4
(1/8 частина).

З генерального плану станом на 28.09.1955 р.
вбачається, що за будинком АДРЕСА_1
числиться земельна ділянка площею 1385,60
кв.м., а із схематичного плану станом на
30.01.1975 р. вбачається, що загальна площа
вказаної земельної ділянки становить
1433 кв.м.

З акту встановлення та узгодження меж
земельної ділянки ОСОБА_2 від 19.06.2003 р.
(а.с. 9) вбачається, що землекористувачі,
в т.ч. ОСОБА_6, узгодили межі земельної
ділянки ОСОБА_2, що АДРЕСА_1

Із вищенаведених норм права,
вбачається, що при переході права
власності на будівлю до кількох осіб
право на земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі, в той час як акт узгодження меж
земельної ділянки погоджується
власниками та землекористувачами
суміжних земельних ділянок, а не
користувачами єдиної земельної
ділянки. Із врахуванням наведеного,
того, що чинним законодавством не
передбачено такого пособу захисту,
який обрала позивач, а також позивачем
не надано документів, які посвідчують
право сторін на спірну земельну
ділянку, суд приходить до висновку, що у
позові слід відмовити за
безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212- 215 ЦПК
України, ст.ст. 16, 20, 21 ЗК України (від 1970
р.) ст.ст. 106, 120, 152, 198 ЗК України,
постановою Пленуму Верховного суду
України «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р.
№ 7, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
ОСОБА_4, Рудненська селищна рада про
визнання права на набуття земельної
ділянки за співвласниками будинку з
врахуванням акту встановлення та
узгодження меж земельної ділянки -
відмовити за безпідставністю.

Рішення у повному обсязі буде
виготовлене у 5-денний строк.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення. У
разі якщо рішення було постановлене
без участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
Іванюк
І.Д.