Справа № 192/86/13- ц
Провадження № 2/192/40/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р.
смт.Солоне

Солонянський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Трещової
Н.М.,

при секретарі - Тищенко
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Брокбізнебанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
розірвання кредитного договору та
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачів про розірвання
кредитного договору та про стягнення
як з солідарних боржників
заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що 5
листопада 2007 року між АТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК», правонаступником
якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1
був укладений кредитний договір №
2282/507С про надання останній споживчого
кредиту в сумі 6 300,00 гривень строком на
24 місяці зі сплатою відсотків у розмірі
31 % річних.

Відповідно до умов даного Договору
позивач передав відповідачеві грошові
кошти, а відповідач зобов'язався в
строки, обумовлені кредитним
договором, виконувати всі свої
зобов'язання у повному обсязі та
повернути отримані кредитні кошти,
своєчасно сплачувати кредит і відсотки
за користування кредитом. У випадку
невиконання або неналежного виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань позивач має право вимагати
дострокового розірвання договору та
сплати всієї суми кредиту, відсотків та
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла на період
прострочення.

В забезпечення виконання зобов'язання
за даним кредитним договором між
банком та відповідачем ОСОБА_2 5
листопада 2007 року було укладено
договір поруки № 2282, за умовами якого
поручитель зобов'язався відповідати
перед банком за своєчасне і повне
виконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором в
повному обсязі.

Відповідно до умов кредитного
договору позивач свої зобов'язання
виконав в повному обсязі та видав
відповідачу кредитну суму з каси банку,
а відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання
не виконувала належним чином, в зв'язку
з чим станом на 24 грудня 2012 року виникла
заборгованість за кредитом в сумі 2 497
гривень 05 копійок, по відсотках за
користування кредитом - в сумі 59
гривень 68 копійок, а також нарахована
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором по сплаті
кредиту та відсотків в сумі 2 010 гривень
11 копійок, а всього - в сумі 4 566 гривень
84 копійки, в зв'язку з чим банк прийняв
рішення про дострокове розірвання
договору та примусове стягнення боргу
з відповідачів як солідарних боржників
та змушений звернутися з позовом до
суду, оскільки зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
терміни, установлені договором.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала та просила
його задовольнити у повному обсязі.
Пояснила, що відповідачі у порушення
умов договору, з яким вони були
ознайомлені та підписали його, платежі
вносили несвоєчасно та не у
визначеному графіком погашення
заборгованості розмірі.
Заборгованість за тілом кредиту,
нараховані відсотки та пеню
відповідачі у повному обсязі не
сплатили. Просила стягнути з
відповідачів заборгованість у розмірі
4566,84 гривень, судовий збір у розмірі 214,60
гривень та розірвати кредитний
договір, що передбачено цивільним
кодексом.

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала
проти задоволення позову. Пояснила, що
у 2007 році вона взяла кредит у позивача у
сумі 6300 гривень. Кредитний договір вона
підписувала, і повинна була щомісячно
вносити платежі згідно з графіком
погашення, але платежі вона вносила
несвоєчасно та не в тих сумах, як
вказано у додатку №1 до кредитного
договору. У банку їй повідомили, що вона
повинна сплачувати по 350 гривень на
місяць. Вона не могла погашати
своєчасно кредит, тому що у неї було
скрутне матеріальне становище. Вона
брала кредит у розмірі 6300 гривень, а
сплатила банку 10 588 гривень, тому не
згодна з нарахованою банком пенею за
несвоєчасну сплату кредиту, та важає,
що вона сплатила всю заборгованість
банку за кредитом та більше нічого не
повинна платити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала
проти задоволення позову. Пояснила, що
по спірному договору вона була
поручителем. В 2008 році вони з ОСОБА_1
сплачували кредит вчасно, а у 2009 році
ні. Вони зверталися до банку, де їм
склали графік погашення
заборгованості згідно якого вони
повинні були сплачувати по 350 гривень
на місяць. Кредит вони брали у сумі 6300, а
виплатили 10 588 тисяч гривень, тому вона
вважає, що з банком вони розрахувалися.

Суд, заслухавши представника позивача,
відповідачів, дослідивши докази, що
маються у справі, приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень
ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, при цьому
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, а кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень, крім випадків
встановлених цим законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, а також сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання, яка обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання і
право на яку згідно зі ст. 550 ЦК України
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення зміну, або припинення
цивільних прав та обов'язків. Зміст
договору відповідно до ст. 628 ЦК України
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Однією із різновидностей зобов'язання
є кредитний договір, укладений між
сторонами відповідно до вимог
ст.ст.1054,1055 ЦК України, який відповідно
до ст. 629 цього Кодексу є обов'язковим до
виконання сторонами.

Судом встановлено, що 5 листопада 2007
року між АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК»,
правонаступником якого є ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК», та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№ 2282/507 С про надання останній
споживчого кредиту в сумі 6 300,00 гривень
строком на 24 місяці до 4 листопада 2009
року зі сплатою відсотків у розмірі 31 %
річних (а.с.73).

Відповідно до умов зазначеного
договору, позивач передав
відповідачеві грошові кошти, а
відповідач зобов'язався в строки,
обумовлені кредитним договором та
графіком, який є невід'ємною частиною
кредитного договору (а.с.74) виконувати
всі свої зобов'язання у повному обсязі
у строки, передбачені договором,
повернути отримані кредитні кошти,
своєчасно сплачувати кредит і відсотки
за користування кредитом, а у випадку
невиконання або неналежного виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань позивач має право вимагати
дострокового розірвання договору та
сплати всієї суми кредиту, відсотків та
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла на період
прострочення.

Відповідно до умов кредитного договору
позивач свої зобов'язання виконав в
повному обсязі та видав відповідачу
ОСОБА_1 кредитну суму з каси банку, про
що свідчать заяви на видачу готівки від
5 листопада 2007 року (а.с.75), а відповідач
ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором
належним чином не виконувала та у
визначений договором строк до 4
листопада 2009 року повну суму
отриманого кредиту не повернула,
здійснила лише часткове погашення
кредитних коштів та відсотків.
Часткове виконання умов договору
свідчить про істотне порушення
позичальником в односторонньому
порядку умов укладеної кредитної
угоди, в зв'язку з чим станом на 24 грудня
2012 року виникла заборгованість за
кредитом в сумі 2 497 гривень 05 копійок,
по відсотках за користування кредитом -
в сумі 59 гривень 68 копійок, а також
нарахована пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором по
сплаті кредиту та відсотків в сумі 2 010
гривень 11 копійок, яку суд у
відповідності до ст.ст. 611,615 ЦК України
вважає необхідним стягнути з
відповідача ОСОБА_1 як позичальника.

На забезпечення виконання
зобов'язання за даним кредитним
договором між банком та відповідачем
ОСОБА_2 5 листопада 2007 року було
укладено договір поруки № 2282, за
умовами якого поручитель зобов'язався
відповідати перед банком за своєчасне
і повне виконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором в
повному обсязі (а.с.76).

Згідно п. 3.1 договору поруки, у випадку
не виконання божником своїх
зобов'язань по кредитному договору у
вказані в договорі строки, поручитель
зобов'язується не пізніше 1-го
банківського дня з моменту отримання
від кредитора письмового (листа),
телетрансмісійного (телеграма,
телетайп), телекомунікаційного
(телефакс) повідомлення про
невиконання у встановлений в
кредитному договорі строк боржником
своїх зобов'язань, перерахувати суму
коштів, яку вимагає кредитор, на
вказані ним рахунки.

Відповідно до п.5.2, п.5.3 договір поруки
вступає в силу з моменту його
підписання та скріплення печатками і
діє до повного погашення
заборгованості боржником та
поручителем перед кредитором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку,
поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником, а у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки, а згідно
ст. 543 ЦК України у разі солідарного
обов'язку боржників кредитор має право
вимагати виконання обов'язку частково
або в повному обсязі як від усіх
боржників разом, так і від будь-кого з
них окремо.

Суд вважає необхідним відмовити в
задоволені позову до поручителя
ОСОБА_2, так як згідно ч.4 ст.559 ЦК України
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя, оскільки відповідно до
вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання
сторонами має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково, але таким строком
не може бути лише несплата чергового
платежу. Пред'явлення вимоги до
поручителя є як направлення чи
вручення йому вимоги про погашення
боргу (залежно від умов договору), так
і пред'явлення до нього позову. В разі
пред'явлення вимоги до поручителя
кредитор може звернутися до суду
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання, а сама по собі умова
договору про дію поруки до повного
виконання позичальником зобов'язання
перед кредитором або до повного
виконання поручителем взятих на себе
зобов'язань не може розглядатися як
установлення строку дії поруки,
оскільки це не відповідає вимогам ст.252
ЦК України, згідно якої строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами, термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати. Нормами ЦК України не
передбачено можливості зміни
зазначеного шестимісячного строку
пред'явлення вимоги поручителю за
згодою сторін.

У кредитному договорі строк виконання
основного зобов'язання чітко
визначений в п. 1.1. - 4 листопада 2009 року.

За таких обставин у ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК» виникло право
пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_2,
про виконання порушеного зобов'язання
боржника ОСОБА_1 щодо повернення
кредиту, починаючи з 4 листопада 2009
року, протягом наступних 6 місяців.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК» звернувся до ОСОБА_2,
як до поручителя, з письмовим листом
про необхідність здійснити погашення
заборгованості за кредитним договором,
укладеним з ОСОБА_1 лише 26 вересня 2012
року (а.с.79), тобто з пропущенням
встановленого шестимісячного строку.

У зв'язку з цим суд вважає, що положення
п.5.3 договору поруки про те, що договір
поруки діє до повного погашення
заборгованості боржником та
поручителем перед кредитором
суперечать зазначеним вимогам,
внаслідок чого є нікчемними та не
тягнуть для поручителя передбачених
договором поруки наслідків.

Зазначене свідчить про те, що є
визначені законом підстави для відмови
в задоволенні позовних вимог в частині
стягнення солідарного стягнення
заборгованості з відповідача ОСОБА_2

В той же час, не підлягають задоволенню
вимоги позивача щодо розірвання
укладеного між сторонами 5 листопада
2007 року кредитного договору №2282/507 С,
оскільки відповідно до ст.651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом, в той же час договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом
лише при наявності одночасно всіх умов,
передбачених п.1-п.4 ч.2 ст.652 ЦК України,
наявність яких позивачем у позовній
заяві не зазначена, та в судовому
засіданні не доведена. За умовами
кредитного договору строк дії договору
визначений до 4 листопада 2011 року, а
домовленості між сторонами про
розірвання договору не досягнуто.

У зв'язку із задоволенням позову з
відповідача ОСОБА_1 на користь
позивача необхідно стягнути витрати по
сплаті судового збору, який було
сплачено позивачем при зверненні з
позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 60, п.6 ч.3 ст.79, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного
товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про розірвання кредитного
договору та про стягнення як з
солідарних боржників заборгованості
за кредитним договором задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
"БРОКБІЗНЕСБАНК" за кредитним
договором № 2282/507С від 5 листопада 2007
року заборгованість по кредиту в сумі 2
497 (дві тисячі чотириста дев'яносто сім)
гривень 05 копійок, заборгованість по
відсотках за користування кредитом в
сумі 59 (п'ятдесят дев'ять) гривень 68
копійок, 2 010 (дві тисячі десять) гривень
11 копійок пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором по
сплаті кредиту та відсотків, а всього 4
566 (чотири тисячі п'ятсот шістдесят
шість) гривень 84 копійки, відмовивши в
задоволенні іншої частини позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
"БРОКБІЗНЕСБАНК" 214 (двісті
чотирнадцять) гривень 60 копійок витрат
по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути
оскаржене до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Солонянський районний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий