УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Писаної Т.О.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють у своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_6, та ОСОБА_7, третя особа - служба у
справах дітей Дніпровської районної у
м. Києві державної адміністрації, про
виселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 12 грудня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які діють у своїх інтересах та
інтересах малолітнього ОСОБА_6, та
ОСОБА_7, який уточнила у процесі
розгляду справи, і остаточно просила
виселити відповідачів із квартири
АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що 25 січня 2011
року придбала з прилюдних торгів
(аукціону) трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, яка належала на праві
власності ОСОБА_4

Вказала, що на час придбання вказаної
квартири за її адресою були
зареєстровані та проживали
відповідачі.

13 квітня 2012 року на адресу відповідачів
вона направила вимогу про добровільне
їх виселення та зняття з реєстрації,
яка не була отримана останніми у
зв'язку із закінченням терміну
зберігання.

Позивачка зазначила, що на час
звернення до суду відповідачі
залишаються зареєстрованими у спірній
квартирі, добровільно її не звільняють,
чим порушують її права в частині
користування та розпорядження
належним їй майном, а тому просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 12
грудня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
19 вересня 2013 року апеляційні скарги
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, заочне
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 12 грудня 2012 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій і ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 на касаційну скаргу, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з рішенням якого
погодився суд апеляційної інстанції,
ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, керувався положеннями
ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст.
317, 319 ЦК України, ст. ст. 109, 155 ЖК
Української РСР та дійшов висновку, що
відповідачі не є власниками спірної
квартири, після звернення на неї
стягнення та придбання її позивачкою
на прилюдних торгах, яка стала
власником спірної квартири,
добровільно її не звільнили, будь-якої
угоди з позивачкою на проживання не
уклали, а тому підлягають виселенню у
судовому порядку.

Проте такого висновку суд апеляційної
інстанції дійшов передчасно, виходячи
з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 304 ЦПК
України справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими главою ЦПК
України про апеляційне провадження.

Апеляційний суд розглядає справу з
обов'язковим повідомленням осіб, які
беруть участь у справі, і відповідно до
вимог ч. 1 ст. 305 ЦПК України відкладає
розгляд справи у разі неявки у судове
засідання особи, яка бере участь у
справі, щодо якої немає відомостей про
вручення їй повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними.

Згідно з правилами ч. ч. 1, 4, 9 ст. 74 ЦПК
України судові виклики здійснюються
судовими повістками про виклик. Судова
повістка про виклик повинна бути
вручена з таким розрахунком, щоб особи,
які викликаються, мали достатньо часу
для явки в суд і підготовки до участі в
судовому розгляді справи, але не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання. Відповідач, зареєстроване
місце проживання (перебування),
місцезнаходження чи місце роботи якого
невідоме, викликається в суд через
оголошення у пресі. З
опублікуванням оголошення про виклик
відповідач вважається повідомленим
про час і місце розгляду справи. На ці
випадки поширюється правило частини
четвертої цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 76 ЦПК України
судові повістки, адресовані фізичним
особам, вручаються їм під розписку, а
юридичним особам - відповідній
службовій особі, яка розписується про
одержання повістки. Якщо особу, якій
адресовано судову повістку, не
виявлено в місці проживання, повістку
під розписку вручають будь-кому з
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з нею, а за їх
відсутності - відповідній
житлово-експлуатаційній організації
або виконавчому органу місцевого
самоврядування. У разі відсутності
адресата особа, що доставляє судову
повістку, негайно повертає її до суду з
поміткою про причини невручення.

Суд відкладає розгляд справи у разі
неявки в судове засідання однієї із
сторін або будь-кого з інших осіб, які
беруть участь у справі, про яких немає
відомостей, що їм вручені повістки (п. 1
ч. 1 ст. 169 ЦПК України).

У касаційній скарзі ОСОБА_7 зазначає, що
належним чином не був повідомлений про
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції на 11 липня 2013 року, на 25 липня
2013 року та на 19 вересня 2013 року.
Направлені відповідачу судові
повістки повернулися до суду без
вручення із відміткою «за закінченням
терміну зберігання».

ОСОБА_7 також був позбавлений
можливості надати свої заперечення на
позовну заяву, оскільки місцевим судом
було проведено заочний розгляд справи.

Згідно зі ст. 129 Конституції України
однією з основоположних засад
судочинства є забезпечення
апеляційного оскарження рішення суду,
а відповідно до ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04 листопада 1950 року таке
конституційне право повинно бути
забезпечене судовими процедурами, які
повинні бути справедливими.

У зв'язку із вищевикладеним розгляд
справи за відсутності учасника
процесу, щодо якого немає відомостей
про вручення йому судової повістки, є
порушенням ст. 129 Конституції України
та ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод від 04
листопада 1950 року.

З огляду на зазначене вище, відповідач
ОСОБА_7 був позбавлений можливості
підтримати доводи, викладені в
апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення та
перевірку фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

За викладених обставин ухвала
апеляційного суду м. Києва від
19 вересня 2013 року підлягає
скасуванню як така, що постановлена із
порушенням норм процесуального права,
з передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19
вересня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Т.О. Писана

Судді:
А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

Г.В. Юровська