АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/1794/ 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Головуючий 1 інстанції Штих Т.В.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної
Н.О.

С у д д і в Кокоші В.В.

Пономаренко Ю.А.

При секретарі Каплоух
Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Харківської
міської ради про визнання права
власності

по апеляційній скарзі ОСОБА_3

на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 24 грудня
2013 року

В С
Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3
звернулась в суд з позовом до
Харківської міської ради, третя особа:
реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції
Харківської області про визнання права
власності на житловий будинок з
господарськими побудовами за адресою
по АДРЕСА_1. В грудні 2013 року позивачка
вимоги уточнила, виключила з кола
учасників судового розгляду третю
особу. Просила визнати за нею право
власності на житловий будинок Б-1 з
житловою прибудовою Б1-1 та прибудовами
б, б1, б2 загальною площею 88,1 кв.м.,
житловою площею 43,7 кв.м,, тамбур б3,
ганок б4, вбиральню В, погріб Г, гараж Д,
огорожу № 2,3,4,5 яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування
позовних вимог зазначала, що на
підставі рішення Виконкому
Дзержинської районної ради м.Харкова
від 06 липня 1954 року № 17 їй була
відведена в користування земельна
ділянка площею 300 кв.м. для
індивідуального будівництва будинку
за адресою АДРЕСА_1. В 1955 році був
побудований одноповерховий будинок,
сарай ї вбиральня. В 1960 , 1977 та 1987 р.р. цей
будинок перебудовувався,
добудовувалися нові приміщення та
огорожа. Будівництво нею було
закінчено до 1987 року. Реєстраційна
служба відмовила їй у видачі свідоцтва
про право власності на житловий
будинок через ненадання певних
документів. Проте на час будівництва
нею житлового будинку та господарчих
споруд не передбачалося державної
реєстрації прав власності, тому суд
повинен визнати за нею право власності
на збудований нею об'єкт нерухомого
майна за чинним на той час
законодавством і задовольнити її
позов.

Представник відповідача
Харківської міської ради проти позову
заперечував, вказуючи, що позивачем не
дотримано встановленого законом
порядку прийняття самовільно
збудованих житлових будинків в
експлуатації, позивач до Харківської
міської ради з заявою про збереження
самовільно збудованого будинку та
надання дозволу на його експлуатацію
не зверталася і відповідно такого
рішення не приймалося. (а.с.25-27).

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Харківської міської ради про визнання
права власності на житловий будинок з
господарськими побудовами за адресою
по АДРЕСА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухваленні судом апеляційної інстанції
нового рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права. Зазначає, що
вона довела факт будівництва
житлового будинку з господарчими
спорудами до 1987 року за земельній
ділянці, яка виділена їй постійне
користування для цієї мети і підстав
для відмови у позові у суду першої
інстанції не було.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши
пояснення представника позивача,
обговоривши наведені в скарзі доводи
та перевіривши матеріали справи
знаходить апеляційну скаргу не
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджується
матеріалами справи надання позивачці
рішенням Виконкому Дзержинської
районної ради м.Харкова від 06 липня 1954
року № 17 у безстрокове користування
земельної ділянки площею 300 кв.м за
адресою АДРЕСА_1. Забудова земельної
ділянки проводилася в період часу з 1960-
1987 років. На цій земельній ділянці
самовільно збудовано індивідуальний
житловий будинок загальною площею 88.1
кв.м, що складається з двох ізольованих
квартир № 1 загальною площею 51 кв.м та
квартири №2 загальною площею 37,1 кв.м .
Харківським міським бюро технічної
інвентаризації виготовлено технічний
паспорт на індивідуальний житловий
будинок АДРЕСА_1 станом на 6 березня 2013
року . ( а.с.9-11,12)

Відповідно до Порядку державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно та їх обтяжень , затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 868 від 17 .10.2013 року для проведення
державної реєстрації права власності з
видачею свідоцтва на новозбудований
об'єкт нерухомого майна заявник подає
документи, зазначені в п.49 цього
Порядку… , в тому числі документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.
Документом, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
індивідуального (садибного) житлового
будинку, садового, дачного будинку,
господарської (присадибної) будівлі та
споруди, прибудови до них, побудованих
до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на
об'єкт нерухомого майна.

Рішенням державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Харківського міського
управління юстиції Харківської
області від 16 вересня 2013 року зупинено
розгляд заяви про реєстрацію прав
власності на житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1, до надання
ряду документів, в тому числі таких, що
засвідчують прийняття в експлуатацію
житлового будинку, та документу, що
підтверджує присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси. Рішенням
державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції Харківської області від 25
вересня 2013 року відмовлено у
державній реєстрації прав власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 через не
усунення заявником у п'ятиденний строк
обставин, що були підставою для
зупинення розгляду заяви. ( а.с.7, 8)

Відповідно до ст. ст. 331, 375 ЦК
України власник земельної ділянки може
зводити на ній будівлі та споруди,
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам. Власник земельної
ділянки набуває право власності на
зведені ним будівлі, споруди та інше
нерухоме майно. Право власника на
забудову здійснюється ним за умови
додержання архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Положеннями ст. 376 ЦК України
передбачено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. На
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб. Згідно до
ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п.30 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" правила статті 376 ЦК про
наслідки самочинного будівництва
застосовуються і до об'єктів,
побудованих до 1 січня 2004 року до
набрання чинності ЦК згідно із пунктом
4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності цим Кодексом,
положення ЦК застосовуються до тих
прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності.

Згідно до ст.. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Підстави виникнення цивільних прав
та обов'язків , право та способи їх
захисту встановлені положеннями ст. 11,
15.16 ЦК України .

Згідно до роз'яснень, викладених в п.
п. 4, 8,9,12 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, належно
затвердженого проекту. У справах,
пов'язаних із самочинним будівництвом
нерухомого майна, суди мають
враховувати, що за загальним правилом
особа, яка здійснила або здійснює таке
будівництво, не набуває права
власності на нього (частина друга
статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за
позовом власника (користувача)
земельної ділянки про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, суди зобов'язані
встановлювати усі обставини справи,
зокрема: чи є позивач власником
(користувачем) земельної ділянки; чи
звертався він до компетентного
державного органу про прийняття
забудови до експлуатації; чи є законною
відмова у такому прийнятті; чи є
порушені будівельні норми та правила
істотними. При розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Матеріали справи не містять
доказів, що позивачеві з боку
відповідача чинилися перешкоди в
реалізації права на забудову земельної
ділянки з дотриманням встановлених
правил, або уповноваженим органом
безпідставно відмовлено в прийнятті
збудованого об'єкту нерухомості в
експлуатацію .

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд першої
інстанції дійшов висновку про відмову
у позові через недоведеність порушення
відповідачем, Харківською міською
радою, прав позивача та відсутність
підстав для їх захисту шляхом визнання
у судовому порядку за позивачем права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно - індивідуальний
житловий будинок АДРЕСА_1.

Висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим у справі
обставинам , вимогам закону,
роз'ясненням, що містяться у Постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012
року "Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)", і доводами апеляційної
скарги не спростовуються.

Посилання на відмову державного
реєстратора у державній реєстрації
прав власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 на висновки суду першої
інстанції не впливає.

Згідно ст.. 303 ЦПК України
апеляційний суд в апеляційному порядку
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду 1
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді 1
інстанції. Апеляційний суд досліджує
докази, які судом 1 інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду 1
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Колегією суддів не встановлено
таких порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухваленні нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді 1 інстанції, визнає , що рішення
судом першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді