Справа № 0907/2-4251/2011
Провадження № 2/344/68/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі головуючого - судді:
Барашкова В.В.

за участю секретаря:
Струк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа
без самостійних вимог на стороні
відповідача ПАТ "Укрсоцбанк" про поділ
спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до
про поділ спільного майна подружжя.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
вони з відповідачем перебували у
зареєстрованому шлюбі з 19.01.2001 року,
шлюб було розірвано рішенням
Івано-Франківського міського суду від
21.09.2011 року, рішення набрало законної
сили 06.12.2011р. Від подружнього життя в
сторін у 2002 році народилася дочка, яка є
неповнолітньою. Згоди про поділ
спільного майна сторони не досягли.
Позивачем, в ході розгляду справи,
кілька разів збільшувались позовні
вимоги, на момент прийняття рішення нею
подано письмову заяву про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої позивач просить поділити майно,
що, на її думку, є спільною сумісною
власністю, а саме: АДРЕСА_1, визнати за
нею право власності на 2/3 частини
квартири загальною площею 146,1 кв.м.,
житловою площею 90,9кв.м., виділивши у її
користування перший рівень квартири (
дві житлові кімнати, кухню, передпокій,
санвузол та балкон) та одну житлову
кімнату другого рівня); покласти
обов'язок на відповідача ОСОБА_2 по
сплаті залишку по кредиту, отриманого
в ПАТ « Укрсоцбанк» по договору 24.04.2007р.
в повній сумі його залишку на день
постановлення рішення; стягнути
грошове відшкодування за відчуження
без згоди позивача об'єктів нерухомого
майна, розташованих по АДРЕСА_2 в
розмірі 12 їх дійсної вартості, а саме
2528432,50грн., стягнути грошове
відшкодування за самовільне
використання коштів, внесених
відповідачем до статутних капіталів
(фондів) господарських товариств, сума
відшкодування складає 95700грн.;
присудити їй половину отриманого
відповідачем страхового відшкодування
за втрачений автомобіль «Lexus LX 470» 2006р.в.
д.н.з. НОМЕР_3 , а саме 100724,23 грн..; визнати
право власності на 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,15га., яка знаходиться в
урочищі Перевал с. Ворохта,
Івано-Франківської області; речі
домашньої обстановки та побуту (меблі,
побутова техніка, обладнання тощо) на
загальну суму 143700,00 грн., розділити між
подружжям відповідно до їх
розташування та знаходження у кімнатах
спірної квартири.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали,
просили їх задоволити, посилаючись на
обставини, викладені в поданих заявах.

Відповідач, ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав із вимогами
позивача не погодився, представник
відповідача, в судовому засіданні
позов не визнала, просила в позові про
поділ спірного майна відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, перевіривши матеріали
справи та дослідивши зібрані по справі
докази у їх сукупності, вважає, що даний
позов до задоволення не підлягає
виходячи з наступних підстав.

У відповідності до пунктів 23, 24
постанови №11 Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007р.,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. При визначенні майна,
яке підлягає поділу, необхідно
з'ясовувати, коли саме сторони
припинили ведення спільного
господарства, обсяг спільного майна,
нажитого на час припинення ведення
спільного господарства, джерела
придбання цього майна, наявність
боргів подружжя за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї.

В судовому засіданні встановлено, що
спірна АДРЕСА_1 вартістю 580750,00 грн. була
придбана 24.04.2007 року згідно Договору
купівлі-продажу (т.1 а.с.9). Кошти,
використанні на її придбання було
отримано в кредит, наданий ПАТ
«Укрсоцбанк» (Договір кредиту №1110-22/340
від 24.04.07р.) - (т.1а.с. 28). Відповідно до
Іпотечного Договору від 24.04.2007р. спірна
квартира є предметом іпотеки. (т.1 а.с.91 ).
Зазначені обставини сторони в судовому
засіданні не заперечували.

Зібрані у справі докази, зокрема,
рішення Івано-Франківського міського
суду від 04.02.2013р. по цивільній справі за
позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на заставне майно,
підтверджують факти укладення
Відповідачем Договору кредиту,
Іпотечного Договору, а також те, що,
обов'язок по сплаті залишку по кредиту
лежить на Відповідачу одноосібно.
Позивач в якості співвідповідча чи
третьої особи до участі у зазначеній
справі не залучалась.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів,що виникають з
кредитних правовідносин» встановлено,
що «положення статті 65 Сімейного
Кодексу України щодо порядку
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
і не стосуються права одного з подружжя
на отримання кредиту, оскільки
кредитний договір є правочином щодо
отримання у власність грошових коштів.

Частиною 3 ст. 57 СК України визначено,
якщо у придбання майна вкладені крім
спільних коштів і кошти, що належали
одному з подружжя, то частка в цьому
майні, відповідно до розміру внеску, є
його особистою приватною власністю.

Зважаючи на те, що квартира придбана
повністю за кредитні кошти, обов'язок
по поверненні яких повністю покладено
на відповідача, суд приходить до
висновку,що АДРЕСА_1 не підлягає поділу
як об'єкт права спільної сумісної
власності подружжя.

07.06.2007 року на підставі Договору
купівлі-продажу для ведення особистого
селянського господарства,
відповідачем було придбано земельну
ділянку. Державний акт про право
власності виданий на ім'я ОСОБА_2
Вартість земельної ділянки, згідно
Договору купівлі-продажу, становила
46700,00 грн. Дана обставина встановлена
судом, сторонами не заперечувалась.

Суд даючи належну оцінку доказам, бере
до уваги твердження відповідача про те,
що дана ділянка купувалася ним
особисто, не в інтересах сім'ї, виходячи
з наступного. Копія розписки від
07.06.2007р. ( т.2 а.с.57) свідчить, що ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_4 кошти в сумі 10 000,00
доларів США, що в гривневому
еквіваленті, згідно офіційного курсу
НБУ на той період становило 46700,00 грн.
на придбання земельної ділянки смт.
Ворохта, урочище Перевал Яремчанської
міськради.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Факт укладення між цими особами
договору позики встановлений рішенням
Івано-Франківського міського суду від
23.12.2013р. по справі № 344/20420/13-ц.
Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
факти, встановлені рішенням суду, що
набрало законної сили мають
преюдиційне значення та не доказуються
при розгляді інших справ, в яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи це, виходячи з положень ч.3
ст.57 СК України, наданих сторонами
доказів та пояснень з приводу цього,
суд приходить до висновку, що земельну
ділянку площею 0,15 га. в смт. Ворохта,
урочище Перевал Яремчанської
міськради було придбано відповідачем
за особисті кошті та не в інтересах
сім'ї.

Позовні вимоги щодо «…грошового
відшкодування за відчуження майна
розташованого по АДРЕСА_2 та не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02.10.2013р. по
справі № 6-34202св13. Вирішуючи справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПП
«Параклуб», виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Івано-Франківського обласного бюро
технічної інвентаризації про визнання
незаконним рішення виконавчого
комітету про оформлення права
власності на нерухоме майно за
юридичною особою, скасування свідоцтва
про право власності на нежитлові
приміщення і державної реєстрації
право власності на нежитлові
приміщення та визнання права власності
на ? частку нежитлових приміщень, суд
касаційної інстанції встановив, що
«…відповідно до протоколу №3 від 30
листопада 2009 року ОСОБА_2 до складу
статутного капіталу ПП «Параклуб» було
внесено нерухоме
майно-адміністративно-виробничі
приміщення, які знаходяться по
АДРЕСА_2» та прийшов до висновку, що «…
з моменту внесення у статутний фонд
підприємства майна, останнє є
власністю підприємства…» , отже не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя.

Також суд не вбачає за можливе
присудити позивачу грошове
відшкодування по коштах внесених до
статутних капіталів (фондів)
господарських товариств ТОВ
«БУКОВИНАЖИТЛОБУД» та ТОВ «ТРИГЛАВ» в
сумі 95700,00грн. , оскільки відповідно до
п.28 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вклад до статутного фонду
господарського товариства не є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Вимога позивача про виплату половини
страхового відшкодування за
викрадений автомобіль LEXUS LX 470, 2006 р.в.
д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 100724,23 грн. не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що спірний
автомобіль було придбано відповідачем
у 2008 році за кредитні кошти, початкова
сума кредиту складала 46800 доларів США
(т.1 а.с. 87) ця обставина та сума вартості
автомобіля сторонами не оспорювалась.

Відповідно до інформаційного листа від
23.01.2014р., виданого ПАТ «Страхова
компанія «АХА Страхування» (а.с.) ,
страхове відшкодування в сумі 372 717,23
грн. (страховий акт №8-а/09-иф-1 від
02.07.2009р.) 07 липня 2009 року перераховано
безпосередньо на рахунок АТ
«Індекс-Банк» (кредитора-банка
вигодонабувача по договору
страхування). Що узгоджується із ч.2
статті 8 Закону України «Про іпотеку»,
згідно якої у разі настання страхового
випадку щодо предмета іпотеки
іпотекодержатель має переважне право
на задоволення своєї вимоги за
основним зобов'язанням із суми
страхового відшкодування. ПАТ «Креді
Агріколь Банк», що є правонаступником
ПАТ «Індекс-Банк» підтвердив
зарахування цих коштів в рахунок
погашення кредиту, що видавався
відповідачу для придбання та під
заставу автомобіля LEXUS LX 470, номерний
знак НОМЕР_2 ( т.2 а.с. 58 )

Суд не вважає за можливе здійснити
поділ рухомого майна, переліченого
позивачем з таких міркувань. Вимогу
заявлено про розподіл речей домашньої
обстановки відповідно до їх
розташування та знаходження у кімнатах
спірної квартири. Оскільки суд прийшов
до висновку, що квартира не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
то вважає за неможливе провести
розподіл рухомих речей з підстав
заявлених позивачем.

Керуючись ст. 8 ЗУ "Про іпотеку", ст. ст. 3,
1046 ЦК України, ст. 57 СК України, ст.ст. 10,
11, 27-31, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя :
В.В. Барашков