Справа № 274/5352/14-ц
н/п № 2/0274/1869/14
РІШЕННЯ

Іменем України

27.10.2014 р.

м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Щербака
Д.С.,

з участю секретаря - Поступайло Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Гришковецької селищної ради
Бердичівського району Житомирської
області про визнання права власності
на 48/100 ідеальних часток домоволодіння
в порядку набувальної давності,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач - ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом
до відповідача - Гришковецької
селищної ради Бердичівського району
Житомирської області, в якому просить
визнати за ним право власності в
порядку набувальної давності на 48/100
ідеальних часток нерухомого майна, а
саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
що належали гр.ОСОБА_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла гр.ОСОБА_3, яка була
дружиною позивача. Після її смерті
відкрилась спадщина на належні їй 52/100
частин у житловому будинку за АДРЕСА_1
та земельну ділянку для обслуговування
цього будинку.

Вказаний вище будинок зареєстровано на
праві спільної часткової власності за
гр.ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння,
виданого 31.01.1966 року виконавчим
комітетом Гришковецької селищної ради,
та гр.ОСОБА_3, згідно свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
02.10.1991 року.

У встановлений законом строк позивач,
будучи спадкоємцем за законом першої
черги, звернувся до приватного
нотаріуса Бердичівського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою
про прийняття спадщини. 13.07.2014 року
позивачу було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом на вказані
52/100 частин у зазначеному вище будинку
та земельні ділянки.

Інший співвласник зазначеного будинку
помер у 1997 році. Спадщину після його
смерті ніхто не прийняв.

Починаючи з червня 1997 року позивач
разом з дружиною користувався усім
будинком, здійснював обслуговування та
догляд цілого будинку та прибудинкової
території. Після смерті дружини
позивач продовжує користуватися цілим
будинком. Протягом всього терміну
володіння нерухомим майном претензії
до позивача не надходило, прав на
вказане майно ніхто не заявляв, спорів
щодо володіння і користування цим
майном не виникало.

В судове засідання представник
позивача на підставі довіреності від
23.09.2014 року ОСОБА_5 не з'явився, надав
суду письмову заяву про розгляд справи
за його відсутності, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та просить
суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, від нього
надійшла письмова заява про розгляд
справи у його відсутності, проти
задоволення позову не заперечує.

В зв'язку з неявкою в судове засідання
сторін розгляд справи проводиться
відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Розглянувши справу на засадах
змагальності та диспозитивності,
відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, та
дослідивши надані суду докази, судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно довідки КП
«Бердичівське МБТІ» від 29.10.2013 року за
№ 964 житловий будинок АДРЕСА_1
зареєстрований на праві особистої
власності за гр.ОСОБА_2 на 48/100 ідеальних
частин житлового будинку на підставі
свідоцтва про право особистої
власності від 31.01.1966 року, та гр.ОСОБА_3
на 52/100 ідеальних частин житлового
будинку на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
02.10.1991 року за № 1472.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер гр.ОСОБА_2, що
підтверджується записом акта про
смерть за № 525 від ІНФОРМАЦІЯ_2.
Спадщину після його смерті ніхто не
приймав.

Позивач та гр.ОСОБА_3 перебували у шлюбі
з 28.01.1968 року відповідно до актового
запису за № 43 від 28.01.1968 року.

З червня 1997 року подружжя ОСОБА_3 почало
користуватися цілим будинком,
здійснюючи ремонтні роботи, догляд за
ним, оплачували комунальні платежі.
Окрім того, позивач з дружиною
користувалися усією присадибною
земельною ділянкою, садом, городом.

У 1998 році гр.ОСОБА_3 було приватизовано
земельні ділянки для індивідуального
житлового, гаражного і дачного
будівництва, площею 0,15 га, та для
ведення особистого селянського
господарства, площею 0,02 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла гр.ОСОБА_3 (актовий
запис про смерть за № 727 від 17.08.2012 року).

Позивачу, як єдиному спадкоємцю за
законом, який прийняв спадщину, було
видано свідоцтва про право на спадщину,
в тому числі на 52/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, земельні ділянки за
цією ж адресою для обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства.

Після смерті дружини позивач продовжує
користуватись цілим вказаним житловим
будинком та земельними ділянками.

Ч.1 ст.344 ЦК України встановлено, що
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном протягом пяти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Згідно ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка
заявляє про давність володіння може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України передбачено, що
правила ст.344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом,
а саме 01.01.2004 року.

Таким чином, для визнання права
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, зокрема, необхідно
встановити, що особа володіла цим
майном з 01 .01.2001 року десять років, тобто
по 01.01.2011 рік, після чого особа отримує
право претендувати на вказане майно.

Ознаками володіння, які є необхідними
для набутті права власності на річ за
набувальною давністю є
добросовісність, відкритість,
безперервність і тривалість володіння.

При зверненні до суду з позовом про
визнання права власності за
набувальною давністю давнісний
володілець повинен довести факти
добросовісності, відкритості,
безперервності і тривалості свого
володіння майном.

Для набуття права власності на чужі
речі за набувальною давністю згідно ч.1
ст.344 ЦК України необхідні такі умови:
річ, що опинилась у володінні особи, є
об'єктивно чужою; володілець
суб'єктивно вважає майно своїм;
володілець майна має бути
добросовісним набувачем; володіння
здійснювалось протягом усього строку
відкрито; володіння майном
продовжувалось безперервно; строк
такого володіння нерухомим майном
складає 10 років.

Добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішення спорів про
набувальну давність підлягає
врахуванню добросовісність саме на
момент передачі позивачу майна (речі),
тобто на початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
усього часу володіння майном повинен
бути впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Крім того, однією з умов володіння з
метою набуття права власності на
нерухоме майно є безтитульність такого
володіння. Вказана умова прямо
випливає зі змісту ст.344 ЦК України.
Тобто, за набувальною давністю може
бути набуто право власності лише на
нерухоме майно, яке не має власника, або
власник якого невідомий, або власник
відмовився від свого права на належне
йому нерухоме майно, та на майно, що
придбане добросовісним набувачем і у
витребуванні якого його власнику було
відмовлено.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 р. за № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК України, а також
частини четвертої статті 344 ЦК України,
згідно з якими захист цивільних прав
здійснюється судом шляхом визнання
права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє
про давність володіння і вважає, що у
неї є всі законні підстави бути
визнаною власником майна за
набувальною давністю, має право
звернутися до суду з позовом про
визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання
права власності за набувальною
давністю є попередній власник майна
або його правонаступник. У разі якщо
попередній власник нерухомого майна не
був і не міг бути відомим давнісному
володільцю, то відповідачем є орган,
уповноважений управляти майном
відповідної територіальної громади.

Будь яких беззаперечних доказів того,
що позивач протягом 10 років, починаючи
з 01.01.2001 року не проживав в будинку, не
робить ремонти, та не доглядає його, а
відтак не володіє ним, суду не надано.

Суду не надано доказів про те, що
протягом всього терміну володіння
позивачем та його дружиною нерухомим
майном мали місце претензії щодо прав
на вказане майно та спорів щодо
володіння і користування цим майном.

А відтак, оскільки з досліджених
доказів встановлено, що позивач
відкрито, добросовісно та
безперервно володіє будинком на
законній підставі понад 10 років,
враховуючи час користування будинком
спадкодавцем позивача - гр.ОСОБА_3,
починаючи з 01.01.2001 року, слід визнати за
ним право власності на 48/100 ідеальних
частин вказаного домоволодіння за
набувальною давністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 174, 197, 208, 209,
212-215, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку набувальної давності на 48/100
частин домоволодіння, що складається з
житлового будинку, погреба з шийкою,
літ.В, сарая-гаража, літ.Г, розташованих
за адресою: АДРЕСА_1, що належали
гр.ОСОБА_2, який помер у 1998 році.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його оголошення.
Особам, які брали участь у справі, але
не були присутнім у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя:

Д.С.Щербак