Справа № 367/8245/13-ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.С.Провадження №
22-ц/780/781/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка
О.І.,

при секретарі Власенко О.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 15 серпня 2013
року в справі за позовом Прокурора
міста Ірпеня Київської області в
інтересах держави до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне
підприємство "Святошинське
лісопаркове господарство", про
визнання недійсними рішення,
державного акту на право власності на
землю та визнання права власності на
земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

Прокурор міста Ірпеня Київської
області в інтересах держави звернувся
до суду з вказаним позовом до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання
недійсними рішення, державного акту на
право власності на землю та визнання
права власності на земельну ділянку,
посилаючись на те, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1943/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1» ОСОБА_2
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано державний акт серії ЯЖ №903328 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0021),
цільове призначення-для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд. Також
позивач зазначав, що рішення
Коцюбинської селищної ради прийнято, а
державний акт видано з порушенням
вимог чинного законодавства, у зв'язку
з чим їх має бути визнано недійсними.

Зазначав, що зазначена земельна
ділянка знаходиться за межами села
Коцюбинське і даний факт
підтверджується висновком
судово-землевпорядної експертизи №325
від 05 березня 2012 року, проведеної
Київським державним підприємством
геодезії, картографії, кадастрових та
геоінформаційних систем
«Київгеоінформатика». Також вказував,
що спірну земельну ділянку у приватну
власність передано за рахунок земель,
що перебувають в постійному
користуванні комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство».

Крім того, на підставі постанови Ради
Міністрів УРСР №673 від 20 червня 1956 року
дана земельна ділянка надана у
користування Святошинському
лісопарковому господарству без
виключення її з Держлісфонду України.

Комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» від 1976 року
постійно здійснює господарську
діяльність на оспорюваній земельній
ділянці, що підтверджується проектом
організації лісового господарства.
Вказана земельна ділянка містить
таксаційні описи. Згідно з інформацією
Державного комітету України із
земельних ресурсів №9946/26/4-11 від 01 липня
2011 року Коцюбинською селищною радою
передано у власність громадянам
земельні ділянки загальною площею 72 га,
в тому числі і відповідачу, за рахунок
земель, які знаходяться у користуванні
КП «Святошинське лісове господарство»
та згідно з картографічними
матеріалами лісовпорядкування
обліковуються як квартали
Святошинського та Київського лісництв.
Крім того, за даними КП «Святошинське
лісопаркове господарство», зазначена
земельна ділянка відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
будь-яких погоджень на вилучення
земель із свого користування
підприємство не надавало.

Спірну земельну ділянку в приватну
власність відповідача було передано
без її вилучення з користування КП
«Святошинське лісопаркове
господарство» на підставі
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування, прийнятого в межах
його компетенції.

Також позивач вказував, що
Коцюбинською селищною радою не
дотримано вимог щодо порядку зміни
цільового призначення землі. Земельну
ділянку лісового фонду спірним
рішенням Коцюбинської селищної ради
передано у приватну власність для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що призведе до
знищення лісових ресурсів. Крім того
позивач зауважував, що в порушення
вимог ст.9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації», якою передбачено
обов'язковість проведення вказаної
експертизи проектів землеустрою щодо
відведення земель лісогосподарського
призначення, проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
ОСОБА_2 державну експертизу не
проходив.

Позивач зазначав, що при проведенні
додаткової перевірки було встановлено,
що на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки №489
від 05 червня 2009 року земельну ділянку
площею 0,1500 га АДРЕСА_1 придбала ОСОБА_1.
На державному акті на право власності
на земельну ділянку серії ЯЖ №903328,
виданому на ім'я ОСОБА_2, зроблено
відмітку від 05 червня 2009 року про
перехід права власності на спірну
земельну ділянку до ОСОБА_1

На підставі наведеного просив визнати
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 24 грудня 2008 року
№1943/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний
акт серії ЯЖ №903328 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1500 га
(кадастровий номер земельної ділянки
:01:040:0021), цільове призначення - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2 з
відповідною відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_1 на земельну
ділянку та скасувати його державну
реєстрацію; визнати право власності
держави на земельну ділянку.

Заочним рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 15 серпня 2013
року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1943/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт серії
ЯЖ №903328 на право власності на земельну
ділянку (кадастровий номер
:01:040:0021), виданий на ім'я ОСОБА_2 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасовано його державну
реєстрацію.

В апеляційній скарзі з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року №1943/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1» ОСОБА_2 було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано державний акт серії ЯЖ №903328 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1500 га (кадастровий номер
земельної ділянки :01:040:0021, цільове
призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд), яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, судом встановлено, що згідно
договору купівлі-продажу земельної
ділянки №489 від 5 червня 2009 року
земельну ділянку площею 0,1500 га АДРЕСА_1
придбала ОСОБА_1 На державному акті на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ №903328, виданому на ім'я ОСОБА_2,
зроблено відмітку від 05 червня 2009 року
про перехід права власності на спірну
земельну ділянку до ОСОБА_1 Також судом
встановлено, що згідно листа Відділу
Держкомзему у місті Ірпінь від 18 січня
2013 року №01-02/44-1, наявного в матеріалах
справи, державна статистична звітність
(форми 6-зем) по смт. Коцюбинське в
період від 1 січня до 31 грудня 2008 року
не велася, землі запасу по смт.
Коцюбинське в період від 1 січня до 31
грудня 2008 року не обліковувалися.
Відомості щодо встановлення та зміни
меж Коцюбинської селищної ради у
відділі Держкомзему відсутні.
Зазначені обставини також
підтверджуються актом службового
розслідування стосовно діяльності
колишнього начальника відділу
Держкомзему в місті Ірпінь ОСОБА_4
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 27 квітня 2011
року.

Відповідно до висновку №9544/390 від 15
грудня 2008 року Державного управління
охорони навколишнього середовища в
Київській області про погодження
матеріалів проекту із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність відповідача було надано
позитивний висновок за умови
здійснення переведення земельної
ділянки в категорію - землі житлової та
громадської забудови та внесення
відповідного коригування до
Генерального плану смт. Коцюбинське та
розробки містобудівного
обґрунтування. Однак, як вбачається з
проекту землеустрою, наявного в
матеріалах справи, вказані умови
висновку виконані не були.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
збитків.

Згідно зі ст.173 ЗК України межа району,
села, селища, міста, району у місті - це
умовна замкнена лінія на поверхні
землі, що відокремлює територію району,
села, селища, міста, району у місті від
інших територій.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до п."б" ч.1 ст.12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

За ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про
основи містобудування" визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону України "Про
планування і забудову територій"
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п.12 Перехідних положень
ЗК України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Враховуючи вищезазначене
законодавство та зважаючи на ту
обставину, що земельна ділянка, яка є
предметом оспорюваного рішення,
розташована поза межами населеного
пункту - смт. Коцюбинське, оскільки на
момент прийняття спірного рішення від
24 грудня 2008 року №1943/25-5 межі смт.
Коцюбинське у передбаченому законом
порядку не були визначені та
встановлені, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
незаконність прийнятого Коцюбинською
селищною радою рішення від 24 грудня 2008
року №1943/25-5 як такого, що не відповідає
положенням п.12 Перехідних положень та
ст.12 ЗК України.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні
даного спору по суті суд першої
інстанції обґрунтовано не прийняв до
уваги рішення Коцюбинської селищної
ради №170 від 06 листопада 2009 року Про
інвентаризацію меж №75 від 29 квітня 2010
року Про погодження проекту формування
і встановлення меж Коцюбинської
селищної ради та межі смт. Коцюбинське
Київської області та №153 від 15 вересня
2010 року «Про затвердження Генерального
плану смт. Коцюбинське», так як
обставини, які ними підтверджуються, не
існували на момент прийняття спірного
рішення і тому не мають доказового
значення по справі.

Правильним є і висновок суду про
задоволення вимог позивача щодо
визнання недійсним державного акту на
право власності на землю серії ЯЖ №
903328, виданого на ім'я ОСОБА_2 на підставі
оспорюваного рішення, оскільки рішення
суду в цій частині відповідає
положенням ст.155 ЗК України та
підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсною
відмітки про перехід права власності
від ОСОБА_2 до ОСОБА_1, вчиненої на
державному акті серії ЯЖ № 903328 є
незаконним та підлягає скасуванню,
виходячи з наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу
земельної ділянки №489 від 05 червня 2009
року земельну ділянку площею 0,1500 га
АДРЕСА_1 придбала ОСОБА_1 На державному
акті на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ №903328, виданому на ім'я
ОСОБА_2, зроблено відмітку від 05 червня
2009 року про перехід права власності на
спірну земельну ділянку до ОСОБА_1

Задовольняючи вимоги прокурора в
частині визнання недійсним державного
акту серії ЯЖ №903328, виданого на ім'я
ОСОБА_2, з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_1, суд виходив з того,
що у зв'язку із визнанням недійсним
рішення ради про передачу у власність
ОСОБА_2 земельної ділянки, є правові
підстави для визнання недійсною
відмітки про перехід права власності,
вчиненої на державному акті серії ЯЖ №
903328 та скасування його державної
реєстрації.

При цьому суд залишив поза увагою
підстави позову прокурора, який
мотивував вимоги тим, що укладений між
відповідачами договір купівлі-продажу
спірної ділянки є нікчемним згідно
положень ст.228 ЦК України як такий, що
порушує публічний порядок і не
потребує визнання його недійсним.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд
дійшов правильного висновку про
необгрунтованість посилань прокурора
на нікчемність договору
купівлі-продажу від 05 червня 2009 року,
оскільки прокурор не надав доказів, що
даний правочин порушує публічний
порядок. Однак, дійшовши таких
висновків, суд в порушення вимог
ст.ст.81, 131, 152 ЗК України, ст.204 ЦК України
та всупереч попереднім висновкам про
відсутність підстав вважати договір
купівлі-продажу нікчемним, визнав
відмітку про перехід права власності,
вчинену в державному акті, недійсною.

Наведене свідчить про порушення судом
вимог процесуального закону щодо
законності і обгрунтованості рішення.

Крім того, суд не звернув уваги, що
правовою підставою вчинення відмітки
про перехід права власності до ОСОБА_1 є
договір купівлі-продажу від 05 червня 2009
року, що прямо вказано у вищевказаному
державному акті. Відповідно без
вирішення питання щодо правомірності
набуття ОСОБА_1 права на спірну ділянку
за цивільно-правовою угодою, як це
передбачає п.«в» ч.3 ст.152 ЗК України,
підстави для визнання недійсною
відмітки, вчиненої на державному акті
на підставі цієї угоди, відсутні.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору в
оскаржуваній частині.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними чи неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині, що оскаржується
ОСОБА_1 ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Вирішуючи позовні вимоги прокурора в
частині визнання недійсним виданого на
ім'я ОСОБА_2 державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 903328 з відміткою про перехід права
власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 його
державної реєстрації, колегія суддів
вважає, що дані вимоги не підлягають до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.81, ст.131 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки в тому числі на
підставі придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є в даному випадку
необгрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст.204 ЦК
України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються з
положеннями ч.3 ст.152 ЗК України, згідно
якої захист порушених прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється в тому числі шляхом
заявлення позову про визнання угоди
недійсною.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що укладений між ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки від 05 червня 2009 року
не є таким, що порушує публічний
порядок, оскільки укладений між
приватними особами і його предметом є
майно, що перебуває у приватній
власності.

За таких обставин та з огляду на те, що
ОСОБА_1 набула права власності на
спірну земельну ділянку на підставі
договору купівлі-продажу від 05 червня
2009 року, який не визнаний судом
недійсним і не є нікчемним (його
недійсність не встановлена законом), а
також враховуючи приписи ст.204 ЦК
України щодо презумпції правомірності
правочину, колегія суддів вважає
відсутніми підстави для визнання
недійсною відмітки про перехід права
власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з
підстав, вказаних прокурором у позові.

Доводи прокурора в суді апеляційної
інстанції про те, що визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку вважається окремим
способом захисту порушених прав і не
пов'язане з вирішенням питання про
правомірність набуття особою права
власності на земельну ділянку
необгрунтовані і суперечать вимогам
закону, зокрема ст.328 ЦК України, згідно
якої право власності набувається на
підставах, не заборонених законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

При цьому колегія суддів враховує
правовий висновок, який зробив
Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 2
жовтня 2013 року при розгляді справи
№6-93цс 13, предметом якої був спір про
визнання державного акту на право
приватної власності на землю недійсним
за позовом прокурора. При розгляді цієї
справи Верховний Суд України зробив
правовий висновок, відповідно до якого
державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, а тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема статтями 116, 118
ЗК України. Аналогічний правовий
висновок зробив Верховний Суд України
при розгляді справи №6-92цс 13.

За змістом наведеної правової позиції
стосовно спору в даній справі
вирішення питання про правомірність
видачі державного акта на право
власності на земельну ділянку
безпосередньо залежить від законності
правочину, на підставі якого такий акт
виданий.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині визнання недійсним Державного
акту серії ЯЖ №903328 на право власності
на земельну ділянку (кадастровий номер
:01:040:0021), виданого на ім'я ОСОБА_2 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасування його державної
реєстрації і ухвалити в цій частині
нове рішення, яким відмовити прокурору
міста Ірпеня Київської області в
інтересах держави у задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
Державного акту на право власності на
земельну ділянку та скасування його
державної реєстрації.

В іншій частині рішення суду підлягає
залишенню без змін як таке, що ухвалене
на підставі повно та всебічно
встановлених обставин справи,
підтверджених доказами, та
перевіреними судом.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 15 серпня 2013 року
скасувати в частині визнання недійсним
Державного акту серії ЯЖ №903328 на право
власності на земельну ділянку
(кадастровий номер :01:040:0021),
виданого на ім'я ОСОБА_2 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_1 та
скасування його державної реєстрації і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити прокурору міста Ірпеня
Київської області в інтересах держави
у задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним Державного акту на
право власності на земельну ділянку та
скасування його державної реєстрації.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Івановa І.В.

Сліпченко О.І.