Справа № 0522/8697/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Донецьк

Калінінський районний суд міста
Донецька у складі:

головуючої судді -
Гладкої І.А.,

при секретарі -
Запарі С.Р.,

за участю сторін:

позивача -
ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача - не
з'явився,

представників відповідача -
не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 року позивач звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, яку вточнила заявою
від 10 квітня 2013 року. Уточнену позовну
заяву позивач обґрунтувала наступними
обставинами. В липні 2006 року, позивач,
перебуваючи на передньому
пасажирському сидінні в автомобілі ВАЗ
2110, д/н НОМЕР_1, який належав, та яким
керував відповідач, проїжджаючи м.
Саки, вона несподівано для себе
помітила яскраве світло фар
зустрічного автомобіля, те що
відбувалося потім не пам'ятає, оскільки
позивач втратила свідомість, а прийшла
до тями вже у відділенні реанімації КУ
ГТМО м. Євпаторії. На думку позивача,
своїми діяннями відповідач заподіяв їй
матеріальну шкоду, яка полягла у
витратах на лікування на загальну суму
49263,91 грн., з урахуванням індексу
інфляції. Позивач також зазначила, що
крім матеріального збитку їй було
завдано і моральну шкоду, яка полягала
в тому, що вона в момент отримання
тілесних ушкоджень з вини відповідача
і після цього перенесла фізичний біль і
страждання. На момент звернення до
суду, позивач продовжувала лікування.
Позивач також звернула увагу суду й на
той факт, що травми, завдані їй, складні
і непередбачувані за характером
реабілітації. Позивач постійно нервує
та хвилюється за стан свого здоров'я. У
неї є серйозні побоювання за те, що вона
не зможе повністю реабілітуватися. Цей
інцидент порушив нормальний життєвий
уклад, унеможливив продовження
активного громадського життя. Також
позивач зазначила, що їй доводиться
докладати зусилля при пересуванні, а
саме: в будь-якому транспортному засобі
у неї з'являється запаморочення, шум у
вухах, нудота; вона страждає безсонням;
ускладнено пересування пішим кроком;
неможливо перебувати тривалий час в
одному і тому ж положенні. Підвищена
чутливість на зміни метеоумов;
порушення пам'яті; розсіяна увага,
позивач не може довго концентруватися
на виконанні тривалих дій; вона
позбавлена ??можливості працювати по
своїй професії; активний відпочинок їй
протипоказаний. Крім того, як зазначила
позивач, їй необхідно зробити
пластичну операцію, так як після ДТП на
обличчі з'явилися шрами. Спричинену їх
моральну шкоду позивач оцінила в 100000
грн.

Позивач у судовому засіданні свої
заявлені позовні вимоги підтримала,
просила суд задовольнити їх у повному
обсязі та надала суду пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Представник позивача в судовому
засіданні, заявлені позовні вимоги
також підтримав, просив суд їх
задовольнити у повному обсязі та надав
суду пояснення аналогічні, викладеним
у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, однак доказів поважності своєї
неявки до суду не надав.

При цьому від представника відповідача
- ОСОБА_4 надійшла до суду заява про
перенесення розгляду справи у зв'язку
із тим, що вона не може з'явитися у
судове засідання, оскільки вона буде
присутня в судовому засіданні в іншому
судовому засіданні у якості
представника ОСОБА_5 на підтвердження
чого надала до суду судову повістку.
Разом із тим, суд вважає причину неявки
представника відповідача неповажною у
зв'язку із тим, що ОСОБА_4 не була надана
до суду ухвала про відкриття
провадження по відповідній справі, не
надано документів, що підтверджують її
повноваження у зазначеній справі.

Разом із тим, як зазначила ОСОБА_4, її
довіритель не може з'явитися у судове
засідання у зв'язку із тим, що він
перебуває на лікарняному, однак
документів, які б підтверджували цей
факт, надано до суду не було.

Крім того, як вбачається судом іі
документів, долучених до матеріалів
справи, відповідачем з ОСОБА_6, 20 грудня
2012 року було укладено договір про
ведення справи в суді № 99-11/12, строк дії
якого, відповідно до п. 10 не сплив.

Отже, відповідач, у своєму
розпорядженні мав двох повноважних
представників, жоден з яких у судове
засідання не з'явився. При цьому суд
бере до уваги, що відповідач та його
представники систематично звертаються
до суду із заявами про перенесення
розгляду справи, при цьому не надаючи
до суду доказів, що підтверджують
викладені в заявах від 21.12.2012 року,
08.05.2013 року, 17.05.2013 року, 03.04.2014 року,
докази.

Таким чином, з урахування
вищевикладеного, а також беручі до
уваги той факт, що дана цивільна справа
після скасування заочного рішення суду
перебуває в провадженні суду з 11 лютого
2013 року, суд визнає неявку відповідача
та представників відповідача
неповажною та такою, що направлена на
затягування розгляду справи з метою
перешкоджання відповідачем
відправленню правосуддя, та ухвалює
розглянути справу у їх відсутність на
підставі пояснень позивача, її
представника, письмових заперечень
відповідача та його представника та
документів, наявних в матеріалах
справи.

Як вбачається судом із письмових
заперечень відповідача, він позов не
визнає, просить суд у задоволенні
позовних вимог відмовити,
обґрунтовуючи свою позицію наступним.
В липні 2006 року він рухався по
автомобільній трасі у бік м. Євпаторія
на автомобілі ВАЗ 2110, д/н НОМЕР_1. На
передньому сидінні сиділа позивач
ОСОБА_1. На задньому сидінні сиділи ще
двоє молодих людей. Ми всі четверо були
працівниками ТОВ ВО "Іліташ". Вони
знаходились в тривалому відрядженні в
м. Гаспра, санаторно-курортний комплекс
"Марат": відповідач працював на посаді
юрисконсульта, позивач працювала
головним бухгалтером. Як зазначив
відповідач, вони їхали за бажанням і
вказівкою позивача в нічний клуб
"Казантип", с. Павлівка. Як зазначив
відповідач, траса для нього була
незнайома, їхав він по ній у перший раз,
у прямому напрямку і ніяких знаків
оповіщають про стан, напрямку дороги не
було. Відповідач пояснив також
наступне, що швидкість він не
перевищував, і як тільки проїхав
занедбаний будинок ДАІ, несподівано
з'явилося світло фар на дуже близькій
відстані і він відразу отримав удар:
зіткнувся із зустрічним автомобілем,
світло фар від якого раптово з'явився
на дорозі, і який як виявилося був під
керуванням місцевого водія, який,
виконував лівий поворот з польової
дороги на трасу. Відповідач також
зазначив, що він не знав, що траса, по
якій він рухався, прямо впирається в
набережну і що для проїзду в нічний
клуб "Казантип" необхідно зробити з
траси правий поворот. Таким чином
відповідач їхав прямо, а водій
зустрічної машини, очікуючи, що він
також зверне праворуч, продовжував
виконувати виїзд з польової дороги на
трасу, в результаті чого відбулось
зіткнення, при якому травми отримала
позивач та відповідач. Відповідач
також пояснив, що вони були доставлені
в Донецьку обласну травматологічну
лікарню та проходили лікування в
одному відділенні в сусідніх палатах.
Також відповідач зазначив, що він
одразу погодився на операцію, а позивач
довго не погоджувалась, доти в неї не
почалось загострення. Відповідач
вважає, що більша частина провини
лежить на дорожній службі через
відсутність необхідних дорожніх
знаків та на водієві зустрічної машини.
Що стосується ненадання відповідачем
матеріальної допомоги, то особисто він
за станом здоров'я перебував у такому ж
становищі, як і позивач. Батьки
відповідача купували однакові ліки
знеболюючі та снодійні, для зрощування
кісток для нього та позивача.
Матеріальні претензії позивача
відповідач не визнає з тієї причини, що
на момент ДТП 27.07.2006 року у нього був
оформлений поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності. Ліміт
відповідальності за заподіяну шкоду
життю та здоров'ю на одного потерпілого
за полісом становив 51000 грн. Позивач не
скористалася цим, хоча, яка зазначив
відповідач, він їй пропонував
зберігати всі чеки на ліки. Відповідач
також звернув увагу суду й на той факт,
що позивач захотіла вирішити свої
інтереси через 6 років після ДТП. За цей
час загострення стану її здоров'я
можливо відбулося зовсім з іншої
причини, адже вона вийшла заміж, отже,
після зробленої операції 10.08.2006 року
вона мала хороший стан здоров'я.
Відповідач зазначив, що підчас
подружніх відносин, позивач
завагітніла, та цей факт свідчить про
задовільний стан її здоров'я.
Відповідач також зазначив, йому були
заподіяні такі ж ушкодження як і
позивачу, була така ж операція, проте,
він точно дотримувався рекомендацій
лікарів, і до теперішнього часу
контролює свою вагу і з цієї причини
погіршення стану здоров'я не має. Також
відповідач наполягав на застосування
позовної давності, яка на його думку
відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України становить 3 роки.

Згідно статті 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Стаття 8 Цивільного кодексу України
визначає законодавство, відповідно до
якого суд вирішує справи. Суд вирішує
справи відповідно до Конституції
України законів України та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
встановлені Конституцією та законами
України.

Частина 1 статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачає, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
проти них. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
розгляді справи. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких виникає у сторін спір,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ч. 3, 4 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлені наступні підстави
звільнення від доказування Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України
передбачає загальні підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду. Моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної
або юридичної особи, яка її завдала:
якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки
про невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у
вигляді арешту або виправних робіт; в
інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1192 Цивільного кодексу України
визначає способи відшкодування шкоди,
завданої майну потерпілого. З
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості,
полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Згідно частини 1 статті 1995 Цивільного
кодексу України фізична або юридична
особа, яка завдала шкоди каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я фізичній
особі, зобов'язана відшкодувати
потерпілому заробіток (дохід),
втрачений ним внаслідок втрати чи
зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Як вбачається з пункту 1 частини 2
статті 22 Цивільного кодексу України
збитками є втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Згідно частини 1,2 статті 1187 Цивільного
процесуального кодексу України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень статті 23
Цивільного кодексу України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з положень пункту 3 роз'яснень
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 року №4 "Про судову практику по
справам про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди"під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Згідно з пунктом 5 роз'яснень Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 "Про судову практику по справам про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", оскільки питання відшкодування
моральної шкоди регулюються
законодавчими актами, введеними у
дію в різні строки, суду необхідно в
кожній справі з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача шкоди
без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, як вбачається із
пункту 9 роз'яснень Пленуму Верховного
суду України від 31.03.1995 р. за №4 "Про
судову практику по справам про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого
-спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості. У випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

Частиною 2 ст. 286 Кримінального кодексу
України, було визначена диспозиція, а
саме: порушення правил безпеки
дорожнього руху або експлуатації
транспорту особою, яка керує
транспортним засобом, що спричинило
спричинили смерть потерпілого або
заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Судом встановлено, що відповідно до
виписки з історії хвороби № 2616 (2006 рік),
а також відповідно копії медичної
карти № 2616 стаціонарного хворого
ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 23.07.2006
року по 02.08.2006 року позивач перебувала
на лікуванні в відділенні реанімації
КУ ГТМО м. Євпаторії з діагнозом: тяжка
зчленована травма: ЗЧМТ, забій
головного мозку середнього ступеня
тяжкості, забої та осадження, забійні
рани голови, обличчя, верхнього повіку
праворуч. Двосторонній перелом ребер.
Забій правого легеня. Забої грудної
клітини. Перелом лівої вертлюжної
впадини та заднєверхній вивих лівого
стегна. Забій лівої кисті. Травматичний
шок 2-го ступеня. Була виписана в
стабільно компенсованому стані,
переведена в спеціалізовану
травматологічну
(нейротравматологічну) клініку м.
Донецька в супроводі анестезіолога в
реанімобілі.

Як вбачається судом із долученого до
матеріалів справи епікризу, позивач, в
період з 02.08.2006 року по 12.09.2006 рік
перебувала на стаціонарному лікуванні
в відділенні множинної та зчленованої
травми ДНІІ ТО з наступним діагнозом:
зчленована травма. ЧМТ, забій головного
мозку з розсіяною мікроорганічною
симптоматикою, цефалгією,
астеноневротичним синдромом. Закритий
переломо-вивих лівого стегна.
Поперечний перелом лівої вертлюжної
впадини з переломом даху та задньої
колони, закритий перелом 3-4 ребер
праворуч, рубцова деформація верхнього
віка, численні забої та ссадини
обличчя та кінцівок. 10.08.2006 року була
проведена операція: внутрішній МОС
лівої вертлюжної впадини пластиною та
гвинтами комбінованим доступом:
передній -внутрішньо тазовий по Н.І.
Кулішу, задній -Кохера-Лангенбека.
Післяопераційний період протікав без
ускладнень. Рани загоїлись первинним
натягуванням. Шви зняті на 12-ті сутки.

Судом також встановлено, що згідно
виписки із акту огляду МСЕК серії ДОН-05
№022082 від 24.11.2006 року було встановлено
другу групу інвалідності за загальним
захворюванням внаслідок побутової
зчленованої травми з забоєм головного
мозку та шейно-спинного мозку,
закритого переломо-вивиху лівого
стегна, поперечного перелому лівої
вертлюжної впадини з переломом даху та
задньої колони, закритий перелом ребер.
Відповідно до довідки МСЕК серії ДОН-05
№ 77798 від 17.12.2007 року позивачу було
проведено повторний огляд, та
встановлено третю групу інвалідності
та було протипоказана фізична праця та
перебування на сонці. Відповідно до
довідки МСЕК №2 м. Донецька серії ДОН-07
№ 010829, позивачу було встановлено третю
групу інвалідності. Відповідно до
довідки МСЕК №2 м. Донецька серії 10 ААА
№160810 від 23.09.2010 року позивачу було
встановлено третю групу інвалідності
безстроково.

Згідно епікризу № 3366 в період часу з
20.05.2008 року по 30.05.2008 рік позивач
перебувала на лікуванні в н/о МЦРБ.

Згідно виписки з історії хвороби №
168/1054 у період часу з 15.04.2009 року по 25.04.2009
рік позтвач перебувала на
стаціонарному лікуванні в ГМ № 25 м.
Донецька з діагнозом: Наслідки
поєднаної важкої ДТП в 2006 році - ЧМТ,
забиття головного мозку середньої
тяжкості, удару шийного відділу
спинного мозку з
тетрарефлекторно-пірамідної
недостатністю, переважно зліва,
стійкою вазомоторной цефалгією,
помірної вестібулопатіі, помірної
астено-невротичним синдромом, ст.
декомпенсації. Посттравматична
нейропатія малогомілкового нерва
зліва. Емоційно лабільний розлад
особистості внаслідок ЧМТ.
Консолідований після МОС поперечний
перелом вертлюжної западини зліва з
відривом задньої стінки.
Посттравматична змішана контрактура
лівого т/б суглоба. Рубцева деформація
в/віка, частковий лагофтальм правого
ока (результат травми).

Як вбачається судом із долучених до
матеріалів справи документів, 27.06.2009
року в Центрі комп'ютерної томографії
позивачці була зроблена спіральна
мультідетекторная комп'ютерна
томографія тазостегнових суглобів,
кісток таза з укладенням:
Посттравматичний деформуючий
остеоартроз лівого тазостегнового
суглоба 4 стадії з кістовидною
перебудовою кісток, що зчленовуються, з
наявністю синовііту, бурситу. Зрощений
перелом даху лівої вертлюжної
западини, стан після оперативного
втручання. Незрощеного перелом правого
поперечного відростка L5 хребця.

Судом також встановлено, що згідно
виписки з історії хвороби № 190/2751 у
період часу з 18.09.2009 року по 28.09.2009 рік
позивач перебувала на стаціонарному
лікуванні в МЛ № 25 м. Донецька з
діагнозом: Наслідки поєднаної важкої
ДТП в 2006 році - ЧМТ, забиття головного
мозку середньої тяжкості, удару
шийного відділу спинного мозку з
лікворних-судинної дисциркуляції, з
рефлекторно-пірамідної недостатністю,
переважно зліва, ВШР по змішаному типу,
з вираженою вазомоторной цефалгією,
помірної вестибулярної дисфункцією, з
вираженим астено-невротичним
синдромом, ст. декомпенсації.
Посттравматична нейропатія
малогомілкового нерва зліва,
консолідований після МОС поперечний
перелом вертлюжної западини зліва з
відривом задньої стінки.
Посттравматична змішана контрактура
лівого тазостегнового суглоба. Рубцева
деформація в / століття, частковий
лагофтальм правого ока (результат
травми). Так само згідно висновку
ортопеда ДонНДІТО від 20.11.2009 року
позивачу було показано
ендопротезування лівого т/стегнового
суглоба.

У відповідності з висновками
отриманими в результаті обстеження в
кабінеті функціональної діагностики
та механотерапія Донецькій обласній
клінічній травматологічній лікарні
від 24 .11.2009 року № 1788 у позивача
виявлено: зниження збудливості
н/стовбурів н/кінцівок (м/гомілкових,
б/гомілкових нервів) на 50% в порівнянні
з нормою на обох ногах. Реакція типова.

Із долученого до матеріалів справи
висновку невропатолога ДОКТМО від
24.11.2009 року, судом встановлено, що
позивачу було встановлено діагноз:
Наслідок ЧМТ 2006 року (забій мозку
середньої тяжкості, удару шийного
відділу хребта) з розсіяною органічною,
неврологічною симптоматикою, синдром
лікворної-судинної дисциркуляції (по
клініці і даними КТ), ВСД змішаного типу
зі стійкою цефалгією помірно вираженою
вестибулярної дисфункцією, виражений
Церебростенічні синдром в стадії
декомпенсації. Посттравматична
невропатія мала і болипеберцовой
нервів зліва з нейротрофическими і
чутливими порушеннями в лівій нозі.
Логофтальм OD (невропатія кінцевих
гілок лицьового нерва, рубцева
деформація століття).

Згідно епікризу б/н в період часу з
26.04.2010 року по 13.05.2010 рік позивач
перебувала на стаціонарному лікуванні
у відділенні множинної і поєднаної
травми ДНДІТО (історія хвороби № 9070) з
діагнозом: Посттравматичний
лівобічний коксартроз 3-ї стадії.
Комбінована контрактура лівого
тазостегнового суглоба. 27.04.2010 року
була виконана операція: Видалення
металевих гвинтів і пластин. Тотальне
ендопротезування лівого
тазостегнового суглоба протезом фірми
ВЮМЕТ (безцементні версія, MAGNUM).

Як вбачається судом під час лікування,
позивачем було загалом витрачено:
згідно копії чеку з ДП Аптека 417 ТОВ
"Сигма Рент"від 26.04.2010 року, позивачем
було придбано ліків на суму 3037 грн.; від
26.04.2010 року, позивачем було придбано
ліків на суму 117 грн. Відповідно до
чеків № 135220, 160701, 159933, позивачем в
Аптеці № 3 ТОВ Чернобиль-допомога,
03.05.2010 року, 26.04.2010 року, 22.04.2010 року, було
придбано ліків на загальну суму 995,94
грн. Згідно товарного чеку № 29-ЧК-0068793,
29-ЧК-0070990, 29-ЧК-0075200 від 22.04.2010 року, 26.04.2010
року, 03.05.2010 року відповідно, позивачем
в Аптеці Фагоція було придбано ліків на
суму 583,81 грн., 410,50 грн., 418,65 грн. Згідно
квитанцій № 3159, 3431, 3443, 3634, 3754, 3757 від
26.04.2010 року, 27.04.2010 року, 28.04.2010 року,
29.04.2010 року відповідно, позивачем в ТОВ
"Ваша Аптека"Аптечний пункт №1 було
придбано ліків на загальну суму 1028, 50
грн. Згідно рахунку фактури № 16 від
19.04.2010 року та квитанцій № OYR646807, NOYR637177
позивачем було придбано набор для
тотального ендопротезування
тазостегняного суставу "Магнум",
вартістю 38540 грн. та сплачено 395,40 грн.
за розрахунково-касове обслуговування.

Як вбачається судом з постанови
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 20.12.2011
року, якою було встановлено вину
відповідача у спричиненні позивачу,
яка була пасажиром авто біля ВАЗ-2110,
усіх вищеперерахованих тілесних
ушкоджень, які відносяться до
категорії тяжких, які викликали стійку
втрату працездатності не менш ніж на
одну третину. В свою чергу в судовому
засіданні ОСОБА_3 свою вину у скоєнні
ДТП визнав частково, відповідно до
вищезазначеної постанови суду ОСОБА_3
було звільнено від кримінальної
відповідальності передбаченої ч.2 ст. 286
Кримінального кодексу України на
підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про
амністію" від 08.07.2011 року.

Із долучених до матеріалів справи
документів також вбачається, що в
період з 11 лютого 2006 року до 10 лютого 2007
року цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована відповідно до полісу №
4427592 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, було встановлено ліміт
відповідальності в розмірі 51000 грн. за
заподіяну життю і здоров'ю шкоду на
одного потерпілого.

Судом також встановлено, що відповідач
27 червня 2009 року зверталась до центру
«Комп'ютерної томографії» за наданням
послуг з діагностики тазобедрених
суглобів та кісток тазу, в результаті
якої їй був наданий наступний висновок:
посттравматичний деформуючий
остеоартроз лівого тазобедреного
суглобу 2 стадії з кістовидним
перестроюванням зчеловуючихся кісток,
з наявністю сіновііту, бурсіту.
Зрощений перелом даху лівої вертлюжної
впадини з наявністю фіксуючих гвинтів,
незрощений перелом правого
поперечного відростку L5 хребця,
спонділолістез L5.

Згідно долученої до матеріалів справи
довідки з КЛПУ «Донецьке обласне
клінічне територіальне медичне
об'єднання» № 01/911 від 15 березня 2013 року,
позивач в 2010 році на стаціонарному
лікуванні в КЛПУ ДОКТМО не перебувала.

Як вбачається судом із долученої до
матеріалів справи довідки з КУЛПЗ
«Центральна міська лікарня № 24 м.
Донецька» від 08 квітня 2013 року, у
позивачки 08 лютого 2011 року та 18 грудня
2012 року мали місце патологічні пологи
зі оперативним втручання у вигляді
кесарева розтину, у зв'язку із травмою
таза.

Крім того, до матеріалів справи була
долучена довідка № 13-24/1648 від 03 вересня
2013 року, яка була видана ГУ Статистики у
Донецькій області із зазначенням
індексу споживчих цін (індексу
інфляції) за період з квітня 2010 року до
липня 2013 року, зі змісту якої
вбачається, що середній індекс
інфляції за вказаний період дорівнює
109,24%, що в свою чергу відповідає
твердженням позивача.

Як вбачається судом із висновку
експерта № 683 Донецького обласного
бюро судово-медичної експертизи від 23
вересня 2013 року, за даними
представлених медичних документів, в
результаті дорожньо-транспортної
події 23 липня 2006 року ОСОБА_1 була
заподіяна тяжка сочетана травма, що
супроводжувалася забієм головного
мозку середньої тяжкості, забієм
шийного відділу хребта, закритим
переломо-вывихом лівого
тазостегнового суглоба з поперечним
переломом лівої вертлужной западини,
переломом її даху і задньої колони,
закритими переломами 3-4 ребер справа,
забієм правої легені, множинними
забіями, саднами і забитими ранами
голови, обличчя і кінцівок. 10 серпня 2006
року з приводу вищезгаданої травми
ОСОБА_1 була виконана операція -
«Внутренний металлоостеосинтез левой
вертлужной впадины пластиной и
винтами». 27 квітня 2010 року у зв'язку з
послідуючим розвитком
посттравматичного лівобічного
коксартрозу III ступеня ОСОБА_1 була
виконана операція - «Тотальное
эндопротезирование левого
тазобедренного сустава протезом фирмы
«ВЮМЕТ» (бесцементная версия «MAGNUM») с
установкой в вертлужную впадину
металлической чашки «SHELL». Таким чином,
необхідність проведення операції
ендопротезувания лівого
тазостегнового суглоба 27 квітня 2010
року була обумовлена станом її здоров'я
у зв'язку з наслідками травми,
отриманої при дорожньо-транспортній
події 23 липня 2006 року.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача на необхідність стягнення
матеріальних збитків на користь
позивача зі страхової компанії,
оскільки цивільно-правова
відповідальність відповідача була
застрахована на період з 11 лютого 2006
року до 10 лютого 2007 року, однак позивач
зазнала витрат на лікування травм, які
були заподіяні їй внаслідок дій ОСОБА_3,
лише в квітні 2010 року, тобто більше ніж
через три роки. Крім того відповідачем
не було надано до суду доказів
виконання ним п. 33.1.4. ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», щодо повідомлення страховика
про скоєну ним дорожньо-транспортну
пригоду. Отже до правовідносин, що
склалися, з урахуванням положень ст.ст.
33, 37 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», не можуть бути
застосовані положення цього закону.

Таким чином, суд з урахуванням
вищевикладеного, дійшов висновку, що
позивачем був доведений той факт, що в
результаті дорожньо-транспортної
події 23 липня 2006 року, яка сталась з
вини відповідача, їй були заподіяні
вищезазначені травми. Разом із тим,
судом повністю встановлено
причинно-слідчий зв'язок між
заподіяними позивачу травмами та
дорожньо-транспортною подією, яка
сталась з вини відповідача 23 липня 2006
року, внаслідок чого у позивача була
викликана необхідність проведення
операції ендопротезувания лівого
тазостегнового суглоба. А отже, суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
відшкодування їй матеріальних збитків,
які були понесенні нею на власне
лікування відповідно до рекомендацій
лікарів, що з урахуванням індексу
інфляції дорівнює - 49263,91 грн.

Разом із тим, суд, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості лише частково
задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
стягнення з відповідача моральної
шкоди та вважає за доцільне стягнути з
ОСОБА_3 на її користь 20000 грн. у якості
компенсації за заподіяну їй моральну
шкоду, оскільки немає і не може бути
точних критеріїв майнового виразу
душевного болю, спокою, честі,
гідності особи. Будь яка компенсація
моральної шкоди, не може бути
адекватною дійсним стражданням, тому,
будь який її розмір може мати суто
умовний вираз.

Під час часткового задоволення цих
позовних вимог, суд виходив з того, що
внаслідок дій ОСОБА_3, які викликали у
позивачки встановлені у судовому
засіданні травми, вона була позбавлена
можливості 08 лютого 2011 року та 18 грудня
2012 року здійснити природні пологи,
оскільки у зв'язку із травмою таза мали
місце патологічні пологи зі
оперативним втручання у вигляді
кесарева розтину, що потягнуло за собою
додаткові хвилювання, витрачення
більшого часу на післяродову
реабілітацію. Разом із тим, суд приймає
до уваги небезпечний для життя та
здоров'я спосіб заподіяння позивачу
тяжких тілесних ушкоджень, високий
ступень небезпеки, якій відповідач
піддав ОСОБА_1 під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
трапилась 23 липня 2006 року. При цьому суд
також бере до уваги, що у зв'язку із
перебуванням позивачки на лікуванні в
відділенні реанімації КУ ГТМО м.
Євпаторії в період з 23.07.2006 року по
02.08.2006 року; на стаціонарному лікуванні
в відділенні множинної та зчленованої
травми ДНІІ ТО в період з 02.08.2006 року по
12.09.2006 рік; в н/о МЦРБ 20.05.2008 року по
30.05.2008 рік; на стаціонарному лікуванні в
ГМ № 25 м. Донецька в період з 15.04.2009 року
по 25.04.2009 рік, їй були потрібні значний
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану
здоров'я, що в свою чергу порушило
нормальні життєві зв'язки через
неможливість продовження активного
громадського життя. Крім того, суд бере
до уваги погіршення стану здоров'я
позивачки, що виразилось: у
встановленні їй спочатку другої, а
потім третьої групи інвалідності за
загальним захворюванням внаслідок
побутової зчленованої травми; крім
того внаслідок заподіяних ОСОБА_1 травм
їй було заподіяно певне спотворення
обличчя, а саме: рубцова деформація
верхнього віка та виникла часткова
неможливість повного закриття правого
ока.

Суд вважає за необхідне відмовити
відповідачу у застосуванні позовної
давності, оскільки відповідно до п. 3 ч.
1 ст. 268 Цивільного кодексу України,
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, крім випадків
завдання такої шкоди внаслідок
недоліків товару, що є рухомим майном, у
тому числі таким, що є складовою
частиною іншого рухомого чи нерухомого
майна, включаючи електроенергію.

Враховуючи наведені норми закону, а
також приймаючи до уваги встановлені
фактичні обставини справи, суд вважає,
що позивачем надано достатньо доказів
щодо спричинених їй матеріальної та
моральної шкоди внаслідок ДТП, що
трапилось з вини ОСОБА_3, та приходить
до висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Згідно п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір», від сплати судового
збору звільняються: позивачі - за
подання позовів про відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також смертю
фізичної особи; позивачі - за подання
позовів про відшкодування
матеріальних збитків, завданих
внаслідок вчинення злочину.

Таким чином, суд, з урахування положень
п. 1, п.п. 3 п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», стягує з відповідача на
користь держави судовий збір в розмірі
692,64 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 23, 268, 1166, 1167, 1168, 1187, 1192 Цивільного
кодексу України, ст.ст.1, 8, 10, 11, 60, 61, 88,
208-209, 212-215, 218, 292, 294 Цивільного
процесуального кодексу України,
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст. 286
Кримінального кодексу України, Законом
України «Про судовий збір», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 49263,91 грн.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
20000 грн.

ОСОБА_1 від сплати судового збору -
звільнити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 692,64 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які не брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.А. Гладка

04.03.2014