УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

05 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Дем'яносова М.В.,

Євграфової
Є.П., Євтушенко
О.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Гусятинського районного суду
Тернопільської області від 28 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 22 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що
за договором споживчого кредиту від 11
травня 2006 року № DNH4KP25870313 ОСОБА_3
отримав строковий кредит в розмірі 1 855
грн 07 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом строком до 11 травня 2007 року
включно.

На порушення умов даного договору
відповідач у добровільному порядку
своїх зобов'язань не виконує, станом на
28 лютого 2013 року заборгованість за
кредитом складає: 1 649 грн 26 коп. -
заборгованість за кредитом; 7 583 грн 21
коп. - заборгованість за процентами; 13 087
грн 08 коп. - пеня; 500 грн - штраф
(фіксована частина); 1 115 грн 98 коп. -
штраф (процентна частина).

Заочним рішення Гусятинського
районного суду Тернопільської області
від 28 травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 22 серпня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені в справі
судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, відмовив у
позові за пропуском позовної давності,
мотивуючи таким.

11 травня 2006 року між ЗАТ КБ «Приват
Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір № DNH4КР25870313 про надання
споживчого строкового кредиту,
відповідно до умов якого ЗАТ КБ
«Приватбанк» надало відповідачеві
(позичальнику) кредит на суму 1 855 грн 10
коп. строком 12 місяців до 11 травня 2007
року включно, зі сплатою відсотків за
користування кредитом з розрахунку 25,08
% річних в порядку та на умовах,
визначених договором, а саме: на суму
залишку заборгованості за кредитом в
обмін на зобов'язання позичальника
повернути кредит, сплатити проценти в
обумовлених у заяві та умовах про
надання споживчого кредиту фізичним
особам строки, а також сплатою комісії,
зазначеної в умовах.

Станом на 28 лютого 2013 року
заборгованість відповідача за
кредитом складає становить 1 649 грн 26
коп.; 7 583 грн 21 коп. - заборгованість за
процентами; 13 087 грн 08 коп. - пеня; 500 грн -
штраф (фіксована частина); 1 115 грн 98 коп.
- штраф (процентна частина), про що
свідчить довідка- розрахунок
заборгованості.

Пунктом 5.5. договору сторони обумовили
строк позовної давності за вимогами
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів тривалістю 5
років.

Позивач звернувся до суду з позовом 21
березня 2013 року, тобто після спливу
п'яти років після настання у позивача
права вимоги.

Таким чином, станом на день звернення
позивача до суду строк давності за
вимогами про повернення споживчого
кредиту минув, заяви про поновлення
пропущеного строку позивач не надавав.

При цьому суд керувався: ст. ст. 256, 261 ЦК
України, відповідно до яких позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу; перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
згідно з яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна з огляду на таке.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно заява сторони у спорі під час
розгляду справи у суді першої
інстанції.

З огляду на те, що судом першої
інстанції ухвалено заочне рішення, яке
відповідно до процесуального закону
ухвалюється в разі неявки в судове
засідання відповідача, належним чином
повідомленого і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
ОСОБА_3 не мав можливості заявити
клопотання про застосування позовної
давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку із ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропуском позовної давності
при вирішенні таких спорів чинний ЦК
України не містить.

Оскільки фактичні обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, судами не встановлені,
порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення спору, рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Гусятинського
районного суду Тернопільської області
від 28 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 22 серпня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Н.А.
Горелкіна

М.В.
Дем'яносов

Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко