Ухвала

іменем україни

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,
Кадєтової О.В., Наумчука
М.І.,-розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Ріелторі плюс» про визнання права
власності на об'єкт нерухомого майна за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Ріелторі
плюс» на рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 07 жовтня 2009
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області
від 10 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и
л а:

У серпні 2009 року ОСОБА_6 звернулась про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна - нежитлові
приміщення №222 (14.3), загальною площею 14.3
кв.м, розташованого по АДРЕСА_1, як на
відокремлений об'єкт права власності
№13 та нежитлові приміщення №99 (14.5), №100
(19.2), №101 (28.9), №102 (27.8), загальною площею
90,4 кв.м, що знаходяться за вказаною
адресою, як на відокремлений об'єкт
права власності №14 та припинити право
власності ТОВ «Ріелторі плюс» на
вказані нежитлові приміщення. Позовні
вимоги обґрунтовані належним
виконанням позивачем умов договору
№06/207 про фінансування будівництва,
укладеного 21 березня 2007 року між нею та
ТОВ «Ріелторі плюс», зокрема, сплатою
загальної суми фінансування у розмірі
404 тис грн будівництва вказаних вище
нежитлових приміщень у торгівельному
центрі «Буча-Пассаж».

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 07 жовтня 2009 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Київської
області від 10 жовтня 2013 року, позов
ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6
право власності на нежитлове
приміщення № 222, загальною площею 14,3
кв.м, розташованого по АДРЕСА_1, як на
відокремлений об'єкт права власності №
13. Визнано за ОСОБА_6 право власності на
нежитлові приміщення № 99, 100, 101, 102,
загальною площею 90,4 кв.м, розташованого
по АДРЕСА_1, як на відокремлений об'єкт
права власності № 14. Припинено право
власності ТОВ «Ріелторі Плюс» на
нежитлові приміщення №222, 99, 100, 101, 102,
загальною площею 104,7 кв.м, що
знаходяться по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ТОВ «Ріелторі
Плюс» просить вказані судові рішення
суду першої та апеляційної інстанцій
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки позивачем
умови договору були виконані в повному
обсязі, визнаються відповідачем, у неї
виникло право власності на спірні
нежитлові приміщення.

Проте з висновками судів погодитись
повністю не можна виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Судами встановлено, що 21 березня 2007
року між ТОВ «Ріелторі плюс» та ОСОБА_6
укладено договір про фінансування
будівництва за №06/207 (далі - Договір), за
умовами якого Сторона-2 (позивач) бере
на себе зобов'язання профінансувати
(надати грошові кошти) будівництво
частини торгівельного центру за
адресою: АДРЕСА_1 (далі - Об'єкт),
будівництво якого здійснюється у
відповідності з проектно-кошторисною
документацією, а Сторона-1 (відповідач)
зобов'язується побудувати вказаний
Об'єкт та передати позивачу Об'єкт
фінансування (а.с.7-12).

Відповідно до п. 2.4 Договору, майнові
права на Об'єкт фінансування виникають
у Сторони-2 за умови сплати ним 100
відсотків загальної площі Об'єкту
фінансування на умовах даного
Договору.

Згідно з пунктом 9.2 Договору, Сторона-1
вважається такою, що повністю виконала
свої зобов'язання за даним Договором з
моменту підписання Стороною-2 Акта
приймання-передачі Об'єкту
фінансування. Сторони обов'язково
підписують такий Акт
приймання-передачі Об'єкту
фінансування, за яким Стороні-2,
передаються документи, що будуть
використовуватись ним при оформленні
права власності на Об'єкт фінансування.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що
Сторона-2 самостійно та за свій рахунок
за сприяння Сторони-1 здійснює
оформлення права власності на об'єкт
фінансування. Сторона-2 набуває право
власності на Об'єкт фінансування з
моменту державної реєстрації права
власності (п. 10.2).

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, довідки ТОВ «Ріелторі плюс»
№199 від 15 вересня 2008 року, виданої
позивачу, остання сплатила повну
вартість об'єкту фінансування в
розмірі 404 тис. грн (а.с. 15).

Із акту прийому-передачі об'єкту
фінансування до Договору про
фінансування будівництва №06/207 від 21
березня 2007 року (а.с. 14) вбачається, що за
позивачем закріплена площа на другому
поверсі в розмірі 100 кв.м, шляхом сплати
404 тис. грн. та передано відповідачем
спірні нежитлові приміщення, загальною
площею 104, 7 кв.м, а позивачем прийнято
вказане майно.

За рішенням Виконавчого комітету
Бучанської міської ради Київської
області № 364 від 28 серпня 2008 року «Про
затвердження акта державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
торгівельного центру в АДРЕСА_1»
затверджено акт прийняття вказаного
торгового центу, загальною площею 9328, 3
кв.м в експлуатацію та доручено КП КОР
«Ірпінське БТІ» оформити та видати
свідоцтво про право власності на
згаданий торговий центр на ТОВ
«Ріелторі Плюс» (а.с. 43).

Рішенням Виконавчого комітету
Бучанської міської ради Київської
області за №544 від 18 листопада 2008 року
«Про оформлення права власності за
інвесторами торгівельного центру по
АДРЕСА_1» (а.с.18-21), виділено нежитлове
приміщення на другому поверсі,
позначене на плані №222, загальною
площею 14,3 кв.м, в окремий об'єкт права
власності та присвоєно №13 та доручено
КП КОР «Ірпінське БТІ» оформити та
видати свідоцтво про право власності
на нежитлові приміщення під номером 13,
загальною площею 14,3 кв.м на ім'я ОСОБА_6
(п. 13, 13.1). Виділено нежитлові
приміщення на другому поверсі,
позначені на плані №99, загальною
площею 14,5 кв.м, №100, загальною площею 19,2
кв.м, №101, загальною площею 28,9 кв.м, №102,
загальною площею 27,8 кв.м, загальною
площею 90,4 кв.м, в окремий об'єкт права
власності та присвоєно №14 та доручено
КП КОР «Ірпінське БТІ» оформити та
видати свідоцтво про право власності
на нежитлові приміщення під номером 13,
загальною площею 14,3 кв.м на ім'я ОСОБА_6
(п. 14, 14.1).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331
ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції, в
порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України не
визначився належним чином з характером
спірних правовідносин, не надав
належної оцінки наявним у справі
доказам, зокрема, зауважуючи, що
відповідач умов договору не виконав в
частині сприяння позивачу в оформленні
права власності на спірні нежитлові
приміщення, оформивши право власності
на весь торгівельний комплекс на себе,
залишив поза увагою положення ст. 10
договору фінансування будівництва,
якими передбачено набуття права
власності на об'єкт будівництва та
рішення виконавчого комітету
Бучанської міської ради Київської
області №544 від 18 листопада 2008 року, за
яким позивач мала оформити право
власності на спірне майно. Суд першої
інстанції належним чином не перевірив
чи є обраний нею спосіб захисту
належним в розумінні ст. 16 ЦК України.
Визнаючи за позивачем право власності
на спірні об'єкти нерухомості з
врахуванням положень ст. 392 ЦК України,
суд першої інстанції не звернув уваги,
що з цих підстав не можна набути право
власності на новостворену річ, не навів
жодного обґрунтування чи є спір між
сторонами з урахуванням наявності
вказаного рішення Виконавчого
комітету Бучанської міської ради
Київської області за №544 від 18
листопада 2008 року (а.с. 18-21) та виконання
відповідачем умов договору, залишивши
поза увагою матеріали справи, зокрема,
визнання відповідачем позовних вимог
та положення п. 9.2 Договору, за яким
відповідач вважається таким, що
повністю виконав свої зобов'язання за
Договором з моменту підписання
позивачем Акта приймання-передачі
об'єкту фінансування. При новому
розгляду справи судам слід врахувати,
що не проведення оформлення права
власності в установленому порядку
позивачем не є підставою для визнання
права власності за нею з підстав,
передбачених ст. 392 ЦК України
в судовому порядку.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК
України, апеляційний суд не звернув
уваги на судові рішення господарських
судів зі змісту яких вбачається, що ТОВ
«Ріелторі плюс» передало об'єкт
незавершеного будівництва (91%
готовності) в іпотеку відповідно до
договору від 27 травня 2008 року,
укладеного між АБ «Київська Русь» та
ТОВ «Ріелторі плюс» та не
перевірив необхідності залучення АБ
«Київська Русь» до участі у справі в
разі порушення прав та обов'язків
останнього.

За таких обставин судові рішення
першої та апеляційної інстанції не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою
для їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Ріелторі
плюс» задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 07 жовтня
2009 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області
від 10 жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І.
Мартинюк М.І. Наумчук