Справа № 212/192/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області у
складі: головуючого судді - Борис О.Н.,
при секретарі - Хазієвій Т.В., за участю
представників сторін: позивача -
адвоката ОСОБА_1, відповідача ПАТ
«Кривбасзалізрудком» - Літовченко Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Кривому
Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4
до Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, просив
стягнути в рахунок відшкодування
моральної шкоди з відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
(надалі -ПАТ «Кривбасзалізорудком») -
178537,80 грн. В обґрунтування своїх
позовних вимог вказав, що працював в
шкідливих умовах на підприємствах
відповідача , внаслідок чого захворів
на професійне захворювання. Висновком
МСЕК від 08.05.2009 року первинно
встановлено 35 % втрати професійної
працездатності по професійному
захворюванню та третю групу
інвалідності, що підтверджено
переоглядом у 2012 році , з наступним
переоглядом у 2014 році. Вважає, що з вини
підприємства, яке не створило
безпечних умов праці, втратив своє
здоров`я, завдана моральна шкода, яка
полягає в тому, що тривалий час
переносить фізичний біль у грудях,
хребті, задишку, загальну слабкість.
Вказав, що покращення в стані здоров'я
не відбувається, з кожним днем відчуває
лише погіршення в стані здоров'я.
Змінився рівень життєвої діяльності і
необхідно прикладати багато зусиль для
організації свого життя.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на ті самі
підстави.

Представник відповідача ПАТ
«Кривбасзалізорудком» позовні вимоги
не визнав, просив відмовити в їх
задоволенні, оскільки не надано
доказів завдання моральної шкоди, не
надано доказів вини підприємства,
відсутній висновок про завдання
позивачу моральної шкоди. Позивач був
попереджений про шкідливі фактори
виробництва при прийомі на роботу,
належним чином забезпечувався
необхідними індивідуальними засобами
захисту. Оскільки працівник є
застрахованою особою, відповідно до
Закону обов`язок відшкодування шкоди
покладається на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві.

Вислухавши в судовому засіданні
пояснення представників сторін,
вивчивши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач ОСОБА_4 з 01.06.1998 року по 20.09.2006
року працював підземним кріпильником,
підземним гірничим майстром, підземним
гірничим робітником , підземним
гірничим робітником очисного вибою ш.
«Родіна» ДП «Кривбасзалізрудком» , ВАТ
«Кривбасзалізрудком» 20.09.2006 року
звільнився за власним бажанням
(трудова книжка, а.с. 17-19).

Висновком МСЕК від 08.05.2009 року позивачу
первинно встановлено 35% втрати
професійної працездатності
професійному захворюванню та третя
група інвалідності, висновком МСЕК від
05.04.2012 року вказаний ступінь втрати та
інвалідність підтверджено, наступний
переогляд 01.05.2014 рік ( а.с. 5).

За виявленим професійним
захворюванням складено акт № 18 від
04.03.2009 року розслідування хронічного
професійного захворювання позивача.
Відповідно до акту позивач виконував
роботи в умовах важкої фізичної праці,
яка перевищувала гранично- допустимі
норми та в умовах несприятливого
мікроклімату. Відповідно до п.19 акту
встановлено, що адміністрацією
підприємства, правонаступником якого є
відповідач, порушено законодавство про
охорону праці, гігієнічні регламенти
та нормативи відповідно до вимог
нормативних актів. Згідно висновку
МСЕК, позивачу протипоказана важка
робота, фізичне перевантаження,
несприятливий мікроклімат.

Відповідно до Закону України "Про
«Охорону Праці», на підприємство
покладено обов'язок забезпечити якісні
та безпечні умови праці, а в даному
випадку показники мікроклімату інші
показники умов праці відхиляються від
встановлених нормативних показників,
що стали причиною профзахворювання
позивача.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що при виконанні
трудових обов'язків здоров'ю позивача
була заподіяна шкода професійним
захворюванням, винними в отриманні
позивачем професійного захворювання є
відповідач - ПАТ
«Кривбасзалізорудком», на якому
позивач тривалий час працював в
шкідливих умовах - 8 років 2 місяці.

Як встановлено із пояснень
представника позивача в судовому
засіданні, медичних документів,
позивач внаслідок професійного
захворювання відчуває фізичні болі,
задишку, приступоподібний сухий
кашель, важкість у грудній клітині,
загальну слабкість , пітливість , біль у
хребті. Через стан здоров`я він
вимушений періодично проходити
стаціонарне лікування, йому
протипоказана важка праця, довга хода,
переохолодження. Позивач не має
можливості повноцінно рухатися,
відпочивати, має порушення сну, через
що відчуває фізичний дискомфорт,
перебуває в знервованому стані, не має
можливості вести активний спосіб
життя, виконуючи звичну роботу по дому,
допомагати родині. Через зазначені
обставини погіршилися стосунками з
членами сім'ї, обмежений в перебуванні
в громадських місцях. Покращення в
стані здоров'я не відбувається,
позивачу встановлений хронічний
характер захворювань, і такі обставини
в сукупності викликають відчуття
неповноцінності та моральні
страждання.

При цьому суд враховує, що моральні
страждання позивача мають постійний
характер, незважаючи на регулярні
курси лікування, стан здоров`я позивача
покращується тимчасово. Постійний
характер фізичних страждань через
задишку, біль у хребті, важкість у
грудній клітині , головний біль
позивача знаходить також в медичних
документах, з яких убачається, що
позивач має необхідність проходити
регулярне стаціонарне лікування з
приводу професійного захворювання.
Фізичний стан, самопочуття з часом не
покращується, лікування в медичних
установах приносить тимчасовий
результат, періодично відбуваються
загострення - рецидив хвороб. Зазначені
обставини викликають відчуття
неповноцінності у позивача, через що
він переживає моральні страждання.
Такі обставини вносять суттєві зміни в
життєвих стосунках, він вимушений
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, змінити
спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини, як
джерело права.

З огляду на правову позицію
Європейського суду з прав людини,
висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "
Кечко проти України" у випадках, коли з
набуттям чинності певного закону його
нормами призупиняється дія положень
закону, що був прийнятий раніше, до
спірних правовідносин застосовується
закон, що діяв на момент виникнення у
особи відповідного права. При цьому
рішенням Конституційного Суду України
№ 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5
встановлено, що саме право громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу України та статтею
237-1 Кодексу законів про працю України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган. Статтею 173
КЗпП України закріплено за потерпілим
право на відшкодування шкоди,
заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України
«Про охорону праці», роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно
до нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Суд прийшов до висновку, що виниклі
правовідносини врегульовані статтею
237-1 КЗпП України, яка діяла на момент
виникнення правовідносин та якою
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають він нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Враховуючи встановлені судом
обставини, які знайшли підтвердження в
наданих доказах, встановлений факт
завдання моральної шкоди позивачу
підприємством - відповідачем внаслідок
порушення вимог законодавства про
охорону праці, встановлених нормативів
щодо мікроклімату, суд вважає, що
причинена моральна шкода підлягає
компенсації.

Обговорюючи розмір відшкодування
моральної шкоди суд виходить з меж
позовних вимог та доводів позовної
заяви, тяжкості наслідків, які настали
в здоров`ї позивача, незворотності
таких наслідків, розміру втрати
працездатності, відсутності наявності
динаміки покращення стану позивача,
наявність вини підприємства, постійний
характер страждань позивача, який
переносить постійний фізичний біль,
обмежений в можливості роботи в
домашньому господарстві, звичайних
повсякденних заняттях та активному
спілкуванні з сім`єю, що вносить
істотні вимушені зміни у життєвих
стосунках, виходячи із засад
розумності та справедливості, з
урахуванням ступеню вини відповідача
та встановлення групи інвалідності,
період роботи у відповідача - 8 років
два місяці, суд вважає необхідним
призначити позивачу компенсацію в
розмірі 13 000 грн, що буде відповідати
розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідача
ПАТ «Кривбасзалізорудком»в частині
доводів про те, що позивач не навів
доказів завдання йому моральної шкоди,
яка не підтверджена висновком медико
-соціальної експертизи, оскільки такі
доводи не грунтуються на законі та
спростовуються вищенаведеними
висновками суду. Надання підприємством
засобів захисту від шкідливих
чинників, які не усунули вплив
негативних факторів, інформованості
позивача при прийомі на роботу про
умови праці не впливають на право
позивача на відшкодування завданої
моральної шкоди за умови підтвердження
завдання такої шкоди.

На підставі ст. 88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідача на
користь держави судовий збір - 243 грн 60
коп.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про
охорону праці», ст. 237-1 КЗпП України,
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» на користь ОСОБА_4 моральну
шкоду в сумі 13 000 грн (тринадцять тисяч
грн 00 коп).

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» на користь держави судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 243 грн 60 коп.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_4
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: О. Н. Борис