Справа № 117/1719/13-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2014 року Совєтський
районний суд Автономної Республіки
головуючого - судді
за участю: секретаря -
заочно розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в смт.
Совєтський Совєтського району
Автономної Республіки Крим цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, судового збору,
ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
054 гривні 14 копійок, та судового збору у
сумі 229 гривень 40 копійок.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до зазначеного договору,
який укладено між банком та
відповідачем ОСОБА_1, відповідачу 29
лютого 2008 року банком відкрито
картковий рахунок № НОМЕР_1 в
національній валюті України - гривні
надалі - Рахунок), випускає та надає
платіжну картку (надалі - Картка), а
також ПІН-код до картки, шляхом
відкриття відновлюваної відкличної
кредитної лінії, що передбачена п. 1.3
Кредитного договору, ліміт якої
розраховується банком самостійно, та
на день укладання цього Договору
встановлено ліміт Кредитної лінії на
рахунку в сумі 3 000 гривень, та
відповідно до якого відповідач був
зобов'язаний щомісяця в строки,
визначені Правилами, здійснювати
погашення частини суми заборгованості,
а також здійснювати погашення в
повному обсязі заборгованості,
сплачуючи всю суму процентів, та всю
суму пені, у разі порушення строків
сплати заборгованості та процентів за
користування Кредитною лінією. Однак, у
порушення умов зазначеного договору
ОСОБА_1 неналежно виконував взяті на
себе зобов'язання, тому станом на 15
жовтня 2013 року у нього утворилася
заборгованість на загальну суму 6 054
гривні 14 копійок, а саме, тіло кредиту - 1
491 гривня 45 копійок, заборгованість за
відсотками - 1 765 гривень 72 копійки,
заборгованість за комісіями - 2 796
гривень 97 копійок. За вказаних обставин
просить стягнути на користь банку
заборгованість у визначеному розмірі
та сплачені судові витрати по справі.
Позивач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, про дату, час та місце
розгляду справи сповіщені належним
чином, надав на адресу суду заяву про
розгляд справи за відсутністю
представника банку, в якій у тому числі
зазначили, що позовні вимоги
підтримують у повному обсязі та не
заперечують проти заочного розгляду
справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
також не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи сповіщений належним
чином в порядку абз. 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК
України, заяв про розгляд справи за її
відсутністю до суду не надійшло.
Враховуючи письмову згоду
представника позивача на заочний
розгляд справи, судом постановлена
ухвала про заочний розгляд справи
відповідно до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224,
225 ч. 1 ЦПК України на підставі наявних у
справі доказів, які свідчать про
правовідносини, які склалися між
сторонами.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, згідно зі ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Особа, яка вважає, що її право порушене,
самостійно визначає спосіб його
захисту, передбачений ст. 16 ЦК України.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами, регулюються ст.ст. 1054 - 1057 ЦК
України.

Згідно положень ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судовим розглядом встановлено, що 29
лютого року між ТОВ «Комерційний банк
«Дельта», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк», з одного боку, та ОСОБА_1,
з іншого боку, було укладено Договір №
001-11059-290208 на відкриття карткового
рахунку та обслуговування платіжної
картки, за умовами якого банком
відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1,
надано платіжну картку та кредит
шляхом відкриття відновлюваної
відкличної кредитної лінії, що
передбачена п. 1.3 кредитного Договору,
ліміт якої розраховується банком
самостійно, та на день укладання цього
Договору встановлено ліміт Кредитної
лінії на рахунку в сумі 3 000 гривень, та
відповідно до якого відповідач був
зобов'язаний щомісяця в строки,
визначені Правилами, здійснювати
погашення заборгованості у вигляді
обов'язкового мінімального платежу,
складові якого зазначаються у Тарифах
(далі - Кредитний договір).

При цьому, згідно п. 2.3 Кредитного
договору відповідач мав сплачувати
банку проценти за користування
Кредитною лінією та/або Овердрафтом за
ставками, які зазначені в Тарифному
пакеті Visa Класичний (надалі - «Тарифи»).

Відповідно до Умов Тарифного пакету
відповідач мав сплачувати Банку
щомісяця обов'язковий мінімальний
платіж (ОМП), який складається із частки
обов'язкового погашення тіла кредиту,
нарахованих процентів за кредит (тариф
1.1.1.), плати за обслуговування (тариф 1.2.
та 1.3.), овердрафту, процентів за
овердрафт (тариф 1.1.3.), плати за
прострочення заборгованості (тариф 3.1.)
та минулі заборгованості минулих
періодів, при цьому частка
обов'язкового погашення тіла кредиту
становила 7% від суми використаних
коштів станом на день розрахунку.

Згідно з п. 1.1.1. та 1.1.3 Тарифів
відповідач мав сплачувати проценти,
які включаються в ОМП, у день
поповнення карткового рахунку, а саме,
процент за користування кредитною
лінією - 29,90% річних, процент за
недозволений овердрафт - 90,0% річних.

Відповідно до п. 1.1.2 Тарифів відповідач
також мав сплачувати процент на
позитивний залишок - 1% річних у день, що
слідує за нарахування, який
нараховується банком щомісячно, в
останній робочий день поточного
місяця, за період з дати останнього
нарахування.

Крім того, відповідно до п. 1.2. Тарифів
відповідач мав сплачувати банку плату
за обслуговування кредитного залишку у
розмірі 2,99% від суми використаних
кредитних коштів у день поповнення
карткового рахунку, який нараховується
щомісячно, в останній робочий день
поточного місяця, та включається в ОМП.

Відповідно до п. 1.3 Тарифів також мав
сплачувати плату за обслуговування
кредитного ліміту, % в місяць, у разі
наявності заборгованості за рахунком,
який включено до п. 1.2. Тарифів.

Відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений та
погодився з умовами вищевказаного
Кредитного договору, що
підтверджується його особистим
підписом в цьому Договорі.

Позивач свої зобов'язання за Кредитним
Договором виконав, про що свідчить
копія Договору № 001-11059-290208 на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки від 29 лютого 2008 року, в
якому міститься особистий підпис
відповідача, підтверджуючий отримання
ним картки та Пін-конверту.

Разом з цим, розглядаючи спірні
правовідносини, які склалися між
сторонами, суд виходить з положень ст.
1054 ч. 2 ЦК України, якою передбачено, що
до відносин за кредитним договором
застосовуються положення ст.ст. 1046 - 1053
ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідач в порушення умов Кредитного
договору, які кореспондують положенням
ст. 1054 ЦК України, не виконав
зобов'язань по поверненню кредиту та
сплаті процентів за користування
кредитом.

Положеннями ст. 599 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням проведеним
належним чином.

У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства в
установлений строк відповідно до умов
договору.

Як передбачено ст. 1050 ЦК України у
випадку порушення умов договору
позичальник зобов'язаний достроково
повернути частину кредиту та сплатити
проценти, належні йому у відповідності
до ст. 1048 ЦК України.

Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України
визначено, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема наданого позивачем розрахунку
заборгованості за Кредитним договором
розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на
15 жовтня 2013 року складає загальну суму 6
279 гривень 14 копійок, а саме, тіло
кредиту - 1 491 гривня 45 копійок,
заборгованість за відсотками - 1 765
гривень 72 копійки, заборгованість за
комісіями - 2 796 гривень 97 копійок, пеня -
225 гривень.

При цьому, вимог щодо стягнення пені у
розмірі 225 гривень позивачем у позові
не заявлено.

Таким чином, відповідачем прострочено
терміни виконання зобов'язань за
Кредитним договором.

Разом з тим, вирішуючи зазначений спір
суд виходить з наступного.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом.

Як вбачається з п. 1.5 Кредитного
договору кредитні кошти та власні
кошти Держателя використовуються для
розрахунків за товари, що
придбаваються Держателем у суб'єктів
господарювання, зняття готівки,
виконання Держателем своїх зобов'язань
перед Банком за цим Договором, та
вчинення інших Операцій, передбачених
Договором.

Разом з тим, суд враховує п. 1
резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 10
листопада 2011 року 15-рп/2011 у справі №
1-26/2011 за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного
тлумачення положень пунктів 22, 23 статті
1, статті 11, частини восьмої статті 18,
частини третьої статті 22 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
взаємозв'язку з положеннями частини
четвертої статті 42 Конституції України
(справа про захист прав споживачів
кредитних послуг), якою визначено, що
положення пунктів 22, 23 статті 1, статті
11 Закону України «Про захист прав
споживачів»

від 12 травня 1991 року № 1023-XII з
наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України треба розуміти
так, що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Таким чином, на думку суду ОСОБА_1
отримав споживчий кредит.

Тобто, на спірні правовідносини
розповсюджується положення Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12 травня 1991 року № 1023-XII з
наступними змінами.

Зазначені висновки містяться у
постанові Верховного суду України від
20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду справи
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

При цьому, відповідно до роз'яснень
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, викладених в п. 31
постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», суди
мають виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Як вбачається з п. 1.4. Кредитного
договору кредитування Рахунку в межах
Кредитної лінії здійснюється протягом
364 календарних днів. Кожна наступна
кредитна лінія надається після спливу
строку надання попередньої, на умовах,
погоджених сторонами у цьому договорі,
та не потребує підписання додаткових
угод.

Тобто сторонами встановлено строк дії
договору.

Разом з тим, сторонами встановлено
строки виконання зобов'язання.

Пунктом 5.1. Кредитного договору
встановлено, що з підписанням цього
Договору Держатель засвідчує, що він
ознайомлений з Правилами, Тарифами та
погоджується вважати їх обов'язковими
до застосування до відносин, які
виникли на підставі цього Договору.

Так як зазначалося судом вище строки
виконання зобов'язання встановлені п.
2.3. і 3.3. Кредитного договору та Тарифами
на обслуговування платіжних карток Visa
Classic Тарифний пакет «Visa Класичний»,
тобто щомісячним погашенням частини
заборгованості у вигляді ОМП з умовою
сплати у день поповнення карткового
рахунку, якій нараховується щомісячно,
в останній робочий день поточного
місяця, за період з дати останнього
нарахування за кожен день нарахування.

При цьому, згідно з п. 2.1. Тарифів
поповнення карткового рахунку
включено до п. 1.1.1. Тарифів з умовами
нарахування при здійсненні операції - у
день отримання даних про здійснення
фінансової операції, списується з
витратного ліміту.

Тобто, Кредитним договором встановлені
строки погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Зазначені висновки містяться у
постанові Верховного суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

Як вбачається з розрахунку за
Кредитним договором ОСОБА_1 перестав
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту у листопада 2009 року,
поповнивши свій картковий рахунок
Останній платіж ним проведено 16
листопада 2009 року, у той час як за
вимогами про стягнення за вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
банк звернувся 04 грудня 2013 року.

Таким чином, оскільки за умовами
Кредитного договору погашення
обов'язкового мінімального
щомісячного платежу повинно
здійснюватися відповідачем щомісячно,
початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261,
530, 631 ЦК України слід дійти висновку про
те, що у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
перебіг позовної давності буде
починатись в залежності від закінчення
строку сплати кожного із щомісячних
платежів.

У зв'язку з викладеним суд дійшов
висновку про те, перебіг позовної
давності у три роки з урахуванням
сплати відповідачем останнього
платежу 16 листопада 2009 року щодо вимог
про стягнення заборгованості по
кредиту (зокрема ОМП) необхідно
обчислювати з 16 листопада 2009 року.

При цьому, як зазначалося судом вище за
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом банк звернувся 04 грудня 2013
року, згідно відбитку штампу про
надходження позовної заяви до суду,
тобто зі спливом строку позовної
давності, який на думку суду сплив 16
листопада 2012 року.

Позивачем під час розгляду справи не
заявлено клопотання про поновлення
строку позовної давності і не
зазначено будь-яких поважних причин
пропуску строку позовної давності.

Таким чином, встановивши, що позивачем
без поважних причин пропущений строк
позовної давності для звернення до
суду за захистом порушеного права, суд
дійшов висновку про можливість
застосування до спірних правовідносин
наслідків спливу позовної давності, що
є підставою для відмови у задоволенні
позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 526, 651,
551, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 5, 10, 11,
14, 16, 60, 76, 88, 158 ч. 2, 169, 208, 209, 213 - 215, 218, 223 - 226
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
відмовити.

Рішення суду, постановлене при
заочному розгляді справи, може бути
переглянуте Совєтським районним судом
Автономної Республіки Крим, за
письмовою заявою відповідача. Заява
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії. У разі залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення заочне рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку.

Позивачем рішення суду може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення через Совєтський районний суд
Автономної Республіки Крим.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку,
передбаченого для подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Ю.В. Петрова