У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.Суддів:Кафідової О.В.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В., Штелик С.П.розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до головного управління Служби
безпеки України у м. Києві та Київській
області про оскарження постанови про
накладення арешту та заборону
проведення будь-яких дій щодо
земельної ділянки, за касаційною
скаргою Головного управління Служби
безпеки України у м. Києві та Київській
області на ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 23 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до
Головного управління Служби безпеки
України у м. Києві та Київській області
(далі - ГУ СБУ у м. Києві та Київській
області) про оскарження постанови про
накладення арешту та заборону
проведення будь-яких дій щодо
земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що з 2008 року на умовах
договору оренди, що укладений між
ОСОБА_6 та Київською міською радою
позивачка користувалась земельною
ділянкою для будівництва та
обслуговування офісно-виробничої
будівлі на АДРЕСА_1. Строк
дії договору закінчився 17 лютого 2012
року. При порушенні питання про
продовження строку дії договору оренди
позивачці стало відомо, що 03 вересня 2010
року ГУ СБУ у м. Києві та Київській
області винесено постанову у
кримінальній справі № 1601, якою
заборонено вчиняти будь-які дії щодо
спірної земельної ділянки. З посилання
на статтю 1 Конвенції про захист прав та
основоположних свобод та статтю 41
Конституції України позивачка просила
суд визнати незаконною та скасувати
зазначену постанову.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 14 червня 2013 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_6
до Головного управління Служби
безпеки України у м. Києві та Київській
області про оскарження постанови про
накладення арешту та заборону
проведення будь-яких дій щодо
земельної ділянки закрито.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
23 липня 2013 року скасовано ухвалу
Дарницького районного суду м. Києва від
14 червня 2013 року.

Справу направлено для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування ухвали
апеляційного суду м. Києва від 23 липня
2013 року і залишення в силі ухвали суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню
на таких підставах.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті
131 КПК України заходами забезпечення
кримінального провадження є арешт
майна.

Згідно зі статтею 174 КПК України арешт
майна також може бути скасовано
повністю чи частково ухвалою слідчого
судді під час досудового розслідування
чи суду під час судового провадження за
клопотанням підозрюваного,
обвинуваченого, їх захисника чи
законного представника, іншого
власника або володільця майна, якщо
вони доведуть, що в подальшому
застосуванні цього заходу відпала
потреба або арешт накладено
необґрунтовано.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо:
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 205
ЦПК України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_6 оскаржила постанову, яка
винесена ГУ СБУ у м. Києві та Київській
області у кримінальній справі № 1601, а
тому справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Скасовуючи ухвалу Дарницького
районного суду м. Києва від 14
червня 2013 року та направляючи справу
для продовження розгляду до суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що вимоги
особи, що ґрунтуються на її праві
власності на арештоване майно,
розглядаються за правилами,
установленими для розгляду позовів про
звільнення майна з-під арешту. В
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством, коли
арешт на майно накладено при
провадженні в кримінальній справі,
розглядаються заяви боржників на
правильність арешту майна.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13.

До вказаних висновків суд апеляційної
інстанції дійшов на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Наведені в скарзі доводи не дають
підстав для скасування або зміни
оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що ухвала апеляційного
суду м. Києва від 23 липня 2013 року
відповідають вимогам закону й підстави
для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Служби безпеки України у м.
Києві та Київській області відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23
липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.В.
Кафідова В.М. Коротун О.В. Ступак С.П.
Штелик