УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Лазурненської селищної ради,
ОСОБА_7 про скасування рішення, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Скадовського районного суду
Херсонської області від 27 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 15 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 13 серпня 1975 року
вона є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, відповідач є власником
суміжного будинку АДРЕСА_2. Протягом
багатьох років між сторонами виникали
спірні питання щодо розміру,
конфігурації і межі земельних ділянок,
на яких розташовані вищезазначені
домоволодіння. У 2010 році їй стало
відомо про існування рішення
виконавчого комітету Лазурненської
селищної ради Скадовського району
Херсонської області № 152 від 16 грудня
1998 року, відповідно до якого ОСОБА_7
передано у власність земельну ділянку
загальною площею 0,18 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель.

Рішенням Лазурненської селищної ради
№ 209 від 24 жовтня 2003 року передано у
власність ОСОБА_7 земельну ділянку
загальною площею 0,15 га за адресою:
АДРЕСА_2

Під час виготовлення технічної
документації на спірну земельну
ділянку із суміжними
землекористувачами не було погоджено
конфігурації меж та розміру земельної
ділянки ОСОБА_7 та обмежено доступ для
обслуговування належного ОСОБА_6
житлового будинку, оскільки відповідач
поставив паркан по стіні її
домоволодіння та демонтував відмостку.

Рішенням Скадовського районного суду
Херсонської області від 27 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 15 серпня 2013 року, позов задоволено.
Скасовано п. 1.2 рішення Лазурненської
селищної ради № 209 від 24 жовтня 2003 року
стосовно передачі у приватну власність
ОСОБА_8 земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд за адресою: АДРЕСА_2.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
першої та апеляційної інстанцій, із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, мотивуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що пунктом 1.2 рішення Лазурненської
селищної ради № 209 від 24 жовтня 2003 року
вирішено питання про передачу у
власність земельної ділянки ОСОБА_7 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд за адресою: АДРЕСА_2та
затверджено технічну документацію,
складену з порушенням процедури,
передбаченої законом і з наявними, не
усунутими суперечностями.

Судом установлено, що згідно свідоцтва
про право власності на житловий
будинок від 01 листопада 1989 року, ОСОБА_6
є власницею домоволодіння, яке
розташовано за адресою: АДРЕСА_1.
Вказане свідоцтво видано взамін
договору купівлі-продажу від 13 серпня
1975 року.

Власником суміжного житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_2, згідно свідоцтва
про право власності від 22 лютого 1980
року є ОСОБА_7

Рішенням виконкому Лазурненської
селищної ради № 56 від 19 липня 1989 року
«Про встановлення межі земельних
ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_6», ОСОБА_7
зобов'язано відновити паркан по
існуючій межі, забезпечивши ОСОБА_6
можливість ремонтувати та доглядати за
південною стіною свого будинку.

Рішенням Лазурненської селищної ради
№ 152 від 16 грудня 1998 року вирішено
ОСОБА_7 передати безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку, площею 0,18
га, для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель по АДРЕСА_2.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом совхозу «Молодіжний» № 200
від 02 серпня 1975 року за ОСОБА_6
закріплена присадибна земельна
ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_1.

Рішенням Лазурненської селищної ради
№ 209 від 24 жовтня 2003 року затверджено
виготовлену ВКФ «Стасо» технічну
документацію по складанню державного
акту на право приватної власності на
землю та передано у власність ОСОБА_7
земельну ділянку, площею 0,15 га по
АДРЕСА_2. На цій підставі видано
державний акт серії ЯБ 087953 від 04 серпня
2005 року на право власності на земельну
ділянку.

Як вбачається з судової
будівельно-технічної експертизи
фактична площа земельної ділянки
АДРЕСА_1 - 1776 кв. м не відповідає площі -
1500 кв. м, виділеній ОСОБА_6 згідно
рішення № 200 від 02 серпня 1975 року.
Фактична площа земельної ділянки
АДРЕСА_2 - 2023 кв. м не відповідає площі -
1800 кв. м, виділеній ОСОБА_7 згідно наказу
№185 від 05 серпня 1974 року, і не
відповідає земельній ділянці вказаній
в державному акті ОСОБА_7 (ЯБ № 087953) від
04 серпня 2005 року.

Площі і конфігурації земельних ділянок
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 не відповідають
площам виділеним ОСОБА_6 і ОСОБА_7
Лазурненською селищною радою.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Частиною 2, 3 ст. 116 ЗК України
передбачено, що набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі, зокрема,
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян.

Статтею 118 ЗК України передбачений
порядок безоплатної приватизації
земельної ділянки громадянами.

Відповідно до п. г ч. 3 ст. 152 Земельного
кодексу України захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що технічна документація по складанню
державного акту на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_7, зокрема, акт
узгодження та відновлення зовнішніх
меж, складений представником
землевпорядної фірми «Стасо» не
відповідає фактичним обставинам та був
складений за відсутності суміжного
землекористувача ОСОБА_6

Акт контрольного переміру земельної
ділянки ОСОБА_7 з узгодженням меж від 07
лютого 2002 року також складено у
відсутність суміжних
землекористувачів, в тому числі ОСОБА_6

Враховуючи наведене, суди дійшли
вірного висновку про скасування п. 1.2
рішення Лазурненської селищної ради №
209 від 24 жовтня 2003 року, в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_8
спірну земельну ділянку.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення. При
цьому йдеться про винесення рішення
судом першої інстанції, оскільки саме
ухваленням ним свого рішення
закінчується судовий розгляд спору (ч. 3
ст. 208 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування строків
позовної давності до винесення судом
першої інстанції судового рішення.

З урахуванням наведеного доводи ОСОБА_7
щодо пропуску позивачем строку
позовної давності не можуть бути
прийняті до уваги судом касаційної
інстанції.

Застосування судом апеляційної
інстанції норми матеріального права,
яка втратила чинність, не призвело до
незаконності рішення в цілому і не може
бути підставою для його скасування.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали
справи та зміст оскаржуваних судових
рішень, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
нормами ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 27 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 15 серпня 2013
року залишити без змін.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук