АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/225/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Зайончковська І.
А. Доповідач в апеляційній інстанції
Захарова А. Ф. УХВАЛА
22 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Захарова А. Ф. суддів
Охріменко Н. І. , Скіць М. І. при
секретаріЯремич В.І.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши
ОСОБА_6 та адвоката в його інтересах,
які підтримували доводи апеляційної
скарги, судова палата, -
в с т а н о в и л а :
В жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання
будинковолодіння спільним подружнім
майном та визнання права власності на ?
частину будинковолодіння.
В обґрунтування своїх позовних вимог
вказувала, що 09.11.1996 року вона
зареєструвала шлюб із ОСОБА_6.
Від шлюбу мають дві доньки - ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Сторонами під час шлюбу за спільні
кошти - 4000 доларів США було придбано
будинковолодіння по АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу будинку оформлено
державним нотаріусом в Смілянській
нотаріальній конторі 07.05.1998 року на ім'я
відповідача ОСОБА_6.
16 листопада 2007 року шлюб між ними
Позивачка та діти прописані по АДРЕСА_1
та проживають за цією адресою, іншого
житла вони не мають.
Відповідач заявляє, що будинок
належить йому особисто та не надає
технічний паспорт і договір купівлі -
На підставі наведеного, ст.ст. 60,70 СК
України, позивачка просила суд визнати
будинок по АДРЕСА_1, спільним сумісним
майном подружжя та визнати за нею право
власності на 1/2 його частину.
Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 28
листопада 2013 року позов задоволено.

Визнано будинковолодіння АДРЕСА_1, яке
складається з жилого будинку «А,а»,
сараю «Б», погреба п/д, убиральні «У»,
колодязя «к», огорожі № 1,2, спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та
ОСОБА_7.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2
частину будинковолодіння АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 7 травня 1998 року, та
складається з жилого будинку «А,а»,
сараю «Б», погреба п/д, убиральні «У»,
колодязя «к», огорожі № 1,2, припинивши
на нього право спільної сумісної
власності подружжя.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу.
Вважаючи, що рішення незаконне, не
відповідає обставинам справи, прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7
відмовити в повному обсязі.

Обговоривши матеріали справи, судова
палата вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

По справі встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
09.11.1996 року по листопад 2007 року. Мають
двох дітей - дочок ОСОБА_8 і ОСОБА_9,
відповідно ІНФОРМАЦІЯ_1 та,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

За договором купівлі-продажу від 07
травня 1998 року ОСОБА_6 придбав
будинковолодіння по АДРЕСА_1
Черкаської області, як стверджував в
судовому засіданні, для сім'ї, щоб в
ньому проживали його діти.

З матеріалів справи вбачається, що
приблизно через півроку після
реєстрації шлюбу позивачка ОСОБА_7
лягла на лікування в Черкаський
обласний протитуберкульозний
диспансер, який розташований в с.
Геронимівка Черкаського району
Черкаської області, і де перебувала на
лікуванні тривалий час, - близько 18
місяців. Відповідач ОСОБА_6 змушений
був виїхати на заробітки до м. Москви,
повернувшись звідки з грошима, придбав
вищевказаний будинок, в якому тривалий
час проживала сім'я сторін і в даний час
залишились проживати позивачка з
дітьми, а відповідач проживає на
батьківському дворищі по АДРЕСА_2.

Відповідно до положень ст. ст.22, 28 КпШС
України, які діяли на час придбання
будинку, майно набуте під час шлюбу
належить подружжю на праві спільної
сумісної власності також в тому
випадку, коли один з подружжя з
поважних причин не мав самостійного
заробітку, та при його поділі кожен з
них має рівне право на частку в
спільному майні.

Відповідно до ст. 60 СК України, що діє з
01.01.2004 року, майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що
між сторонами не було ні письмової, ні
усної домовленості про те, що кожен з
подружжя сам заробляє кошти та
самостійно ними розпоряджається, а
також одноособово приймає рішення щодо
придбання речей чи іншого майна.

Будь - яких належних доказів на
підтвердження своєї заяви про те, що
спірний будинок по АДРЕСА_1 придбано
ним за особисті кошти, відповідач не
надав.

Зароблені ним кошти в Москві, за які він
придбав будинок, як пояснював, не можна
вважати такими, оскільки це зароблені
ним під час шлюбу кошти у той час, коли
по поважній причині його дружина не
мала самостійного заробітку (доходу)
через важку хворобу.

До того ж, як вище зазначалось, будинок
він придбав для сім'ї, для дітей, як
пояснював в судовому засіданні.

За таких обставин, виходячи з
вищенаведених норм, суд цілком
обґрунтовано визнав спірне
будинковолодіння спільною сумісною
власністю подружжя і визнав за
позивачкою право власності на ? частину
його, задоволивши її позовні вимоги в
повному обсязі.

Не заслуговують до уваги й доводи
відповідача щодо пропуску позивачкою
строку позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня,
коли один із співвласників дізнався
або міг дізнатися про порушення свого
права власності.

Позивачка ОСОБА_7 в судовому засіданні
стверджувала, що після розірвання
шлюбу сторони ще проживали однією
сім'єю приблизно до літа 2010 року.

В спірному будинку вона проживає з 2011
року і фактично з січня 2013 року ОСОБА_6
почав заявляти про те, що будинок
належить йому особисто.

В засіданні апеляційної інстанції
відповідач пояснив, що приблизно
півтора року тому між ними і позивачкою
почалися конфлікти з приводу того, за
чиї кошти придбаний будинок і кому він
належить.

Наведене свідчить, що позивачка,
проживаючи в спірному будинку,як
вважала, правомірно, півтора роки тому
була поставлена таким чином до відому
відповідачем про те, що він оспорює її
права на будинок в будь - якому обсязі,
що й змусило її звернутися до суду з
даним позовом.

В зв'язку з цим доводи апеляційної
скарги про те, що позивачці слід було
відмовити в позові з підстав пропуску
строку позовної давності, - не
заслуговують на увагу.

Рішення суду відповідає матеріалам
справи, вимогам закону і підстав для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги, - не вбачається.

Доводи останньої не є суттєвими і на
висновки суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 218 ЦПК
України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 28
листопада 2013 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :