АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1927/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів - Пшенічної
Л.В., Ізмайлової Г.Н.,

при секретарі -
Курносовій К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 20 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Служба у справах дітей Дергачівської
районної адміністрації, Служба у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про позбавлення
батьківських прав,-

в с т а н о в и л а:

29.10.2013 р. ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що між нею та ОСОБА_2 в
2006 році було укладено шлюб, який
розірвано 09 лютого 2010 року, від шлюбу
сторони мають дитину - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом останніх 3-х
років відповідач сином не цікавиться,
не виявляє бажання спілкуватись з ним
та приймати участь у його вихованні,
матеріальної допомоги не надає і має
велику заборгованість по сплаті
аліментів. Син проживає разом з нею, і
знаходиться на її утриманні.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова у задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, та те, що з боку відповідача
відсутня будь-яка турбота про дитину, а
цим обставинам суд не надав належної
оцінки.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з`явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення суду
першої інстанції відповідає.

Розглядом справи встановлено, що
малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом
з матір'ю, її батьками та другим
чоловіком позивачки за межами м.
Харкова (в с. Мануїлівка). Порядок
участі у вихованні дитини (у тому числі
місце, час та інші обставини, за яких
повинно відбуватись зустрічі батька з
сином) не встановлений ані добровільно,
ані рішенням суду та залежить тільки
від бажання членів сім'ї позивачки щодо
надання батьку такої можливості.
ОСОБА_2 за місцем проживання
характеризується позитивно, спиртними
напоями не зловживає, працює, та
офіційно надає матеріальну допомогу,
що підтверджується квитанціями
поштових переказів.

Батько, мати можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
не забрали дитину з полового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини. Мати, батько можуть бути
позбавлені батьківських прав з
підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5
частини першої цієї статті, лише у разі
досягнення ними повноліття. Мати,
батько можуть бути позбавлені
батьківських прав щодо усіх своїх
дітей або когось із них. Якщо суд при
розгляді справи про позбавлення
батьківських прав виявить у діях
батьків або одного з них ознаки
злочину, він порушує кримінальну
справу.

Рішення суду про позбавлення
батьківських прав після набрання ним
законної сили суд надсилає державному
органу реєстрації актів цивільного
стану за місцем реєстрації народження
дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав це
спосіб захисту прав та інтересів
дитини та санкція за протиправну винну
поведінку батька/або матері і має на
меті позитивний результат у долі
дитини, який має настати.

Верховний суд України у п. 5
постанови Пленуму від 30 березня 2007 року
№3 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно її
утримують, та інше), що надані батькам
до досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема становлення батьків до
дітей.

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 на його
обґрунтування посилалася на той факт,
що відповідач ухиляється від виконання
обов'язків щодо виховання та утримання
дитини, інтересу до життя дитини не
проявляє та не спілкується з сином.

Наявні матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
щодо навмисного невиконання ОСОБА_2
своїх обов'язків по вихованню та
утриманню свого сина.

Відповідно до рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 14 вересня 2010
року з відповідача на користь позивача
стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини
з усіх видів заробітку щомісяця, але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

На підставі вказаного рішення
судом 4 жовтня 2010 року видано
виконавчий лист №2-1157 та на підставі
постанови ВДВС Харківського міського
управління юстиції від 26 березня 2013
року відкрито виконавче провадження
ОСОБА_2 виконує покладені на нього
зобов'язання по сплаті аліментів.

Позивач ОСОБА_1 змінила прізвище
на «Гречина» на підставі свідоцтва про
шлюб, на підставі якого між ОСОБА_5 та
останьою 3 грудня 2013 року зареєстровано
шлюб, про що складено відповідний
актовий запис №49 виконавчим комітетом
Пересічанської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області, як це підтверджується
свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1

Керуючись 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 20 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення і протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -