ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.

Олійник А.С.,
Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області,
виконавчого комітету Павлоградської
міської ради Дніпропетровської
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
відділ Держкомзему у м. Павлограді
Дніпропетровської області, комунальне
підприємство «Павлоградське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації», про визнання
недійсними рішення та державних актів
на право власності на земельну ділянку
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 31 січня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 квітня 2013 року,

в с т а н о в и
л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з зазначеним позовом, у якому
просила визнати недійсними: рішення
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області від 16 лютого
2011 року № 79-5/VI; державні акти серії ЯК
№ 313493 та ЯК № 313494 від 15 березня 2012 року
на право власності на земельні ділянки
загальною площею 0,1000 га та 0,0820 га,
цільовим призначенням яких є
будівництво та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, і ведення особистого
селянського господарства, відповідно,
розташовані по АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтувала тим, що у її
користуванні перебуває земельна
ділянка площею 2 900 кв. м розташована по
АДРЕСА_2, право користування якою
набуте нею після смерті матері - ОСОБА_5,
яка набула право користування
земельною ділянкою після смерті
чоловіка - ОСОБА_6 На підставі
свідоцтва про право на спадщину від 13
червня 2009 року їй належить жилий
будинок АДРЕСА_2, який успадкувала її
мати після смерті батька. Жилий будинок
АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці площею 1 000 кв.м на
підставі заочного рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 26 жовтня
2006 року належить ОСОБА_4 Узгодити межі
земельних ділянок з відповідачем не
змогли, оскільки межі земельної
ділянки останньої накладаються вздовж
всієї довжини належної їй земельної
ділянки. Від земельної ділянки, яка
перебуває у її користуванні, вона не
відмовлялася і земельну ділянку у неї
не вилучали.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 31 січня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 квітня
2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 31 січня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 квітня 2013 року, ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із необґрунтованості позовних
вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Такі висновки суду ґрунтуються на
фактичних обставинах, встановлених
судами, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що відповідно до
акта від 3 жовтня 1957 року батько ОСОБА_3
- ОСОБА_6 у 1940 року набув у власність
шляхом купівлі будинок по АДРЕСА_2;
площа садиби, на якій розташований
будинок, складає 2 900 кв. м.

Право власності на будинок АДРЕСА_2, що
розташований на земельній ділянці
площею 3 180 кв.м., після ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 13 грудня 1979
року набула його дружина - ОСОБА_5

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від 24
червня 2009 року власником будинку
АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 13 червня 2009 року є
ОСОБА_3

14 травня 2010 року рішенням
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області № 1231-64/У
затверджено акт виїзної
узгоджувальної комісії з питань
земельних спорів від 4 лютого 2010 року
№ 104 щодо розгляду спору з приводу
землекористування між ОСОБА_4, що
мешкає по АДРЕСА_1, і ОСОБА_3, що мешкає
по АДРЕСА_2. Перевіркою
встановлено порушення межі у бік
земельної ділянки ОСОБА_4 і відновлено
межу між цими земельними ділянками.

На підставі рішення Павлоградської
міської ради від 16 лютого 2011 року
ОСОБА_4 видані державні акти серії ЯК №
313493 та ЯК № 313494 від 15 березня 2012 року
на право власності на земельні ділянки
загальною площею 0,1000 га та 0,0820 га,
цільовим призначенням яких є
будівництво та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, і ведення особистого
селянського господарства, відповідно,
розташовані по АДРЕСА_1

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судами попередніх інстанції
встановлено, що доказів набуття
ОСОБА_6 чи переходу після нього права
власності або права користування
спірною частиною земельної ділянки за
зазначеною адресою в порядку
спадкування до матері позивача, а потім
і до позивача, не надано.

Оскільки за правилами ст. 1 ЦПК України
захисту підлягають порушені, невизнані
або оспорювані права, свободи чи
інтереси фізичних осіб, а позивач не
довела наявність у неї права
користування чи права власності на
земельну ділянку, суди правильно
відмовили їй у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи і вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов
правильного висновку про
недоведеність порушення прав позивача
оспорюваним рішенням міської ради та
державними актами на право власності
на спірну частину земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної
оцінки наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 31 січня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 квітня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П.Гончар

Судді:
В.І.Амелін

С.О.Карпенко

А.С.Олійник

В.О.Савченко