інстанції Гапоненко А.П.Провадження №
22-ц/780/1960/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 41
УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Малорода О.І., Олійника В.І.

при секретарі: Власенко О.В.,

розглянувши у відкритому засіданні
матеріали апеляційної скарги
Білоцерківського національного
аграрного Університету на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 20 січня 2014 року
за позовом Білоцерківського
національного аграрного університету
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Служба у
справах дітей Білоцерківської міської
ради Київської області про виселення з
гуртожитку без надання іншого жилого
приміщення, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач
Білоцерківський національний аграрний
Університету (надалі - Білоцерківський
НАУ), звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що відповідач ОСОБА_2 з 28.10.2003 року
працював у на посаді асистента кафедри
крупного тваринництва. Останньому та
членам його сім'ї була надана кімната
НОМЕР_1 гуртожитку університету 31.08.2011
року ОСОБА_2 звільнився за власним
бажанням, але виселитись із гуртожитку
у добровільному порядку не бажає.
Просив виселити відповідача та членів
його сім'ї з кімнати НОМЕР_1
малосімейного гуртожитку
Білоцерківського національного
аграрного університету АДРЕСА_1, без
надання іншого жилого приміщення та
стягнути судові витрати.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 січня 2014 року у задоволенні
даного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Відмовляючи в задоволені позову,
місцевий суд виходив з того, що
законних підстав для виселення
відповідачів з гуртожитку без надання
іншого жилого приміщення не має.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Місцевим судом встановлено та не
заперечується сторонами, що
відповідачі ОСОБА_2, його дружина -
ОСОБА_3 та їхні діти: син - ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на
даний час проживають в кімнаті НОМЕР_1
гуртожитку університету АДРЕСА_1.
Зазначена кімната в малосімейному
гуртожитку, надана відповідачу ОСОБА_2
для проживання його та членів його
сім'ї на підставі спільного рішення
адміністрації і профспілкового
комітету університету (протокол № 43
від 23.09.2004 р.) та ордеру на тимчасове
жиле приміщення №357 від 23.09.2004 року на
період його роботи в університеті.

Будинок по вул. Піщаній, 5 в м. Білій
Церкві був побудований як житловий
будинок для малосімейних,
зареєстрований як сімейний гуртожиток
сільськогосподарського інституту в
виконавчому комітеті Білоцерківської
міської ради і перебуває на балансі
позивача, що слідує з копії рішення
Білоцерківського міськвиконкому від
23.07.1987 року № 300, довідки завідуючого
відділом обліку та розподілу житлової
площі виконкому /а.с. 5-6 /.

ОСОБА_2 проживає в гуртожитку з 29
вересня 2004 року та працював на посадах
позивача постійно за контрактами до
звільнення (а.с.36-43).

Наказом №139/ОС від 30.08.2011 року ОСОБА_2
був звільнений з посади доцента
кафедри технології виробництва молока
і м'яса за власним бажанням за станом
здоров'я, згідно ст.38 КЗпП України (
а.с.42-44), є інвалідом 2-ї групи довічно,
захворювання пов'язане з впливом
аварії на ЧАЄС (а.с.47).

Згідно акту Савинецької сільської
Ради Рокитнянського району Київської
області сім'я відповідача має не
прийнятий в експлуатацію житловий
будинок в якому тимчасово проживає (а.с.
70).

Згідно зі ст. ст. 127-129 ЖК України
цільовим призначенням гуртожитків є
використання для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання.

Єдиною підставою для вселення в
гуртожиток є спеціальний ордер, який
видається адміністрацією
підприємства, установи, організації на
підставі рішення про надання жилої
площу в гуртожитку (ст. 129 ЖК України, п.
10 Розділу ІІ Примірного положення про
гуртожитки).

Відповідно до ст. 132 ЖК України сезонні,
тимчасові працівники і особи, що
працювали за строковим трудовим
договором, які припинили роботу, а
також особи, які навчались у навчальних
закладах і вибули з них, підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення з гуртожитку, який їм було
надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселились в
гуртожиток в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Згідно з ст. 132 ЖК України осіб,
перелічених статтею 125 цього Кодексу,
може бути виселено з гуртожитку лише з
наданням іншого житлового приміщення,
при цьому Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985
року № 2 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" зазначив,
що, вирішуючи спори про виселення з
гуртожитків, судам слід з'ясовувати,
крім інших питань, і питання щодо
видачі відповідно до Примірного
положення ордера на зайняття жилої
площі в гуртожитку. Якщо гуртожиток
надано у зв'язку з роботою, слід
з'ясовувати вид трудового договору,
укладеного між позивачем і
відповідачем, і за яких підстав він був
припинений, маючи на увазі, що згідно зі
ст. 132 ЖК без надання іншого жилого
приміщення можуть бути виселені
сезонні, тимчасові працівники, які
припинили роботу, особи, які працюють
за строковим трудовим договором, а
також інші працівники, які звільнилися
за власним бажанням без поважних
причин, або звільнені за порушення
трудової дисципліни чи вчинення
злочину. При припиненні трудового
договору з інших підстав вони, як і
особи, перелічені в ст. 125 ЖК, можуть
бути виселені лише з наданням іншого
жилого приміщення.

Згідно зі ст. ст. 127-129 ЖК України
цільовим призначенням гуртожитків є
використання для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання. Єдиною підставою
для вселення в гуртожиток є
спеціальний ордер, який видається
адміністрацією підприємства, установи,
організації на підставі рішення про
надання жилої площу в гуртожитку (ст. 129
ЖК України, п. 10 Розділу ІІ Примірного
положення про гуртожитки).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитку» забороняється
виселення, переселення та відселення
мешканців гуртожитків, на яких
поширюється дія цього Закону, без
попереднього надання їм (їх сім'ям)
іншого житла, придатного для
постійного проживання людей. Сфера дії
цього Закону поширюється на громадян,
які не мають власного житла, більше
п'яти років на законних підставах
зареєстровані за місцем проживання у
гуртожитках та фактично проживають у
них ст. 1 Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитку»).

Таким чином, колегія суддів крім
підстав для відмови в позові вказані
місцевим судом встановивши, що
відповідачі власного житла не мають
оскільки будинок не прийнято в
експлуатацію, на законних підставах
вселилися до гуртожитку, більше п'яти
років зареєстровані в ньому та
проживають до теперішнього часу, суди
дійшли вірного й обґрунтованого
висновку про те, що останні не можуть
бути виселені без надання іншого
жилого приміщення.

Враховуючи викладене, встановивши всі
обставини, необхідні для вирішення
справи, оцінивши всі надані сторонами
докази в сукупності, колегія суддів
вважає, що місцевий суд дійшов
правильного висновку про
необґрунтованість позовних вимог.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківського
національного аграрного Університету -
відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :