Справа № 495/1311/13-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

29 січня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

у складі головуючого - судді
Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до Приморської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області, ОСОБА_2 про визнання
права сумісної власності на частку
майна та його розподіл,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовом
до Приморської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області, ОСОБА_2 про визнання
права сумісної власності на частку
майна та його розподіл, в якому просить
визнати за нею та ОСОБА_3 право спільної
сумісної власності подружжя на ?
частину домоволодіння, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1; визнати за нею та
ОСОБА_3 право спільної сумісної
власності подружжя на земельну
ділянку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 0,094 га.;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/6
частини домоволодіння, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1
право власності на ? частину земельної
ділянки, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Представник позивачки у судовому
засіданні уточнені позовні вимоги
підтримала та просила задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні
повністю підтримала доводи свого
представника та просила суд
задовольнити уточнену позовну заяву.

Представник відповідача - Янков
І.Д., в судовому засіданні з позовом не
погодився та просив відмовити в
повному обсязі мотивуючи це наступним.
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у 1998
році, згідно свідоцтва про право
власності на житло від 09 вересня 1998
року, виданого органом приватизації
державного житлового фонду виконкому
Приморської сільської ради, отримав у
свою власність 1/2 частини домобудови
АДРЕСА_1. Вказана частина домобудови
була приватизована ним згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду».
Свідоцтво видане згідно з
розпорядженням (наказом) від 4 вересня
1998 року № 1282.

Крім того ОСОБА_3, згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серії III - ОД № 090469,
виданого головою Приморської
сільської ради народних депутатів 06
червня 2003 року на підстві рішення 5
сесії XXIV склікання Приморської
сільської ради народних депутатів
Бітгород-Дністровського району
Одеської області від 28 листопада 2002
року № 104-XXIV йому передано у приватну
власність земельна ділянка площею 0,094
гектарів в межах згідно з планом, яка
розташована на території Приморскьої
сільської ради АДРЕСА_1 для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадібна ділянка). Вказаний
Державний акт зареєстровно в книзі
записів дерджавних актів на право
приватної власності на землю за № 27.

Тобто, ОСОБА_3, став власником
вищевказаного майна в результаті саме
приватизації державного майна.

Посилання позивача у своїй позовній
заяві на частину 5 стаття 61 Сімейного
кодексу України, як на доказ того, що
вищевказане майно є сумісною
власністтю подружжя є не коректним,
тому що вказана норма права вже не діє
більше року, а саме з 17 травня 2012 року та
не діяла на момент отримання ОСОБА_3
права власності на вказане майно, також
не діяла і на момент його смерті. Тому
дана норма права, яка діяла з січня 2011
року по травень 2012 року не може братися
судом до уваги при розгляді позовних
вимог позивача. На підставі
вищевикладеного просив суд відмовити у
задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні повністю підтримала доводи
свого представника та просила суд
відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - Приморської
сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області у судове засідання не
з'явився, згідно заяви просили розгляд
справи проводити за відсутності
представника Приморської сільської
ради Білгород-Дністровського району
Одеської області.

Вивчивши матеріали справи,
вислухавши сторони, суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню по
наступних підставах.

У судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Свідоцтва про
право власності на житло від 04.09.1998
року, виданого органом приватизації
державного житлового фонду
виконавчого комітету Приморської
сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області є власником 1/2
частини домобудови АДРЕСА_1. Це
Свідоцтво було видано на підставі
розпорядження органу приватизації №
1282 від 04.09.1998 року.

Згідно рішення виконавчого
комітету Приморської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області № 104-ХХІУ від 28.11.2002
року «Про безкоштовну передачу в
приватну власність земельних ділянок,
які знаходились в користуванні» було
вирішено, розглянувши заяви громадян
України, які мешкають на території
Приморської сільської ради, передати
безкоштовно у приватну власність
земельні ділянки для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд громадянам згідно із
додатком №1. За №23 у цьому додатку №1
позивачу - ОСОБА_3 вирішено передати
земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1,
земельну ділянку площею 0, 094 га.

На підставі цього рішення ОСОБА_3
отримав Державний акт на право
приватної власності на землю серії III -
ОД № 090469, згідно якого ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 0,094
га., яка розташована за адресою :
АДРЕСА_1, яка надана для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та спору
(присадибна ділянка), який виданий
головою Приморської сільської ради
народних депутатів 06 червня 2003 року на
підставі рішення 5 сесії XXIV склікання
Приморської сільської ради народних
депутатів Бітгород-Дністровського
району Одеської області від 28
листопада 2002 року № 104-XXIV, та
зареєстрований у Книзі записів
державних актів на право приватної
вланості на землю за № 27.

Таким чином, судом встановлено, що
і вищевказаний будинок і земельну
ділянку ОСОБА_3 отримав безоплатно -
шляхом приватизації. Ці факти були
визнані та не оспорювались сторонами у
судовому засіданні.

Згідно ч. 1 статті 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, яке видане ІНФОРМАЦІЯ_1
виконавчим комітетом Приморською
сільською радою
Білгород-Дністровського району
Одеської області, актовий запис №10.

Після його смерті позивачка
звернулась до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду із заявою про
встановлення факту проживання однією
сім'єю з ОСОБА_3, в період з січня 1995 року
до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 31.08.2010 року, яке набрало законної
сили, встановлено факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3, в період
з січня 1995 року до дня його смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У своїй позовній заяві позивачка
просить визнати вищевказаний будинок
та земельну ділянку об'єктами права
спільної сумісної власності подружжя,
посилаючись на норми частини 5 стаття 61
Сімейного кодексу України, яка
встановлює, що об'єктами права спільної
сумісної власності подружжя є житло,
набуте одним із подружжя під час шлюбу
внаслідок приватизації деравного
житлового фонду, та земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному із подружжя із земель
деравної або комунальної власності, у
тму числі, приватизації.

Однак, вищевказана норма СК України, на
яку посилається позивачка в якості
обґрунтування своїх позовних вимог ,
діяла лише у період з січня 2011 року до
травня 2012 року, тобто на момент
отримання ОСОБА_3 спірних будинку та
земельної ділянки ця норма права не
діяла та не діє на теперішній час, тому
не може бути прийнята судом до уваги як
правове обґрунтування позовних вимог
позивачки.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо і самостійного заробітку (доходу).

Тобто, з аналізу цієї норми
вбачається, що майно, яке належить
подружжю на праві спільної сумісної
власності має бути придбане за рахунок
заробітку або доходу. Оскільки
безоплатна приватизація житлової
площі за своїм правовим змістом не може
вважатись придбанням майна за рахунок
заробітку (доходу) подружжя, то і майно
набуте шляхом безоплатної
приватизації не може вважатись
спільним майном подружжя.

Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», що вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання, при цьому до складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому позивач повинна
довести, що зазначене в позовній заяві
майно є спільним сумісним майном
подружжя.

У відповідності до статті 63 СК України,
чоловік та жінка мають рівні права на
володіння, користування та
розпорядження майном, належним їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Згідно ч. 1 статті 70 СК України, в разі
розподілу майна, яке є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна чоловіка та дружини є
рівними, якщо інше на встановлено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка не надала суду достатніх,
належних і допустимих доказів
існування обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх
позовних вимог.

Згідно статті 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ретельно дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позивачка
не надала суду достатніх, належних і
допустимих доказів існування обставин,
на які вона посилається як на підставу
своїх позовних вимог, оскільки, як
встановлено у судовому засіданні і не
заперечувалсь сторонами, спірний
будинок та земельна ділянка були
набуті ОСОБА_3 у власність шляхом
безоплатної передачі - приватизації,
тобто ці об'єкти не є такими, що були
придбані за спільні кошти, а тому не
могуть бути визнані об'єктами права
спільної сумісної вланості подружжя.

Таким чином, приймаючи до уваги
вищевикладене, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до Приморської сільської
ради Білгород-Дністровського району
Одеської області, ОСОБА_2 про визнання
права сумісної власності на частку
майна та його розподіл, є не
доведеними, необгрутованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 60,63,70 СК України, Постановою
Пленуму Верховного суду України від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», статтями 10,11, 60, 61, 213-215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Приморської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області, ОСОБА_2 про визнання
права сумісної власності на частку
майна та його розподіл - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: