АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
й інстанції -Брага А.В.
Доповідач - Каратаєва Л.О
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03 грудня 2012 року
по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
суми богу ,-

в с т а н о в и л а:

03 грудня 2012 року Жовтневим
районним судом м. Дніпропетровська
ухвалено рішення про часткове
задоволення позову, стягнуто солідарно
з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 борг
за договором позики у розмірі 100,00
гривень; стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 борг за договором позики у
розмірі 20 400,00 грн. та вирішено питання
про відшкодування судових витрат.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, про
відмову у задоволенні позову в повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, 04 липня 2012 року між позивачем та
ОСОБА_4 був укладений договір позики,
оформлений письмовою розпискою, на
суму 20 500,00 грн. Відповідач зобов'язався
повернути зазначену суму боргу до 11
липня 2012 року.

04 липня 2012 року між позивачем
та ОСОБА_9 було укладено договір поруки,
у відповідності до якого поручитель
зобов'язався відповідати перед
позивачем за неналежне виконання
боржником взятих на себе зобов'язань в
межах 100,00 гривень.

Позивач зазначила, що
неодноразово звертались до
відповідачів з вимогою повернути борг,
однак останні ігнорували такі вимоги і
на теперішній час, всупереч вимогам ст.
1049 ЦК України, суму позики не повернули,
письмових заперечень щодо позики та
доказів виконання договору не надали.

Так, відповідно до ст.1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
порядку, що встановлені договором. Якщо
договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це , якщо інше не
встановлено договором.

Згідно зі ст.1046 ЦК України,
одна сторона передає у власність
другій стороні грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суду позики).

Статтею 1047 ЦК України
визначено, що договір позики
укладається в письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян.

Згідно зі ч.2 ст.1047 ЦК України,
на підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК
України, за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Встановивши вказані обставини по
справі та надавши їм правильну правову
оцінку, відповідно до зазначених вище
норм матеріального права, з
дотриманням норм цивільного
процесуального законодавства, суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про задоволення
позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що розписку
він не писав жодними доказами не
підтверджуються. Апелянт не звертався
до правоохоронних органів, не ставив
питання про визнання угоди недійсною.
Відповідно до ст.10, 60 ЦПК кожна особа
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається в обгрунтування своїх
вимог або заперечення. Апелянтом
вказані вимоги не виконано. За таких
обставин колегія суддів не знаходить
підстав, передбачених ст.. 309 ЦПК, для
зміни або скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 03 грудня
2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді