АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/153/14
Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 20 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування домоволодінням, виділ в
натурі частки з майна, що є в спільній
частковій власності, визначення
порядку користування земельною
ділянкою та зустрічною позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права
на частку у спільному майні та визнання
права власності на 13/100 частин
житлового будинку,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що
йому на праві власності належить 13/100
частина домоволодіння по АДРЕСА_1,
іншими співвласниками є ОСОБА_3, якій
належить 1/4 частина домоволодіння, та
ОСОБА_2, яка має у власності 62/100 частини
домоволодіння, що розташована на
неприватизованій земельній ділянці,
площею 1094 кв. м.

Між позивачем та ОСОБА_2 існує спір щодо
володіння та користування
вищевказаним домоволодінням.

Оскільки вирішити питання виділу
часток нерухомого майна між
співвласниками у позасудовому порядку
неможливо, просив встановити порядок
користування домоволодінням по
АДРЕСА_1, виділивши в натурі кожному із
співвласників нерухоме майно, що
відповідає ідеальним часткам,
відповідно до висновків судової
будівельно-технічної експертизи, та
виділити у користування кожному із
співвласників земельну ділянку,
відповідно до ідеальних часток.

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з зустрічною позовною заявою, у
якій просила припинити право ОСОБА_1 на
13/100 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1, визнати за нею право власності
на 75/100 частин вказаного домоволодіння,
оскільки розподіл домоволодіння між
співвласниками можливий лише з
відступом від належної їй 62/100 частини
будинку в меншу сторону, а частка
ОСОБА_1 є незначною.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що ОСОБА_1 ніколи не проживав у
зазначеному будинку та між сторонами у
справі існують неприязні стосунки.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 20 листопада 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_1 та
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1, в
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог, виділивши йому в користування
частину спільного майна, що відповідає
його ідеальній частці - 13/100, у вигляді
відособлених приміщень (кімнат) із
залишенням окремих підсобних
приміщень в загальному користуванні
інших учасників спільної часткової
власності, без припинення спільної
часткової власності.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, що
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Так, ОСОБА_1 на праві власності належать
13/100 частини вказаного домоволодіння,
ОСОБА_2 - 62/100 частини, ОСОБА_3 - 1/4 частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України визначено,
що кожен співвласник має право на
виділ у натурі своєї частки із майна, що
є у спільній частковій власності.

За змістом положень ст. 367 ЦК України
співвласники мають право поділити
майно, що є у спільній частковій
власності.

З огляду на положення ст. ст. 183, 367 ЦК
України виділ частки в натурі (поділ
будинку) може мати місце за наявності
технічної можливості виділення кожній
із сторін відокремленої частини
будинку із самостійним виходом
(квартири), яка відповідає розміру їх
часток у приватній власності або
наявності технічної можливості
переобладнання будинку в ізольовані
квартири.

У випадку, коли для поділу необхідне
переобладнання або перепланування
будинку, у силу вимог ст. 152 ЖК України,
необхідним є наявність на це дозволу
компетентного органу.

Позивач ОСОБА_1 просив визначити
порядок користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 та виділити в
натурі його частку у спільній
частковій власності на домоволодіння
на підставі ст. 364 ЦК України.

Вимоги зустрічної позовної заяви
ОСОБА_2 стосувались поділу цього ж
домоволодіння з підстав, передбачених
ст. 367 ЦК України, та припинення право
власності ОСОБА_1 на частку у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до висновку №15 судової
будівельно-технічної експертизи від 1
липня 2013 року запропоновано два
варіанти розподілу між співвласниками
будівель та споруд по АДРЕСА_1, проте в
обох варіантах необхідно провести
відповідні переобладнання приміщень
житлового будинку в ізольовані
квартири.

У висновку судової
будівельно-технічної експертизи також
вказано, що рішенням Київського
районного суду м. Полтави від 24 січня 1989
року про встановлення порядку
користування вказаною земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 між
попередніми співвласниками та
фактичні розбіжності в площах
земельних ділянок на сьогоднішній день
не представляють за можливе
запропонувати варіанти порядку
користування земельною ділянкою між
співвласниками.

З огляду на положення ст. 10 ЦПК України,
суд повинен сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснювати особам, які беруть участь
у справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяти
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Місцевим судом роз'яснювалось сторонам
необхідність отримання відповідних
дозволів компетентних органів на
переобладнання і перепланування
житлового будинку.

У порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, попри роз'яснення суду жодна
зі сторін не вжила заходів для
отримання висновків органів
державного архітектурно-будівельного
контролю, пожежної та санітарної
інспекцій та дозволу виконавчого
комітету місцевої ради на
переобладнання і перепланування
житлового будинку, що робить
неможливим провести відокремлення
виділених часток будинку між
співвласниками.

Водночас, позивач ОСОБА_1 обґрунтовував
неподання до суду погоджених з
компетентними органами варіантів
виділу часток в натурі з відсутністю
згоди інших співвласників
домоволодіння.

Між тим, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду, що за
відсутності відмови компетентних
органів у наданні висновків щодо
технічної можливості виділу часток у
натурі за запропонованими експертом
варіантами, вказані ОСОБА_1 обставини
не можуть бути визнані об'єктивною
перешкодою у поданні до суду погоджень
відповідних служб.

Щодо похідної позовної вимоги про
встановлення порядку користування
спірною земельною ділянкою, то
проведена у справі судова
будівельно-технічна експертиза не
містить можливих варіантів вирішення
цього питання.

У такому випадку, суд позбавлений
можливості провести виділ часток зі
спільної часткової власності
відповідно до одного з варіантів
судової будівельно-технічної
експертизи від 1 липня 2013 року.

Для припинення права співвласника на
частку в праві спільної часткової
власності достатньо будь-якої однієї з
чотирьох передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК
України підстав.

Проте, за правилами ч. 2 ст. 365 ЦК України
суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
лише за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Пред'являючи вимоги щодо припинення
права власності ОСОБА_1 на частку в
праві спільної часткової власності,
після отримання грошової оцінки
вартості належної останньому 13/100
частки домоволодіння по АДРЕСА_1,
ОСОБА_2 не було виконано вимог ч. 2 ст. 365
ЦК України щодо внесення вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду, тому
для ухвалення рішення про позбавлення
ОСОБА_1 права на частку в майні відсутні
правові підстави та висновок місцевого
суду у цій частині також відповідає
вимогам закону.

Твердження апелянта, з посиланням на ч.
2 ст. 183 ЦК України, щодо наявності
підстав для присудження з інших
співвласників стягнення на його
користь грошової компенсації, не
заслуговують на увагу, оскільки
ОСОБА_1 позовних вимог щодо припинення
права власності на свою частку у
спільній частковій власності протягом
розгляду справи у суді не заявлялось.

Також безпідставними є доводи
апеляційної скарги стосовно
невирішення судом першої інстанції
питання користування житловим
будинком з надвірними будівлями, з
огляду на те, що дана вимога заявлялась
у розрізі виділення у натурі кожному
співвласнику частки нерухомого майна,
що відповідає його ідеальній частці.

У свою чергу, з огляду на
співвідношення ст. ст. 358, 364 ЦК України,
вбачається, що положення ст. 358 ЦК
України, на яку посилається апелянт у
доводах скарги, врегульовує порядок
здійснення співвласниками права
часткової власності без виділення
частки в натурі.

Разом з тим, приписи ст. 364 ЦК України
встановлюють порядок виділу частки у
натурі з майна, що є у спільній
частковій власності.

Тобто, апелянт підміняє поняття виділу
частки зі спільної часткової власності
у натурі, що передбачено ст. 364 ЦК
України, зі встановленням порядку
користування житловим будинком з
надвірними будівлями, що врегульовано
ст. 358 ЦК України.

Характерно, що в апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду
першої інстанції та встановити порядок
користування майном, що перебуває у
спільній частковій власності сторін,
поряд з цим, вимоги позовної заяви
стосувались виділення частки у натурі.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги
фактично є зміною позовних вимог, що не
були предметом розгляду суду першої
інстанції, на стадії апеляційного
розгляду справи.

На час апеляційного розгляду справи
ОСОБА_1 також не виконав вимог ст. 152 ЖК
України та не погодив запропоновані у
судовій будівельно-технічній
експертизі від 1 липня 2013 року варіанти
розподілу домоволодіння компетентними
органами попри те, що таке погодження
не вимагає отримання згоди у інших
співвласників та може бути здійснено
однією зі сторін у справі.

Решта доводів апеляційної скарги не
ґрунтуються на законодавстві та не
спростовують вірні висновки місцевого
суду по даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 20 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Судді:
Кузнєцова О.Ю.

Мартєв С.Ю.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль В.А.