Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/94/14
Головуючий у 1 інстанції: Стоматов Е.Г.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 25 жовтня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та відновлення
стану земельної ділянки, яка існувала
до порушеного права,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5,
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та відновлення
стану земельної ділянки, яка існувала
до порушеного права.

В позові зазначали, що вони та ОСОБА_6 є
співвласниками жилого будинку АДРЕСА_1.
ОСОБА_3 належить 9/25 частин
домоволодіння, ОСОБА_4 18/75 частин
домоволодіння, ОСОБА_5 3/25 частин
домоволодіння. За жилим будинком
закріплено земельну ділянку площею
464кв.м, в тому числі: земельна ділянка
площею 238кв.м., на якій розміщено
будинок та земельна ділянка для
обслуговування будинку розміром 226кв.м.
Порядок користування спільною
земельною ділянкою між ними не
визначався. Між ними та відповідачем
був укладений земельний сервітут на
будівництво прибудов до будинку, але
ОСОБА_5 самовільно використав під
забудову площу, що значно більше
належної йому дольової части, і
самовільно збудував металевий паркан
без згоди користувачів спільною
земельною ділянкою, що перешкоджає
користуванню земельною ділянкою, на
земельній ділянці де знаходився
фруктовий сад самовільно збудував
критий майданчик, зливну яму, змінивши
самовільно цільове призначення землі,
а також перегородив шлях стоку дощової
води, що спричинило руйнування погребу
та стіни їх житлового будинку.

Просили суд усунути перешкоди у
користуванні зазначеної земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
знесення самовільно збудованого
паркану та зливної ями, та відновлення
стану земельної ділянки під фруктовим
садом, який існувало до порушеного
права шляхом знесення бетонного
фундаменту критого майданчика.
Зобов'язати ОСОБА_5 не розташовувати
автомобіль при вході в будинок.

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою та
просив визначити порядок користування
земельною ділянкою площею 464кв.м.
закріпленою за житловим будинком,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та
виділити йому у користування 185,6км.м.
вказаної земельної, та усунути
перешкоди у користуванні, а саме
зобов'язати позивачів знести
самовільно збудовані: зливну яму,
бетоні сходинки з фундаментом та
паркан.

У жовтні 2012 року року ОСОБА_5 звернувся
до суду з заявою про залишення його
зустрічної позовної заяви без розгляду
в частині його позовних вимог.

Ухвалою Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 08 жовтня 2013 року
зустрічну позовну заяву ОСОБА_5
залишено без розгляду.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 25 жовтня 2013 року у
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_9
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, не відповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що кожному із
сторін на підставі правовстановлюючих
документів належить на праві спільної
часткової власності домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_3 - 9/25
частин, ОСОБА_4 - 18/75 частин та ОСОБА_5 - 2/5
частин.

Рішенням виконкому Комунарської
районної ради народних депутатів № 156/6
від 11.06.1987 року за спірним
домоволодінням закріплено земельну
ділянку площею 464 кв.м.

Між співвласниками порядок
користування земельною ділянкою не
встановлено та встановити неможливо,
що підтверджується проведеною судовою
будівельно- технічною експертизою.

У відповідності до положень ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Статтею 152 Земельного кодексу України
передбачено, що держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється,
серед іншого, шляхом відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав,
відшкодування заподіяних збитків,
тощо.

Статтею 376 ЦК України встановлені
загальні правила про наслідки
самочинного будівництва, а саме:

частина 1. житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил;

частина 2. особа , яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього ;

частина 3. право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно ;

частина 4. якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок ;

частина 5. на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб ;

частина 6. особа, яка здійснила
самочинне будівництво, має право на
відшкодування витрат на будівництво,
якщо право власності на нерухоме майно
визнано за власником (користувачем)
земельної ділянки, на якій воно
розміщене.

частина 7. у разі істотного відхилення
від проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи. Яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відмовляючи у позові щодо покладення
обов'язку на відповідача знести
самовільно збудований паркан, зливну
яму та відновити стан земельної
ділянки під фруктовим садом, шляхом
знесення бетонного фундаменту, а також
зобов'язати відповідача не
розташовувати автомобіль при вході в
будинок, суд першої інстанції, виходив
з того, що позивачі не довели
обґрунтованість заявлених вимог до
відповідача.

Висновки суду ґрунтуються на доказах,
досліджених у судовому засіданні,
відповідають матеріалам справи і
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставну відмову у позові є
неприйнятними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України
заінтересована особа вправі в порядку
встановленому законом, звернутися до
суду за захистом порушеного або
оспорюваного права чи охоронюваного
законом інтересу.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановленим цим Кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виник спір.

У відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виник спір.

Суд правильно виходив з того, що
обставини, на які позивачі посилалися в
обґрунтування позову, не підтверджені
доказами, які вони зобов'язані були
надати в силу ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України.

Позивачі звернулися з позовом про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою і просили захистити
земельні права шляхом зобов'язання
відповідача В»юнова В.Т. знести
самовільно збудований паркан, зливну
яму, бетонний фундамент та привести
земельну ділянку в попередній стан.
Проте такі вимоги є неконкретними,
позивачі не зазначили ні в позові, ні
при розгляді справи не надали доказів
про те, чим зазначені споруди порушують
їх права як землекористувачів. Як
зазначено в позовній заяві, позивачі
самі надали згоду на спорудження
відповідачем споруд біля його будинку,
однак вважають, що відповідач
використав значно більше земельної
ділянки, яка приходиться на його часту
у домоволодінні. Однак, жодних доказів
про розміри зайнятої відповідачем
ділянки, позивачі суду не надали.

Оскільки позивачами не надано жодних
доказів щодо порушення їх прав, свобод
чи законних інтересів з боку
відповідача, чим не виконані вимоги
ст.10 ЦПК, суд обґрунтовано відмовив у
позові.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які б свідчили про порушення норм
матеріального і процесуального права,
які призвели чи могли призвести до
неправильного вирішення справи. За
змістом скарги апелянт ОСОБА_3 оспорює
фактичні обставини справи, які були
предметом перевірки і оцінки суду
першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.303,304, 307, 308,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 25 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: