Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0603/8029/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Матюшенка І.В., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Бердичівського
районного сектору УДМС України в
Житомирській області про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення та зобов'язання вчинити
певні дії,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк",

на рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 02 грудня 2013 року, -

встановила:

У грудні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (далі Банк) звернулось до
суду з позовом, у якому, з урахуванням
уточнень від 27.09.2013 року (а.с. 71-73),
посилаючись на невиконання
відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за
кредитним договором від 06.12.2006 року,
просило звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, виселити з
цієї квартири ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та зобов'язати районний сектор
УДМС зняти відповідачів з
реєстраційного обліку за даною
адресою.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 02 грудня 2013 року позов
задоволено частково. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № ZRSWGK00000092 від 06.12.2006 року,
укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1, в розмірі 22353,94 доларів США -
еквівалент у гривнях - 178607,98 грн.(в тому
числі: 20956,09 доларів заборгованість за
кредитом, 974,02 доларів - заборгованість
по відсоткам, 423,83 доларів - пеня),
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 46,80 кв.м., яка належить
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 04.12.2006 року, шляхом
її продажу Публічним акціонерним
товариством КБ «Приватбанк» з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
правом отримання витягу з державного
реєстру прав власності, з наданням ПАТ
КБ «Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.
Встановлено початкову ціну продажу
предмета іпотеки в сумі 116150,00 грн. У
решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду в частині
відмови у виселенні відповідачів та
зобов'язання районного сектору УДМС
зняти їх з реєстраційного обліку
скасувати і ухвалити нове про
задоволення позову. Вважає, що суд, не
звернув увагу на наявність у
матеріалах справи доказів
повідомлення відповідачів про
необхідність добровільного виселення.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про
виселення відповідачів, суд першої
інстанції виходив з того, що Банк не
надав суду доказів про отримання
відповідачами письмової вимоги про
виселення.

Проте, такий висновок суду є
помилковим.

Так, Пленум Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у пункті 43
Постанови «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року роз'яснив, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39-40 Закону України «Про іпотеку»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов, а саме, якщо
мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Із матеріалів справи вбачається, що
одночасно з вимогою про дострокове
погашення заборгованості по
кредитному договору № ZRSWGK00000092 від
06.12.2006 року, укладеному між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1, останньому
30.07.2012 року надіслано вимогу про
добровільне виселення з квартири
АДРЕСА_1, власником якої він є та яка є
предметом договору іпотеки від 06.12.2006
року, яким було забезпечено виконання
кредитного договору. Зазначене
підтверджується квитанціями про
відправку вимоги на ім'я
ОСОБА_1 на адресу цієї квартири, в якій
зареєстрований він та інші відповідачі
(а.с. 11,12, 28). Крім того, про наявність
такої вимоги ОСОБА_1 дізнався під час
розгляду справи, приймаючи участь у
судових засіданнях, заявляючи
клопотання про вирішення спору в
добровільному порядку, про що свідчать
відповідна заява від 18.02.2013 року (а.с. 38)
та журнал судового засідання за 17.06.2013
року (а.с. 57-58).

Іншим відповідачам вимоги про
добровільне виселення надіслані 07.08.2013
року та отримані ОСОБА_1, як членом їх
сім'ї (сином відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2
та братом відносно ОСОБА_4), що
підтверджується поштовими
повідомленнями про їх вручення (а.с. 74-76)
та відповідає порядку вручення
поштових відправлень, визначеному
пунктом 99 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 05.03.2009 року №270.

За таких обставин висновок суду про
неотримання відповідачами вимог про
добровільне виселення з спірної
квартири є помилковим.

Враховуючи, що відповідачі отримали
вимогу про виселення, добровільно не
звільнили житлове приміщення, яке є
предметом іпотеки, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
щодо відмови у задоволенні позову про
виселення відповідачів підлягає
скасуванню, з ухваленням нового про
задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, вимога банку про ухвалення
нового рішення щодо зобов'язання
районного сектору УДМС зняти
відповідачів з реєстраційного обліку
підлягає відхиленню, оскільки у
відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі, в
тому числі, судового рішення, яке
набрало законної сили, (про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою). Таким чином,
рішення суду про виселення
відповідачів є самостійною підставою
для зняття їх з реєстраційного обліку,
а тому відповідна вимога є зайвою.

Рішення суду в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки не
оскаржувалось, а тому в апеляційному
порядку не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 02 грудня
2013 року в частині відмови у задоволенні
позову про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 скасувати, ухваливши в
цій частині нове, яким виселити ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: