Справа № 2/381/1607/13 Головуючий у І
інстанції Буймова Л.П.Провадження №
22-ц/780/1567/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" на рішення
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 16 грудня 2013 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ТОВ "ОТП Факторинг
Україна" звернулося до суду із вказаним
позовом, в якому просило стягнути з
ОСОБА_1 заборгованість за кредитним
договором.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що між ЗАТ "ОТП
Факторинг Україна" ( правонаступником
якого є позивач ) та ОСОБА_1 02.11.2007 року
було укладено договір про видачу та
обслуговування міжнародних кредитних
пластикових карток. ЗАТ "ОТП Факторинг
Україна" відкрило відповідачу
картковий рахунок і видало їй платіжну
картку Viza Classic (credit) із встановленим
кредитним лімітом у розмірі 6 000 грн., а
12.09.2008 року було збільшено кредитний
ліміт, що підтверджується виписками по
рахунку № НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що відповідач не
виконує взяті на себе зобов'язання,
позивач просив стягнути на свою
користь заборгованість за
вищевказаним кредитним договором у
розмірі 30158, 90 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 16 грудня 2013
року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ТОВ "ОТП Факторинг Україна"
подало апеляційну скаргу, в якій,
просило рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а також з підстав неповного з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
02.11.2007 року між сторонами по справі було
укладено договір про видачу та
обслуговування міжнародних кредитних
пластикових карток ( а.с. 5).

ЗАТ "ОТП Факторинг Україна" відкрило
відповідачу картковий рахунок і видало
їй платіжну картку Viza Classic (credit) із
встановленим кредитним лімітом.

12.09.2008 року було збільшено кредитний
ліміт, що підтверджується виписками по
рахунку № НОМЕР_1.

Судом першої інстанції встановлено, що
17.01.2009 року відповідачем було отримано
повідомлення про наявність
простроченої заборгованості за
вищевказаним договором.

З матеріалів справи вбачається, що
27.04.2009 року відповідачем було здійснено
останню проплату по вказаному
договору, а через тридцять днів з цієї
дати, тобто 27.05.2009 року почався перебіг
строку позовної давності.

Відповідно до договору факторингу від
25.06.2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло
право грошової вимоги за договором №
001/20718/07 , укладеного між ЗАТ «ОТП Банк»
та відповідачем.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 ЦПК
України, частина перша якої передбачає,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Проте, позивач в порушення вимог
положення ст. 60 ЦПК України не надало
належних доказів на підтвердження
того, що відповідач отримувала
вищевказану вимогу.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). При цьому,
відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав.

Проте, суд першої інстанції прийшов до
висновку, з яким погоджується і колегія
суддів про те, що посилання позивача на
те, що він є правонаступником ПАТ «ОТП
Банк» не відповідає обставинам справи
і нормам закону.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В судовому засіданні відповідач
просила суд застосувати строк позовної
давності передбачений ст. 257 ЦК України,
у зв'язку з чим відмовити в задоволенні
позову.

Позовна давність регламентується
статтями Глави 19 Цивільного кодексу
України, тобто нормами матеріального
права.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦПК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі
зробленою до винесення рішення; сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі є
підставою для відмови у позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

До поважних причин пропущення строку
позовної давності відносяться
обставини, що об'єктивно перешкодили
учаснику процесу вчасно подати позовну
заяву.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення»
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущений без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, крім
випадків, коли позов не доведений.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку про те, що позивач, в порушення
норм ст. 262 ЦК України звернувся до суду
після спливу трирічного строку
позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин між сторонами та ухвалив
рішення про відмову в задоволенні
позову з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Інших доводів, які б спростували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом рішення, апеляційна
скарга ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не
містить.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, правильно
встановлено правові відносини сторін,
дана належна правова оцінка доказам у
справі, висновки місцевого суду
відповідають фактичним обставинам
справи, рішення суду відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
апеляційну скаргу ТОВ "ОТП Факторинг
Україна" відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 16 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: