Справа № 163/3236/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Павлусь О.С. Провадження №
22-ц/773/248/14 Категорія: 48 Доповідач:
Лівандовська-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого судді
Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів - Веремчук Л.М., Антонюк К.І.

при секретарі Черняк О.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Любомльського районного суду
Волинської області від 24 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Любомльського районного суду
Волинської області від 24 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти
на утримання неповнолітніх дітей: сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ? частини
заробітку (доходу), щомісячно,
починаючи з 27 листопада 2013 року і до
досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішення суду в межах суми платежу за
один місяць допущено до негайного
виконання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій із підстав порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити в повному
об'ємі.

В ході апеляційного розгляду справи
позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав підтримала,
тоді як відповідач ОСОБА_2 просив її
відхилити, з огляду на безпідставність
наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін з наступних мотивів.

Постановляючи рішення про
стягнення із відповідача ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліментів на утримання
їх неповнолітніх дітей в розмірі ?
частки від всіх видів його заробітку
(доходу) щомісячно, суд першої
інстанції виходив із присудженого
стягнення аліментів в розмірі ? частки
його заробітку (доходу) з відповідача
на утримання повнолітньої дочки
ОСОБА_5., яка продовжує навчатись, і у
зв'язку з цим, ухвалив рішення про
часткове задоволення позову.

Зазначені висновки суду ґрунтуються на
встановлених обставинах справи і
нормах матеріального права, а тому з
ними погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції вірно
встановлено і це відповідає матеріалам
справи, що сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 1998
року, від якого у них народилося двоє
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідач ОСОБА_2 матеріальної
допомоги на їх утримання не надає.

Вказані обставини підтверджуються
належними доказами та не оспорюються
сторонами.

Обов'язок батьків щодо надання
утримання своїм неповнолітнім дітям та
способи й порядок його виконання
врегульовано у главі 15 Сімейного
кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Таким чином, сторони у справі, як батьки
дітей, зобов'язані утримувати останніх
до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 181 СК
України способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає
підстави для висновку, що за загальним
правилом спосіб виконання батьками
свого обов'язку по утриманню
неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті
аліментів, залежить від домовленості
між ними, однак, у разі відсутності
такої домовленості той із батьків, з
ким проживає дитина, має право
звернутися до суду із відповідним
позовом, і в такому разі аліменти на неї
можуть бути присуджені в частці від
заробітку (доходу) її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про необхідність
стягнення з відповідача аліментів на
утримання неповнолітніх дітей, і
визначаючи їх розмір, відповідно до
вимог ст. 182 СК України, взяв до уваги те,
що з відповідача вже стягуються
аліменти в розмірі ? частки його
заробітку (доходу) на утримання
повнолітньої дочки ОСОБА_5., яка
продовжує навчатись.

Відтак, доводи апеляційної скарги про
те, що судом першої інстанції невірно
визначено розмір аліментів та не
прийнято визнання відповідачем
заявленого позову є безпідставними,
оскільки відповідно до положень ч. 3 ст.
70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV
"Про виконавче провадження»
максимальний розмір аліментів, які
стягуються з боржника, не повинен
перевищувати 50 відсотків заробітної
плати цієї особи, а із урахуванням вже
присудженого розміру аліментів, у разі
задоволення позову у повному об'ємі, їх
максимальний розмір буде первищувати
той, що визначений положеннями
вищевказаного Закону.

Разом з тим, ухвалюючи рішення у даній
справі та визначаючи розмір аліментів,
що підлягає до стягнення з відповідача,
суд не зазначив в його резолютивній
частині, що така частка не може бути
меншою ніж 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, а тому
рішення суду в означеній частині слід
доповнити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Любомльського районного суду
Волинської області від 24 грудня 2013 року
у даній справі залишити без змін,
доповнивши другий абзац резолютивної
частини рішення після слів «в розмірі ?
частки заробітку (доходу)» наступним
«але не менше ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного
віку».

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді