Справа № 522/3751/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 р. Приморський
районний суд м. Одеси

у складі: головуючого
судді - Науменко А.В.,

при секретарі - Шияновській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України", в
особі філії Одеського обласного
управління, третя особа ОСОБА_2, про
захист прав споживача, про визнання
неукладеним додаткової угоди № 1 та
договору кредиту, договору поруки та
іпотечного договору, зобов'язанням
виключення з реєстру заборон та
відчужень, суд, -

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2014 року позивач
звернулася з позовом до Відкритого
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України", третя особа
ОСОБА_2 про захист прав споживача, про
визнання неукладеним договору
кредиту, додаткової угоди № 1 до
договору кредиту, договору поруки та
застосування наслідків нікчемності
іпотечного договору шляхом
зобов'язання виключення з реєстру
заборон та відчужень на предмет
іпотеки.

Позов обґрунтований тим, що 01.08.2007
року між позивачем та відповідачем
укладений договір про іпотечний кредит
та при укладенні договору позивач
надав банку інформацію, що отримує
доходи у національній валюті. Кредитні
кошти у розмірі 76800,0 долари США були
надані строком до 01 серпня 2027 року зі
сплатою процентів у розмірі 12 % річних.
Погашення кредиту повинне було
передбачене додатком до договору -
Графіком, у якому встановлений порядок
та розмір платежів у гривні. Фактично у
договорі не врахована сукупна вартість
послуг, фінансових зобов'язань
позивача та реальний процент що
складає 13,7 % річних. Позивач вказує на
неправомірність положень п. 1.5
кредитного договору та Додаткової
угоди № 1 яки мають протиріччя з
таблицею «Сукупна вартість споживчого
кредиту» (додаток № 1 до договору). У
зв'язку з тим що графік погашення
кредиту сторони не оформили, тому не
були сторонами передбачені істотні
умови договору кредиту. Таким чином,
вважає що кредитний договір є
неукладеним у зв'язку з підписанням
сторонами додаткової угоди № 1 яким
передбачала погашення кредиту
аутентичними рівними платежами.
Водночас враховуючи, що у Додатку № 1 до
кредитного договору не передбачений
графік, тобто не визначена сукупна
вартість кредиту, ця додаткова угода
також підлягає визнанню неукладеною.
Кредитний договір не можливо було
укладати в доларах, у банку не було
відповідних ліцензій. Також, вказує на
порушення права споживача згідно
Закону України "Про захист прав
споживача", тому як у новому
додатковому договорі № 1 від 16.08.2007 року
до договору кредиту неправомірно
звеличилася процента ставка до 17 % без
оформлення між сторонами графіку
погашення кредиту. В порушення вимог
Закону Банком не була надана при
підписанні договору уся передбачена
інформація. Вказує, що поручитель по
договору ОСОБА_2 не погоджувала
звеличення своєї відповідальності,
тому звеличення процентів по основному
договору кредиту є незаконним,
недійсне зобов'язання не підлягає
забезпеченню. На момент укладення
договору іпотеки діти позивача мали
право на вказану квартиру та повинні
були фігурувати у договорі, а цей
договорі укладений без дозволу органу
опіки та піклування, тому є нікчемним.

Представник позивача у судове
засідання з'явився наполягав на
задоволенні позову у повному обсязі.
Підтвердив, що позивач підписала
кредитний договір, та додаткову угоду
№ 1 без примушення з боку банку та
отримала кредитні кошти і до червня 2008
року сплачувала платежі по договору.
Додатково вказав, що представник філії
банку не мав повноважень на укладення
договору кредиту та Додаткової угоди
№1 до нього, тому це також є підставою
для їх визнання неукладеними.

Представник відповідача
заперечував у задоволенні позову.
Наполягав на тому, що повноваження
представника банку не спростовувалися
правомірність виконання умов договору
не оспорювалися. Послався що позивач
вже звертався з позовами до банку з
інших підстав, але судами вже
досліджувалися усі обставини
укладення спірних договорів та у
задоволенні позовів було відмовлене.

Третя особа ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилися, була сповіщена
належним чином, заяв та клопотань до
справи не надходило.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представника позивача, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Матеріалами справи підтверджується, що
між позивачем та відповідачем
укладений договір про іпотечний кредит
№ 1791-н від 01.08.2007 року. Позивач не
заперечує, що за умовами договору
отримала суму кредиту в розмірі 76800,0
доларів США , що складало 387840,0 грн., по
курсу 5,05 грн. за 1 долар США, на
придбання квартири. Кредит наданий з
умовою сплати 12 % річних строком до 30
березня 2027 року ( п.п. 1.1., 1.2 договору).

Відповідно п.1.5 договору
передбачене погашення кредиту рівними
частками в сумі 320 доларів, що складає
1616,0 грн. та сплату нарахованих
процентів. Згідно п.1.6.1.1 проценти
нараховуються банком щомісячно за
методом фактфакт на фактичний залишок
заборгованості за кредитом, починаючи
з дати видачі кредиту до закінчення
терміну.

Також, між сторонами був укладений
додаток № 1 до договору від 01.08.2007 року
що має назву "Таблиця визначення
сукупної вартості споживчого кредиту
і реальної процентної ставки станом на
01.08.2007 року". Виходячи зі змісту позову
та пояснень представника позивача саме
цей документ має на увазі позивач як
Графік платежів. З цієї "Таблиці"-
Графіку вбачається, що місячний платіж
погашення кредиту є незмінним 1616,0 грн.,
а сплата по процентам змінюється з по
їх щомісячному зменшенню.

До встановленої дати першої
сплати за договором кредиту (01 вересня)
вже 16.08.2007 року між сторонами укладений
Додатковий договір № 1 до кредитного
договору, яким п. 1.5 викладений у новій
редакції, згідно до якого позичальник
проводить погашення кредиту та сплату
відсотків щомісячно ануїтетними
платежами у сумі 900,0 доларів США, що
складає 4545,00 грн., по курсу 5.05 грн. за 1
долар США до 01.09.2027 року. Додаткова
угода набрала чинності з 01.09.2007 року та
є невід'ємною частиною договору. Згідно
п. 3 Додаткової угоди № 1, угода
прочитана, відповідає намірам сторін
та досягнутим домовленостям, що
засвідчується підписами.

У забезпечення виконання
позивачем умов кредиту, 01.08.2007 року між
банком та ОСОБА_2 укладений договір
поруки, згідно якого поручитель взяв на
себе зобов'язання відповідати перед
банком по зобов'язаннях боржника по
договору.

Позовом та матеріалами справи
підтверджується, що позивач виконувала
укладені між сторонами умови
кредитування та сплачувала з 01.08.2007
року по 06.06.208 року кредит та проценти.

Рішеннями по справі за позовом ОСОБА_1
до банку про зобов'язання виконати
умови договору без врахування
Додаткової угоди № у продовжений
термін кредиту, зобов'язання банку
списати заборгованість по відсоткам та
пені, визнання договору поруки
недійсним від 29.05.2012 р. та за позовом
ОСОБА_1 до банку про визнання недійсним
договору кредиту, Додаткової угоди № 1
та договору поруки від 03.02.2012 р. -
відмовлено у повному обсязі. Судами
встановлені безпідставність та
недоведеність вимог ОСОБА_1 та
правомірність спірних договорів. ( а.с.
83-99)

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Кредитний
договір укладається у письмовій формі.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Крім того відповідно до ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Всі умови
договору з моменту його укладення
стають однаково обов'язковими для
виконання сторонами.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами, але незважаючи на це
відповідач не виконує свої
зобов'язання відмовляється сплачувати
позивачу банківський вклад та
нараховані проценти за весь час
прострочення платежів, що суперечить
умовам діючого договору та чинному
законодавству України.

Банк як фінансова установа, отримавши
у встановленому законом порядку
(статті 19, 47 Закону України "Про банки і
банківську діяльність") банківську та
генеральну ліцензії на здійснення
валютних операцій або письмовий дозвіл
на здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення
Національним банком України
відповідних ліцензій на виконання
вимог пункту 1 розділу II Закону України
від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків"є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (пункт 2
статті 5 Декрету про валютне
регулювання). Згідно діючого
законодавства України надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору.

Згідно з ч.1,3 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник повернути кредит та
сплатити відсотки. Особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом. Положення частин
4-11 ст. 11 Закону № "Про захист прав
споживача" передбачають таки права
споживача, які за своїм змістом можливо
реалізувати лише під час виконання
договору споживчого кредиту ( ч. 3.4.
Рішення Конституційного суду України
№ 15-рп2011 від 10.11.2011 року).

Пунктом 2 Пленуму ВСУ "Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав
споживачів"передбачене, що оскільки
закон не визначає певних меж своєї дії,
судам слід мати на увазі, що до
відносин які ним регулюються належать,
зокрема ті що виникають із договорів
про надання фінансово-кредитних послуг
для задоволення власних побутових
потреб громадян.

При розгляді справи суд враховує,
висновки, викладені у Рішенні
Конституційного Суду України від 10
листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про
захист прав споживачів кредитних
послуг). На підставі викладеного суд
встановлює, що позивачем не доведене
порушення банком статей 11, 18, 21 Закону
України "Про захист прав споживачів", а
також пункту 3.8 Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року № 168,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо
договорів, укладених після набрання
постановою чинності), де передбачено
обов'язок банків у разі надання кредиту
в іноземній валюті під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за цим договором
несе споживач. У зв'язку з чим, суд
дійшов висновку що матеріалами справи
підтверджене та не спростоване
позивачем належними доказами, що при
укладенні спірного договору кредиту з
Додатковою угодою № 1 відповідачем
наданий передбачений обсяг інформації
та положення Закону України «про
захист прав споживача» порушене не
було.

Згідно п.16 Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р.
зростання/коливання курсу іноземної
валюти стосується обох сторін
договору, й позичальник при належній
завбачливості міг виходячи з динаміки
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти та її
девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.

З вищенаведеного випливає, що позивач
та відповідач, підписавши кредитний
договір з "Таблицею визначення
сукупної вартості споживчого кредиту
і реальної процентної ставки станом на
01.08.2007 року" 01.08.2007 року та далі змінивши
умови договору з підписанням
додаткової угоди № 1 від 16.08.2007 року
встановили факт досягнення згоди між
собою, щодо всіх істотних умов
кредитного договору у тому числі по
сукупної вартості кредиту (послуг
банку, фінансових зобов'язань позивача
та реальний процент кредитування).

Суд звертає увагу, що згідно п. 3
Додаткової угоди № 1 позивач
зобов'язалася сплачувати щомісячно
ануїтетні платежі, тобто постійно одну
не змінну загальну суму погашення
кредиту та сплати процентів. Звідси суд
вказує на відсутність необхідності
укладення додаткового Графіку оплат по
кредиту до договору, тому порушень
банку в цьому суд не вбачає. На
підставі викладеного позовні вимоги
щодо визнання неукладеними спірного
кредитного договору та Додаткової
угоди № 1 не підлягають задоволенню.

Відповідно п. 22 Пленуму ВССУ № 5 від
30.03.2012 р. якщо з обставин справи не
вбачається інформованості поручителя
і його згоди на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої статті 559 ЦК
порука припиняється у разі зміни
основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим. Суд встановлює, що
відповідно до положень ст. 3 ЦПК, ст. 15-16
України позивач не будучі стороною
спірного договору поруки не довів яки
саме його права та інтереси були
порушені умовами договору поруки та
яки є підставі для звернення позивачем
до суду з позовом та визнання судом
договору поруки судом неукладеним. На
підставі вище викладеного, враховуючи
висновок суду про відсутність підстав
для визнання неукладеними кредитного
договору та Додаткової угоди № 1
позовні вимоги позивача щодо визнання
договору поруки неукладеним також не
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Згідно наданої з позовом довідки від
15.11.2010 р. ( а.с. 32), сама позивач та її діти
були зареєстровані за адресою
квартири, яка є предметом іпотеки по
договору від 01.08.2007 року вже після
укладення договору іпотеки та
відповідно договору купівлі-продажу
від 01.08.2007р. До того часу позивач була
зареєстрована у Одеській області в смт.
Лиманське.

Таким чином на час придбання 01.08.2007 р.
позивачем квартири, яка одразу по
договору іпотеки від 01.08.2007 р. була
оформлена як предмет іпотеки, діти
позивача не мали будь-яких прав на цю
квартиру. В зв'язку з чим при укладенні
договору іпотеки права дітей порушені
не були, отримання дозволу органу
опіки з цього приводу не було потрібно.
Підстав для визнання договору іпотеки
нікчемним договором не має, тому
підстав для застосування наслідків
недійсності нікчемного договору
шляхом виключення квартири як
предмету іпотеки з реєстру заборон та
відчужень також не має. Крім того, суд
зазначає, що вимоги про виключення з
реєстру заборон пред'явлені до
неналежного відповідача.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 223 ЦПК
України, суд -

В И Р
І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України", в
особі філії Одеського обласного
управління, третя особа ОСОБА_2, про
захист прав споживача, про визнання
неукладеним додаткової угоди № 1 та
договору кредиту, договору поруки та
іпотечного договору, зобов'язанням
виключення з реєстру заборон та
відчужень - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Приморського
районного суду м. Одеси апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення
оголошення.

Суддя
А.В.Науменко

29.01.2014