Справа № 755/723/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого судді Антипової
Л.О.

при секретарі Філімоновій
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Головне управління юстиції в м. Києві,
Десята Київська державна нотаріальна
контора, Комунальне підприємство
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
Державна реєстраційна служба
Головного управління юстиції в м. Києві
про визнання права власності на
спадкове майно, поділ спадкового майна
та виділення його часток в натурі та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: Головне управління
юстиції в м. Києві, Комунальне
підприємство Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, Десята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання та припинення права власності
на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в
якому просить визнати за нею, як
спадкоємцем першої черги за законом,
після смерті дочки ОСОБА_3, право
власності на ? частину квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
визнати за нею право власності на ?
частину автомобіля «Део Ланос», 2003 року
випуску, сірого кольору , реєстраційний
номер НОМЕР_3, визнати за нею право
власності на ? частину автомобіля марки
«Опель Вектра», 2007 року випуску та
виділити їй в натурі ? частину квартири,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
її донька ОСОБА_3 перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після смерті
доньки позивач звернулася до
відповідача з пропозицією здійснити
поділ спадкового майна, однак останнім
було відмовлено. Позивач вважає, що має
право на спадкування частин майна, яке
належали спадкодавцеві на праві
особистої приватної власності. Крім
того, позивач просила стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати.

В судових засіданнях позивач та її
представники неодноразово змінювали
та уточняли свої позовні вимоги та
просили суд визнати право власності за
ОСОБА_1 на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, виділивши її в натурі, визнати
право власності на автомобіль «Део
Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_3,
визнати за нею право власності на
автомобіль марки «Опель» та
зобов'язати ОСОБА_2 сплатити ? частину
його вартості, визнати право власності
на вантажний автомобіль «Мерседес
Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 та
зобов'язати ОСОБА_2 сплатити ? частину
його вартості, визнати за нею право
власності та право спадкування ? частки
грошових коштів, які залишилися після
смерті її доньки в розмірі 10 685,01 грн.,
зобов'язати 10-ту КДНК видати свідоцтва
про право на спадщину на квартиру
АДРЕСА_1, на ? частину грошових коштів,
які залишилися після смерті доньки і
перебували на момент її смерті на
рахунку в АКБ «Брокбізнесбанк», на
легковий автомобіль марки «Део Ланос»,
реєстраційний номер НОМЕР_3, на
легковий автомобіль марки «Опель
Вектра С 2.2.», та визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частку всіх автомобілів.

Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_2
не перебував у фактичних шлюбних
відносинах з її донькою, ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, до реєстрації
шлюбу, тобто до 15.10.2005 року, а саме вона
проживала разом з донькою однією сім'єю
і давала останній грошові кошти на
придбання автомобіля «Део Ланос».
Також позивач зазначила, що спірну
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 її донька придбала за кошти,
виручені від продажу нерухомого майна
в селах Гореничі та Стоянка,
Києво-Святошинського району. Два
автомобілі її донька та ОСОБА_2
придбали у шлюбі, і тому вона просить
виділити їй у власність 12 частину
кожного автомобіля. Крім того позивач
вважає, що вона має право на обов'язкову
частку як непрацездатна особа і
просить їй також виділи 14 частину
коштів, які ОСОБА_2 зняв з рахунку АКБ
«Брокбізнесбанк», тобто 10 685, 01 грн. і
акції «Авто».

В судовому засіданні відповідач та
його представник подали зустрічну
позовну заяву та просили визнати за
ОСОБА_2 право власності на 90,39/100 частини
квартири АДРЕСА_1, припинити право
власності ОСОБА_1 на 9,61/100 частини
квартири АДРЕСА_1, визнати за ним право
власності на ? частини автомобіля
«Опель Вектра», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, припинити
право власності ОСОБА_1 на ? частини
автомобіля «Опель Вектра», 2007 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2,
ринковою вартістю 25 638,57 грн. та визнати
за ОСОБА_2 право власності на ? частину
цього автомобіля, припинити право
власності ОСОБА_1 на ? частину
автомобіля «Мерседес Бенц 609D», 1995 р.
випуску, державний номер НОМЕР_1 та
визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину даного автомобіля, визнати за
ОСОБА_1 право власності на автомобіль
«Део Ланос», 2003 р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3 із виплатою
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової
компенсації у сумі вартості ? частини
автомобіля (шляхом зарахування в
рахунок платежів ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1) в розмірі 26 000 грн., стягнути з
депозитного рахунку Дніпровського
районного суду м. Києва на користь
ОСОБА_1 суму компенсації за 9,61/100
частини квартири АДРЕСА_1, за ? частини
автомобіля «Опель Вектра» 2007 р.
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, за
? частини автомобіля Mersedes Benz 609D, 1995 р.
випуску, НОМЕР_1 в розмірі 104 568 грн.,
внесену на депозитний рахунок
Дніпровського районного суду м. Києва
згідно квитанції № 272310038 від 23.02.2012 р.
ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 судові
витрати.

Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_2
проживав однієї сім'єю з ОСОБА_3 з 2001
року, шлюб зареєстрували 15 жовтня 2005
року. З метою покращення житлових умов
вони вирішили придбати квартиру з
залученням кредитних коштів банку, а
сааме в грудні 2004 року. Питаннями щодо
оформлення кредиту та іпотеки в АКБ
«Укрсоцбанк» займався ОСОБА_2, одночано
він виступив поручителем, тому з
існуючих на той момент певних причин,
він як підприємець не міг оформити
іпотеку на себе. Враховуючи, що у них з
ОСОБА_3 не було коштів на перший внесок,
він взяв у борг кошти у сумі 21 000 доларів
США у ОСОБА_7. Зазначені кошти є його
особистою власністю і він повернув їх
вже після смерті його дружини після
рішення суду і задоволення позову
ОСОБА_7 до нього про стягнення боргу. В
подальшому вони разом з дружиною
здійснювали, протягом трьох років,
погашення кредиту та сплату процентів,
але у зв'язку з тяжкою хворобою дружини,
він прийняв рішення повністю погасити
заборгованість по кредиту одним
платежем, для чого знову ж таки взяв в
борг у ОСОБА_7 в сумі 22 000 доларів США і
закрив кредит. Також ОСОБА_2 пояснив, що
за час шлюбу вони з дружиною придбали
автомобілі марки «Мерседес» і «Опель
Вектра», автомобіль «Део Ланос» був
придбаний ОСОБА_3 в 2003 році. На підставі
наведеного просив задовольнити
зустрічний позов, а в задоволенні
первісного позову відмовити в повному
обсязі.

Позивач та її представник за первісним
позовом заперечували проти
зустрічного позову та просили
відмовити в його задоволенні в повному
обсязі, посилаючись на його
безпідставність та недоведеність
вимог.

В судове засідання представник
Головного управління юстиції в м. Києві
та представник 10-ї Київської державної
нотаріальної контори не з'явилися,
направили на адресу суду заяву, в якій
просили розглядати справу у їх
відстуність та прийняти рішення згідно
чинного законодавства.

Представник КМБТІ в судове засідання
не з'явився, надав до суду заперечення
на первісний позов та просив відмовити
в його задоволенні з підстав,
викладених в запереченнях.

Представник Державної реєстраційної
служби України в судове засідання
надав пояснення та просив суд
розглянути справу у відповідності до
норм матеріального та процессуального
права без участі представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши в судовому
засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи та
зібрані по справі докази, приходить до
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 проживав однієї сім'єю з ОСОБА_3
з 2001 року, шлюб зареєстрували 15 жовтня
2005 року. З метою покращення житлових
умов, вони вирішили придбати квартиру з
залученням кредитних коштів банку, що
мало місце в грудні 2004 року. Питаннями
щодо оформлення кредиту та іпотеки в
АКБ «Укрсоцбанк» займався ОСОБА_2,
одночасно він і виступив поручителем.
Оскільки у ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не було
коштів на перший внесок, ОСОБА_2 взяв у
борг у ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 21 000
доларів США. Зазначені кошти є його
особистою власністю і він повернув їх
вже після смерті дружини за рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12.04.2012 року, яким позовні вимоги
ОСОБА_7 було задоволено частково та
стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти за
договором позики в розмірі 343 140 грн. та
судовий збір в сумі 2823 грн., а всього на
загальну суму 345 963 грн. (а.с. 116 Т.2), як
такі, що були витрачені сім'єю на
придбання квартири, що є приюдиційним
при розгляді даної справи.

В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_3
здійснювали протягом трьох років
погашення кредиту та сплату процентів,
але у зв'язку з тяжкою хворобою ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2
прийняв рішення повністю погасити
заборгованість по кредиту одним
платежом, для чого він знову ж таки взяв
в борг у ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 22 000
доларів США і закрив кредит.

Крім того судом встановлено, що за час
шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали
автомобілі марки «Мерседес» і «Опель
Вектра», автомобіль «Део Ланос» був
придбаний ОСОБА_3 в 2003 році, тобто до
реєстрації шлюбу, але під час сумісного
проживання.

Після смерті ОСОБА_3 залишилася
спадщина, до складу якої входить
квартира АДРЕСА_1 та три автомобілі,
марки «Део Ланос», «Мерседес» і «Опель
Вектра». Всі правовстановлюючі
документи оформлені на ім'я померлої.

Позивач за первісним позовом
посилається на те, що майно її доньки та
ОСОБА_2, було придбане за рахунок
коштів, які саме вона давала на
придбання автомобіля «Део Ланос», а
квартиру донька придбала за кошти,
виручені від продажу нерухомого майна
в селах Гореничі та Стоянка,
Києво-Святошинського району, проте
жодного підтвердження документу про
вкладення цих коштів в квартиру не
надано та не спростована необхідність
отримання кредиту з метою її придбання.

Як вбачається з копії кредитної справи,
яка надійшла на запит суду щодо
укладення ОСОБА_3 іпотечного договору
№ 02-11/536 від 24.12.2004 р між нею та АКБ
«Укрсоцбанк» були також спростовані
твердження позивача ОСОБА_1, що станом
на день його укладання ОСОБА_3 та ОСОБА_2
не перебували у фактичних шлюбних
відносинах, оскільки як вбачається з
висновку на отримання кредиту, ОСОБА_3
письмово поставила до відома банк що
перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_2,
(а.с. 199 Т.2), який виступив поручителем
перед АКБ «Укрсоцбанк» згідно із
договором поруки № 02-11/164П та
зобов'язався відповідати за
невиконання ОСОБА_3 усіх зобов'язань за
вказаним іпотечним договором ( п. 3.1.) та
мав відповідні права вимоги на предмет
іпотеки згідно п. 3.3.

При укладанні договору поруки банк
згідно загально прийнятих банківських
процедур при формуванні кредитної
справи ОСОБА_3 та при прийнятті
відповідного рішення про видачу
кредиту отримав усю необхідну
інформацію як щодо майнового стану
ОСОБА_2, так і існуючих на той час
особистих відносин між ним та ОСОБА_3

Той факт, що ОСОБА_2 виступив
поручителем ОСОБА_3 за іпотечним
договором та відповідав усім своїм
майном (п.п. 3.1.2., 3.4.1.) є беззаперечним
письмовим доказом того, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 станом на день укладання
іпотечного договору мешкали разом, а
квартиру з залученням кредитних коштів
банку вони придбали для спільного
проживання в ній, оскільки ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 пов'язували відносини без
реєстрації шлюбу, і саме тому ОСОБА_2
виступив поручителем по вищевказаному
договору.

Крім того, надані банком матеріали
банківської справи спростовують
твердження ОСОБА_1, що вона зі своєю
донькою мешкали на той час однією
сім'єю, і що саме вона надавала доньці
кошти на придбання спірної квартири, а
ОСОБА_2 не має прав на неї.

Та обставина, що у договорі поруки
місцем реєстрації та мешкання ОСОБА_2
зазначено АДРЕСА_2, а місцем реєстрації
ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 не може слугувати
належним доказом того, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 не проживали разом однією
сім'єю, оскільки в Україні типовою є
ситуація, коли місце фактичного
проживання не співпадає з місцем
реєстрації.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1
не було доведено те, що саме вона
надавала кошти своїй доньці на
придбання квартири та погашення
зобов'язань, як і те, що ОСОБА_2 не
надавав кошти на придбання квартири та
погашення зобов'язань за іпотечним
договором, оскільки наявні у справі
документи свідчать про те, що ОСОБА_2
мав постійний високий дохід, який
дозволяв йому здійснювати погашення
боргових зобов'язань перед банком (а.с.
214 Т.1)

Також ОСОБА_2 в судовому засіданні було
доведено, що для внесення першого
внеску за квартиру і для остаточного
погашення кредиту він брав в борг у
ОСОБА_7, грошові кошти, всього на
загальну суму 43 000 доларів США. Боргові
зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_7
знайшли своє підтвердження під час
судового розгляду справи, відповідно
до рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 12.04.2012 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_7 про стягнення
коштів наданих у позику. Рішення ніким
не оскаржувалося та набрало законної
сили і його висновки є приюдиційними.

Твердження ОСОБА_1, що кошти в рахунок
виконання зобов'язань за договором
кредиту № 486 від 24.12.2004 р. були виплачені
лише її донькою ОСОБА_3 після отримання
їх від продажу житлових будинків, також
не знайшли свого документального
підтвердження, оскільки у справі
наявний договір купівлі-продажу від
25.10.2005 року, відповідно якого житловий
будинок, розташований у АДРЕСА_4 було
продано за 43 000 грн., що спростовує
пояснення ОСОБА_1 що ціна продажу
становила 65 000 доларів США.( а.с. 19 Т.2)

Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів
того, що нею було здійснено продаж за 290
000,00 доларів США нерухомого майна в с.
Стоянка, Києво-Святошинського району
Київської області, по вул.
Меліораторів, оскільки до матеріалів
справи остання надала лише копію
попереднього договору про продаж
нерухомого майна, що підтверджує лише
наміри сторін на укладання в
майбутньому основного договору. ( а.с.
177-178 Т.1)

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого або
майнового права та інтересу. Одним із
способів захисту цивільного права та
інтересу може бути визнання права.

Відповідно до ст. 1258 Ц України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст.ст. 1261, 1266 ЦК України у
першу чергу спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який пережив, та батьки.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Крім того, ОСОБА_1, посилається на те, що
вона як непрацездатна мати померлої
дочки має обов'язкову частку у спадщині
і спадкує незалежно від заповіту. Дане
положення яке міститься в ст. 1241
Цивільного кодексу України
застосовується тільки у випадку
наявності заповіту, в даному випадку
померла заповіту не залишила.

У випадку спадкування за законом,
належна ОСОБА_1 частка у спадщині,
розмір якої встановлений ст. 1267
Цивільного кодексу України не
збільшується.

Також ОСОБА_1 стверджуючи в позовній
заяві про існування грошових коштів на
вкладах та про акції «Акціонерної
компанії «Авто» не надала суду як
належних доказів їх існування станом
на день відкриття спадщини, так і
доказів того, що вказані кошти або
акції знаходяться у ОСОБА_2

Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Спадкоємцями померлої ОСОБА_3 першої
черги по закону згідно із ст. 1261 ЦК
України є чоловік померлої - ОСОБА_2 та
мати померлої - ОСОБА_1, які у
відповідності до ст. 1269 Цивільного
кодексу України та в строки
передбачені ст. 1270 ЦК України
звернулися із заявами про прийняття
спадщини, що залишилася після ОСОБА_3,
до 10-ї Київської державної
нотаріальної контори.

Як було з'ясовано судом ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з 2001 року підтримували близькі
стосунки, проживаючи разом, а 15.10.2005
року між ними був офіційно
зареєстрований шлюб, після розірвання
останньою попереднього шлюбу.

За час шлюбу подружжям ОСОБА_3 була
придбана у власність квартира АДРЕСА_1,
що належала ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого Головним управлінням
житлового забезпечення Виконавчого
органу Київської міської ради 04.09.2007 р.
та рухоме майно - автомобілі.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу
України, ст. 368 Цивільного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Аналогічне положення закріплено в ч. 3
ст. 368 Цивільного кодексу України.

Як передбачено ч. 1 ст. 70 Сімейного
кодексу України розміри часток
подружжя у майні, що є спільною
сумісною власністю є рівними, якщо інше
не визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Згідно із ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу
України у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

В той же час, як передбачено ч. 7 ст. 57
Сімейного кодексу України, якщо у
придбання майна вкладені крім спільних
коштів і кошти, що належали одному із
подружжя, то частка у цьому майні,
відповідно до розміру внеску, є його
особистою власністю.

Тобто, виходячи з зазначених норм суд
дійшов висновку, що режим спільної
сумісної власності щодо майна,
набутого подружжям за час шлюбу,
встановлюється в разі, коли майно
набуте, тобто придбане або створене за
рахунок спільних коштів подружжя чи їх
спільної праці або передане їм у
спільну сумісну власність безоплатно з
підстав, передбачених законом.

Зазначена квартира була придбана
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі
іпотечного договору № 02-11/536 від 24.12.2004
р., що був укладений між ОСОБА_3 та
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк». У
відповідності до ч. 3 ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Право власності на зазначену квартиру
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули 07.09.2007 р. на
підставі свідоцтва про право власності
від 04.09.2007 р., виданого Головним
управлінням житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації на підставі наказу
Головного управління житлового
забезпечення № 1536-С/КІ від 27.08.2007 р., та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 07.09.2004 р. в реєстровій
книзі № 446-207 за реєстровим № 44731.( том №
1, а.с.23).

Оскільки необхідною умовою отримання
іпотеки було внесення частини вартості
предмету іпотеки у сумі 21 084 долари США,
ОСОБА_2 18.12.2004 року отримав зазначені
кошти особисто у позику від ОСОБА_7 та
витратив їх шляхом часткової сплати
вартості предмету іпотеки (квартири).

У грудні 2005 року у ОСОБА_3 було виявлено
тяжке захворювання, внаслідок чого її у
березні 2006 року було прооперовано, та в
подальшому вона була змушена проходити
неодноразове стаціонарне лікування в
Київській міській онкологічній
лікарні та постійно отримувати
медикаментозне лікування, що
потребувало значних грошових коштів, в
зв'язку із чим ОСОБА_2, який на той час
займався підприємницькою діяльністю,
однак його особистих коштів не
вистачало для виконання зобов'язань по
зазначеному договору іпотеки, знову
звернувшись до ОСОБА_7, 30.09.2007 року
отримав позику у сумі 22 000 доларів США,
які і були використані останнім на
погашення іпотеки у АКБ «Укрсоцбанк»
13.10.2007 року.

Таким чином, зазначена квартира була
придбана як за рахунок спільних коштів
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, так і за рахунок
особистих коштів самого ОСОБА_2

Оскільки загальна вартість квартири,
згідно із п. 1.2. вказаного договору
іпотеки, складає 69 984 долари США, у
відповідності до ст. 57 Сімейного
кодексу України, частка позивача
ОСОБА_2 у цій квартирі складає 61,56/100
(43084/69984=0,6156 - де 43084 доларів США сума
особистих коштів позивача, а загальна
вартість квартири - 69984 доларів США).

Відповідно за нормами сімейного
законодавства спільною сумісною
власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є 38,44/100
квартири (100-61,56=38,44, де 100 - загальна
кількість часток у квартирі, 61,56 -
частка ОСОБА_2.).

Згідно до наведених вище ст.ст. 60, 70
Сімейного кодексу України та ст.ст. 368,
372 Цивільного кодексу України ? частка,
що належить ОСОБА_2 у спільній сумісній
власності (квартирі) становить 19,22/100
(38,44 : 2= 19,22), а відповідно, за нормами
спадкового права поділу між сторонами
підлягає 19,22/100 квартири.

Згідно із ст. ст. 1267, 1278 Цивільного
кодексу України частки у спадщині
кожного із спадкоємців за законом є
рівними, а відповідно сторони
успадковують по 9,61/100 частини квартири
(19,22 : 2=9,61).

Крім нерухомого майна до складу
спадщини, що залишилася після смерті
ОСОБА_3, входять наступні автомобілі:

1). «Део Ланос» 2003 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3 (№ кузова
НОМЕР_5), що був придбаний у власність
ОСОБА_3 15.10.2003 р., до реєстрації шлюбу з
ОСОБА_2 та підлягає поділу між
сторонами у співвідношенні - ? частина
ОСОБА_2, ? частина - ОСОБА_1;

2). «Опель Вектра», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2 (№ кузова
НОМЕР_6), що був придбаний ОСОБА_3 26.12.2007
р. у шлюбі із ОСОБА_2 та підлягає поділу
між сторонами у співвідношенні - ?
частини ОСОБА_2, ? частина - ОСОБА_1;

3) «Мерседес Бенц 609D», 1995 р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (№ кузова
НОМЕР_7), що був придбаний 29.10.2005 р. у
шлюбі із ОСОБА_2 та підлягає поділу між
сторонами у співвідношенні - ? частини
ОСОБА_2 , ? частина - ОСОБА_1

Згідно з ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу
України власність двох чи більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10,
який працював заступником начальника
Старокиївського відділення Київської
міської філії АКБ «Укрсоцбанк» та
укладав від імені банку договори
пояснив, що отримання іпотеки для
придбання квартири та оформлення усіх
необхідних документів, здійснював
ОСОБА_2,. Також свідок зазначив, що
оскільки ОСОБА_2 займався
підприємницькою діяльністю як фізична
особа-підприємець, він не відповідав
вимогам встановленим
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
щодо наявності основного місця роботи
за безстроковим трудовим договором.
Тому іпотеку було оформлено на його
фактичну дружину - ОСОБА_3, а ОСОБА_2
виступив як її поручитель.

Суд критично ставиться до показів
свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які являються
рідною сестрою та племінницею
позивача, оскільки вони спростовуються
наявними та дослідженими в судовому
засіданні матеріалами справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 365 Цивільного
кодексу України право особи на частку у
спільному майні може бути припинено за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо частка є незначною
і не може бути виділена в натурі; або
річ є неподільною; або спільне
володіння і користування майном є
неможливим, і таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 356 Цивільного кодексу
України, суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Як передбачено п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 22.12.2995
року «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» оскільки за чинним
законодавством суд вирішує спори
учасників спільної власності щодо
розпорядження чи користування майном,
то не слід розглядати як неправомірне
позбавлення права власності
присудження грошової компенсації за
частку у спільній власності, якщо її
неможливо виділити або поділити майно
в натурі чи спільно користуватися ним.

Чинні норми цивільного законодавства
України не містять нормативного
визначення «незначної частки».
Враховуючи, що у співвідношенні до
загальної площі квартири частка ОСОБА_1
- 9,57 кв. м із загальної площі 99,60 кв. м.
складає менше десятої частини, така
частка є незначною. Також незначною (1/4)
є частка ОСОБА_1 у автомобілях «Опель
Вектра» та «Мерседес Бенц 609D».

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 20 від 22.12.2995 року «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
передбачено, що квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Спірна квартира знаходиться у
багатоповерховому, типовому будинку,
де за будівельними нормами
перепланування здійснити неможливо, а
відповідно і здійснити її поділ в
натурі. Кімнати, яка б за розміром
відповідала частці ОСОБА_1 у спільній
квартирі немає, тобто спірна квартира є
неподільною річчю.

Також неможливим є виділ в натурі
частки ОСОБА_1 в автомобілях «Опель
Вектра» та «Мерседес Бенц 609D», оскільки
автомобіль є неподільною річчю.

Судом було встановлено, що сторони
перебувають на даний час у неприязних
стосунках, що не заперечується ОСОБА_1,
а відповідно спільне володіння та
користування майном сторонами є
неможливим. При цьому фактичний
порядок користування автомобілями вже
давно склався і є визначеним. Так,
ОСОБА_2 користується автомобілями
«Опель Вектра» та «Мерседес Бенц 609D», а
ОСОБА_1 - автомобілем «Део Ланос».

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку, що припинення
права власності на частку у спільному
майні не завдасть істотної шкоди
ОСОБА_1, оскільки остання у спірній
квартирі не проживала та не проживає, в
ній постійно мешкає ОСОБА_2, вона
зареєстрована і має у власності інше
нерухоме майно. Крім того, разом із
ОСОБА_2 на даний час проживає його
малолітній син ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується довідкою ЖРЕО № 404 від
10.02.2012 р. № 146, тому зрозуміло, що
конфлікти між сторонами при їх
можливому спільному проживанні
безпосереднім образом будуть
негативно впливати на емоційний та
фізичний стан дитини, що є
неприпустимим та таким, що порушує
систему заходів щодо охорони дитинства
в Україні, передбачені зокрема ст. 4
Закону України «Про охорону
дитинства».

З урахуванням наведеного за наявності
всіх умов передбачених ст. 365
Цивільного кодексу України, суд вважає
за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_2
щодо припинення права власності ОСОБА_1
у спільному майні із виплатою ОСОБА_1
вартості частки у спільному майні. Крім
того ОСОБА_2 на депозитний рахунок
Дніпровського районного суду м. Києва
внесені грошові кошти, сума яких
дорівнює загальній вартості часток
ОСОБА_1 у спільній власності за
вирахуванням вартості ? частки ОСОБА_2 у
автомобілі «Део Ланос».

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилалися сторони та
їх представники як на підставу своїх
вимог, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення первісного та зустрічного
позовів, оскільки сторонами та їх
представниками не в повному обсязі
надано доказів на підтвердження
заявлених ними вимог, викладених у
позовних заявах.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: Головне управління юстиції в м.
Києві, Десята Київська державна
нотаріальна контора, Комунальне
підприємство Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, Державна
реєстраційна служба Головного
управління юстиції в м. Києві про
визнання права власності на спадкове
майно, поділ спадкового майна та
виділення його часток в натурі -
задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті
особи: Головне управління юстиції в м.
Києві, Комунальне підприємство
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
Десята Київська державна нотаріальна
контора про визнання та припинення
права власності на майно - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
9,61/100 частини квартири АДРЕСА_1 (що
зареєстровано в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна в реєстровій книзі №
446-207 за реєстровим № 44731).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину автомобіля Daewoo Lanos, 2003 р.
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (№
кузова НОМЕР_5).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину автомобіля Opel Vectra, 2007 р.
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (№
кузова НОМЕР_6).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частини автомобіля Mersedes Benz 609D, 1995 р.
випуску, НОМЕР_1 (№ кузова НОМЕР_7).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
90,39/100 частини квартири АДРЕСА_1 (що
зареєстрована в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна в реєстровій книзі
№446-207 за реєстровим № 44731).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частини автомобіля Opel Vectra, 2007 р.
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (№
кузова НОМЕР_6).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частини автомобіля Mersedes Benz 609D, 1995 р.
випуску, НОМЕР_1 (№ кузова НОМЕР_7).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частини Daewoo Lanos, 2003 р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3 (№ кузова
НОМЕР_5).

Припинити право власності ОСОБА_1 на
9,61/100 частини квартири АДРЕСА_1 (що
зареєстрована в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна в реєстровій книзі №
446-207 за реєстровим № 44731).

Припинити право власності ОСОБА_1 на ?
частини автомобіля Opel Vectra, 2007 р.
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (№
кузова НОМЕР_6).

Припинити право власності ОСОБА_1 на ?
частини автомобіля Mersedes Benz 609D, 1995 р.
випуску, НОМЕР_1 (№ кузова НОМЕР_7)

Припинити право власності ОСОБА_2 на ?
частину автомобіля Daewoo Lanos, 2003 р.
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (№
кузова НОМЕР_5).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, що зареєстровано в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна в
реєстровій книзі № 446-207 за реєстровим
№ 44731.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль Mersedes Benz 609D, 1995 р. випуску,
НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_7.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль Opel Vectra, 2007 р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, № кузова
НОМЕР_6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію у сумі вартості ?
частини автомобіля Daewoo Lanos, 2003 р.
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, №
кузова НОМЕР_5, що становить 26 000 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль Daewoo Lanos, 2003 р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3, № кузова
НОМЕР_5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму компенсації за 9,61/100 частини
квартири АДРЕСА_1, за ? частини
автомобіля Opel Vectra, 2007 р. випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, за ?
частини автомобіля Mersedes Benz 609D, 1995 р.
випуску, НОМЕР_1 в розмірі 104 568 грн.,
внесену на депозитний рахунок
Дніпровського районного суду м. Києва
згідно квитанції № 272310038 від 23.02.2012 р.
ОСОБА_2.

В іншій частині позовних вимог сторін -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3
553,60 грн. витрат по сплаті судового
збору та 7 500 грн. витрат на проведення
експертизи, а всього на загальну суму 11
853,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: