У х в а л а

24 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів Гримич М.К.,
Євтушенко О.І.,

Мартинюка
В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 січня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Зарічанська сільська
рада, про самовільне зайняття
земельної ділянки, за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
Зарічанська сільська рада про визнання
недійсним державного акта на право
приватної власності, визнання
незаконним рішення сільської ради,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року представник ОСОБА_5 -
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_6 та просила повернути
самовільно зайняту земельну ділянку,
яка належить ОСОБА_5 згідно з державним
актом на право приватної власності на
землю, та знести гараж, розташований на
зазначеній земельній ділянці.

ОСОБА_4 звернулась до суду із
зустрічним позовом до

ОСОБА_5, просила визнати недійсним
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1, виданий 27 червня 2003 року на
ім'я ОСОБА_5

Справа переглядалася судом
неодноразово.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 4
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 24 грудня 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано незаконним рішення
Зарічанської сільської ради від 29
січня 1997 року

№ 6/4 «Про передачу земельних ділянок у
приватну власність», згідно якого
ОСОБА_5 передано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,25
га. для обслуговування житлового
будинку і господарських будівель, 0,60
га. для ведення особистого підсобного
господарства в с. Дігтів,
Володимир-Волинського району,
Волинської області та скасовано його.
Визнано недійсним Державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку площею 0,7811 га. по АДРЕСА_1, серія
Р1 № 111902 виданий 27 червня 2003 року
ОСОБА_5, який зареєстрований в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю № 587 та
скасовано його державну реєстрацію. В
іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 січня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя

особа - Зарічанська сільська рада, про
самовільне зайняття земельної ділянки
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя

особа - Зарічанська сільська рада, про
визнання недійсним державного акта на
право приватної власності, визнання
незаконним рішення сільської ради, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 04 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 24 грудня 2013 року
відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме: ст. 257
ЦК України, ст. ст. 116, 140, 155 ЗК України, п.
8 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», п. 1 ч. 2 ст. 17
Кодексу адміністративного
судочинства», що потягло ухвалення, на
його думку, різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, ОСОБА_3 наводить:

- ухвалу Верховного Суду України від 8
червня 2011 року в справі за позовом про
визнання недійсним державного акта на
право власності на землю, якою судові
рішення попередніх інстанцій
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції;

- постанову Верховного Суду України від
12 вересня 2012 року в справі за позовом
про визнання державного акта на право
власності на земельну ділянку
недійсним, якою в задоволенні заяви про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 грудня 2011 року відмовлено;

- постанову Верховного Суду України від
26 вересня 2012 року в справі за позовом
про визнання державних актів на право
власності на земельну ділянку
недійсними та повернення земельної
ділянки у державну власність, якою
заяву про перегляд задоволено
частково, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 березня 2012 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11,
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішень судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі й
не відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК України, і на них не може
здійснюватись посилання на
підтвердження підстави встановленої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України, оскільки
надана для порівняння ухвала
Верховного Суду України від 8 червня 2011
року не є тим судовим рішенням, що
переглядається Верховним Судом
України, оскільки постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й не відбулося
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідна ухвала не може бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК, і
на них не може здійснюватися посилання
на підтвердження підстави,
встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, можуть
бути, зокрема, рішення судової палати у
цивільних справах Верховного суду
України, ухвалені як судом касаційної
інстанції.

Оскільки постанова Верховного Суду
України від 12 вересня 2012 року та
постанова Верховного Суду України від
26 вересня 2012 року прийняті Верховним
Судом України не як судом касаційної
інстанції, тому на неї не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Отже, наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог
вищевказаної норми є підставами для
перегляду судового рішення, а тому у
допуску справи до провадження слід
відмовити.

Керуючись статтями 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 січня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа -
Зарічанська сільська рада, про
самовільне зайняття земельної ділянки,
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - Зарічанська сільська
рада, про визнання недійсним
державного акта на право приватної
власності, визнання незаконним рішення
сільської ради до провадження
Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
судді:М.К. Гримич О.І. Євтушенко В.І.
Мартинюк О.М. Ситнік