Справа № 635/167/14-ц
Провадження 2/635/945/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
селище
Покотилівка

Харківський районний суд Харківської
області у складі:

головуючого - судді О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Бабенко І.К.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на житловий будинок і
земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача та просить
визнати за ним право власності на
житловий будинок та земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач
підтримав заявлені вимоги, просив їх
задовольнити та пояснив, що за
розпискою від 15 червня 2006 року,
відповідач продала позивачу житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1 та
одержала грошові кошти у розмірі 3000
доларів США і 2000,00 гривень, однак свої
зобов'язання не виконала і не передала
позивачу житловий будинок і земельну
ділянку. Рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
16 лютого 2010 року, яке набрало законної
сили, йому відмовлено в задоволенні
позову до ОСОБА_2 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу від 15 червня
2006 року вказаного будинку та про
визнання права власності на будинок,
але за його заявою щодо дій відповідача
по заволодінню грошовими коштами
позивача у розмірі 3000 доларів США було
порушено кримінальну справу за
обвинуваченням відповідача у вчиненні
злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК
України при розгляді якої вона свою
провину повністю визнала. Постановою
Жовтневого районного суду міста
Харкова від 17 листопада 2011 року
відповідача звільнено від
кримінальної відповідальності за
злочин, що передбачений ч. 2 ст. 190 КК
України і справу в цій частині закрито
у зв'язку зі спливом строків давності
притягнення до кримінальної
відповідальності на підставі ч. 1 п. 3 ст.
49 КК України, тому позивач вважає, що
набув права власності на будинок і
земельну ділянку і невизнання
відповідачем наявності договірних
зобов'язань про продаж будинку
спричинило позивачу моральну шкоду,
тому він звернувся до суду з позовом.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні проти позову
заперечував, просив в його задоволенні
відмовити за недоведеністю та
безпідставністю вимог та пояснив, що
заволодіння грошовими коштами не є
законною підставою для визнання
дійсним договору купівлі-продажу від 15
червня 2006 року і відсутні будь які
законні підстави для визнання за
позивачем права власності на житловий
будинок та земельну ділянку . Крім того,
за рішенням суду з відповідача на
користь позивача стягнуто грошові
кошти у розмірі 3000 доларів США і дві
тисячі гривень, але позивач
відмовляється їх одержувати.

Суд заслухавши позивача,
представника відповідача, дослідивши
докази по справі встановив наступні
обставини та відповідні до них
правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно
до копії розписки від 15 червня 2006 року
відповідач одержала за будинок за
адресою: АДРЕСА_1, від позивача 3000
доларів США і дві тисячі гривень, які
після спливу шестимісячного строку
після смерті матері ОСОБА_4 передає
нерухомість і земельну ділянку.

Відповідно до постанови
Жовтневого районного суду міста
Харкова від 17 листопада 2011 року,
відповідач органами досудового
розслідування обвинувачувалась у
вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.
190 КК України, а саме в тому, що 15 червня
2006 року під приводом оформлення
договору купівлі-продажу
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та
наступного оформлення права власності
позивача на вказане домоволодіння
заволоділа належними ОСОБА_1 грошовими
коштами у розмірі 3000 доларів США, але не
виконуючи договірних зобов'язань у
встановлений строк, оформила право
власності на вказане домоволодіння, а
гроші одержані від ОСОБА_1 за продаж
домоволодіння останньому не
повернула, чим спричинила значну
матеріальну шкоду. Провадження по
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190 КК України закрито у
зв'язку зі спливом строку давності
притягнення до кримінальної
відповідальності.

Суду в якості доказів надано:
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 16 лютого 2010
року, що набрало законної сили, яким
ОСОБА_1 відмовлено в позові до ОСОБА_2
про визнання дійсним договору від 15
червня 2006 року купівлі-продажу
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
та про визнання права власності на
вказаний будинок; посвідчення
інваліда першої групи на ім'я позивача;
почесна грамота на ім'я позивача;
довідка № 361 від 11.09.2013 року Виконавчого
комітету Яковлівської сільської ради
Харківського району Харківської
області, відповідно до якої за адресою:
АДРЕСА_1, без реєстрації проживає
ОСОБА_1; ухвала Харківського районного
суду Харківської області від 14 грудня
2011 року про відмову в задоволенні заяви
про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Харківського
районного суду Харківської області від
16 лютого 2010 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору від 15 червня 2006 року
купівлі-продажу житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, про визнання права
власності на будинок; лист ЦК КПУ № 654
від 31 серпня 2013 року на ім'я позивача;
лист СУ ГУМВС в Харківській області №
47/КОЛ-512 від 11.08.2013 року на ім'я позивача;
лист № 02-17/с-331 від 01.10.2013 року
Харківської обласної державної
адміністрації на ім'я позивача; акт від
15.02.2012 року депутатів Яковлівської
сільської ради Харківського району
Харківської області.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15
ЦК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Главою 29 Цивільного Кодексу України
визначенні положення захисту прав
власності, а статтею 16 ЦК України
способи захисту цивільних прав та
інтересів, у тому числі і права
власності, зокрема шляхом: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Частиною 2 статті 220 ЦК України,
встановлено, якщо сторони домовились
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна сторона ухиляється
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог, на підставі доказів наданих
сторонами.

Суд, аналізуючи надані позивачем
докази, приходить до висновку, що
вимоги позивача задоволенню не
підлягають, оскільки він не довів, що
відповідно до наданої суду розписки
між сторонами досягнута домовленість
про усі істотні умови договору
купівлі-продажу, як-то: ціна будинку і
земельної ділянки, умови передачі
майна, і виходить з тих обставин, що
сама розписка за своїм змістом
підтверджує лише факт отримання
відповідачем від позивача грошей і
намір передати позивачу в майбутньому
майнові права на будинок та земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1, і не
містить жодного посилання, що
укладеним має бути саме договір
купівлі-продажу, а не будь яка інша
угода, більш того, на день складання і
підписання розписки відповідач
взагалі не була власником спірного
домоволодіння і не мала права продажу
цього майна, тому суд повністю
відмовляє позивачу в задоволенні
позовних вимог за їх недоведеністю та
безпідставністю, при цьому суд вважає
надуманими та не приймає до уваги
посилання позивача на те, що підставою
для визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання за ним
права власності на нерухоме майно є
визнання ОСОБА_2 провини у
привласненні належних позивачу
грошових коштів при розгляді
кримінальної справи за її
обвинуваченням у вчиненні шахрайських
дій, оскільки підтверджує тільки факт
отримання відповідачем грошових від
позивача, відсутність у ОСОБА_2 наміру
продавати житловий будинок , земельну
ділянку і жодним чином не спростовує
висновків суду про відсутність підстав
для задоволення позову про визнання
дійсною угоди купівлі-продажу
житлового будинку, земельної ділянки і
про визнання за позивачем права
власності на вказане нерухоме майно.

Оскільки судом не встановлено
наявність між позивачем та
відповідачем договірних зобов'язань
про продаж нерухомого майна, тому
відсутні підстави для задоволення
вимог позивача про відшкодування
моральної шкоди за невиконання
відповідачем таких зобов'язань і суд,
повністю відмовляє позивачу в
задоволенні позовних вимог.

При розгляді справи суд не приймає
докази, які не мають відношення до
предмету спору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 220, 328 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог -
повністю відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня проголошення рішення суду, а
особами, без участі яких постановлено
рішення протягом 10 днів з дня отримання
копії рішення суду в апеляційний суд
Харківської області через Харківський
районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляцію не
буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ
О.М. Пілюгіна