АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/825 /14
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Управління
державної казначейської служби
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області

на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня
2013 року по справі

за позовом ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України, третя
особа - Криворізьке міське управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернувся
із зазначеним позовом , остаточно
уточнивши свої вимоги у серпні 2013 року
та просив стягнути на його користь 20000
грн. на відшкодування моральної шкоди
за рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання цієї суми з
єдиного казначейського рахунку
Державного бюджету України.

Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
25 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1
були задоволені частково. Стягнуто з
Державної казначейської служби
України за рахунок коштів Державного
бюджету України шляхом списання коштів
з єдиного казначейського рахунку на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 17472,63 грн. В решті вимог у
задоволенні відмолено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Управління
державної казначейської служби
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог та ухвалити
нове рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, що 09 травня 2010 року
СВ Криворізького міського управління
ГУМВС України в Дніпропетровській
області було порушено кримінальну
справу № 58101033 за фактом незаконного
позбавлення волі та викрадення особи,
вчиненого з корисливих мотивів, за
попередньою змовою групою осіб,
передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

За підозрою у скоєнні зазначеного
злочину, 09 травня 2010 року СВ
Криворізького МУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області було
затримано в порядку ст. 115 КПК України
ОСОБА_1

У рамках розслідування кримінальної
справи 10 травня 2010 року в помешканні
ОСОБА_1 був проведений обшук.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 18
травня 2010 року ОСОБА_1 було обрано міру
запобіжного заходу у вигляді взяття
під варту.

Апеляційним судом Дніпропетровської
області 28 травня 2010 року постанову
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу скасовано та позивачу
обрано запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ
МВС України від 16 серпня 2011 року
кримінальну справу № 58101033, порушену за
фактом незаконного позбавлення волі та
викрадення особи, вчиненого з
корисливих мотивів, за попередньою
змовою групою осіб, закрито за
відсутністю події злочину на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 6 КПК України (а.с.21-29).

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.1176
ЦК України, ст.1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» (далі - Закон), у
редакціях, які діяли на час виникнення
спірних правовідносин, шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу утримання під
вартою або підписки про невиїзд,
відшкодовується державою в повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбаченому цим Законом,
виникає у випадку закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину.

Згідно з ч.ч.5,6 ст.4 Закону, п.17 Положення
про застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» відшкодування
моральної шкоди провадиться в разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
згідно з ч.1 ст.1; ч.3 ст.13 Закону
провадиться за рахунок коштів
державного бюджету, виходячи з розміру
не менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року №4 роз'яснено, що у випадках, коли
межі відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподатковуваним
мінімумом доходів громадян, суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати чи неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, що діють на час
розгляду справи.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
тих обставин, що ОСОБА_1 був підданий
кримінальному переслідуванню на
протязі 15 місяців та 7 днів, під час
якого затримувався в порядку ст. 115 КПК
України за підозрою у вчиненні злочину,
притягався в якості обвинуваченого по
кримінальній справі, відносно нього
обиралась міра запобіжного заходу у
вигляді взяття під варту, яка згодом
була скасована судом апеляційної
інстанції, після чого було обрано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд та до закінчення
проведення досудового слідства
позивач перебував під підпискою про
невиїзд. За наслідками розслідування
кримінальної справи останню було
закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 6 КПК
України за відсутністю події злочину.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що факт закриття
кримінальної справи не є доказом
неправомірності дій СВ Криворізького
міського управління ГУ МВС України в
Дніпропетровській області, оскільки
вони не ґрунтуються на нормах закону та
є безпідставними, виходячи з положень
ст. ст.1,2 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

Необґрунтованими є доводи апеляційної
скарги щодо недоведеності спричинення
позивачу моральної шкоди, оскільки суд
першої інстанції, дослідивши докази у
справі,

дійшов правильного висновку, що
незаконними діями органів досудового
слідства було порушено право позивача
на свободу та особисту недоторканість,
закріплене в ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод та
завдано моральної шкоди, що виявилась в
душевних стражданнях, які зазнав
позивач у зв'язку з притягненням до
кримінальної відповідальності,
перебуванням під арештом та потім під
підпискою про невиїзд, пов'язаними з
цим обмеженнями в його житті, в
порушенні нормального та звичного
способу життя, в порушені і розриві
деяких його соціальних зв'язків, в
пригніченому стані, почутті
приниження, відчаю і страху, що не могло
не відбитись на його психологічному
стані та стягнув на користь позивача
моральну шкоду у правильно
розрахованому розмірі.

Безпідставними є посилання
апеляційної скарги, що суд першої
інстанції вийшов за межі заявлених
позовних вимог в частині порядку
стягнення моральної шкоди, оскільки
судом правильно були враховані
положення ч.1 ст.4 Закону, ч.1 ст. 25
Бюджетного кодексу України, п.п.1 п.41
Положення про Державну казначейську
службу України, затвердженого указом
Президента України від 13 квітня 2011
року; п.п.1 п.41; п.44 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевого бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого Постановою КМУ
від 03 серпня 2011 року № 845 та визначено
порядок стягнення суми моральної шкоди
за рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку, а не з
Державної казначейської служби
України як юридичної особи.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
державної казначейської служби
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді