Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
Рівненський міський суд Рівненської
області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Чабала В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Рівне справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, ОСОБА_3 державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на спадкове майно, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності на
спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач-відповідач ОСОБА_1 звернувся
до Рівненського міського суду з
позовом до посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4,
його мати, ОСОБА_5, яка на день смерті
батька постійно проживала з ним,
фактично прийняла спадщину після
смерті свого чоловіка ОСОБА_4, але не
зверталась до нотаріальної контори про
отримання свідоцтва про право на
спадщину. В 1997 році ОСОБА_4 згідно
договору дарування подарував йому 43/100
частини жилого будинку АДРЕСА_1, 45/100
частин цього ж будинку подарував його
сестрі ОСОБА_2. На день смерті батька
позивача-відповідача ОСОБА_4 йому на
праві власності належала 12/100 частин
спірного будинку АДРЕСА_1.ІНФОРМАЦІЯ_2
померла матір сторін по справі ОСОБА_5.
Спадкоємцями ОСОБА_5 за законом є
позивач-відповідач та його сестра
відповідач-позивач ОСОБА_2. Спадкове
майно складається із 12/100 часток
житлового будинкуАДРЕСА_1 з надвірними
будівлями. Просить визнати за ним
право власності на ? частину
спадкового майна з надвірними
будівлями, що становить 6/100 будинку
АДРЕСА_1.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
визнання права власності на спадкове
майно, мотивуючи свої вимоги тим, що
після смерті батька сторін ОСОБА_4
відкрилась спадщина на 12/100 спірного
будинку. Вважає, що їх мати ОСОБА_5 не
прийняла спадщину після його смерті,
оскільки не зверталась до нотаріальної
контори для отримання свідоцтва про
право на спадщину. А отже
відповідач-позивач вважає, що оскільки
вона фактично вступила в управління
спадковим майном проживаючи останні
роки життя зі спадкодавцем ОСОБА_4 та
піклуючись про нього за нею має бути
визнане право власності на спадкове
майно після смерті батька.

В судовому засіданні позивач -
відповідач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, з
підстав вказаних у позовній заяві,
зустрічний позов ОСОБА_2 не визнали з
тих підстав, що відповідач-позивач як
на день смерті батька так і на день
смерті матері була зареєстрована за
адресою АДРЕСА_2, до нотаріальної
контори для прийняття спадщини після
смерті батька не зверталась, а отже
пропустила стро, визначений законом
для її прийняття.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 у судове
засідання не з"явилась, її представник
ОСОБА_8 в судовому засіданні, позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнав, позовні вимоги
своєї довірительки підтримав, просить
суд визнати за відповідачем-позивачем
право власності на 12/100 домоволодіння в
АДРЕСА_1, а саме жилу кімнату площею 13,6
кв.м. зазначеному на по-поверховому
плані позначкою 1-7, як на спадкове
майно після смерті ОСОБА_4.

Заслухавши пояснення сторін,
дослiдивши письмовi докази по спpавi, суд
пpийшов до висновку, що позов ОСОБА_1
пiдлягає задоволенню повнiстю, позовні
вимоги ОСОБА_2 підлягають до
задоволення частково.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво
про смерть від 23.01.2000 року НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, про що
свідчить свідоцтво про смерть від
09.11.2009 р серія НОМЕР_2.

Відповідно до договору від 13.02.1997 року
ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 43/100 частини
жилого будинку АДРЕСА_1, у зв»язку з чим
позивачу-выдповыдачу перейшло у
власність 2-1 коридор, 2-2 коридор, 2-3
туалет, 2-4 ванна, 2-5 кухня, 2-6 жила
кімната, 2-7 жила кімната, 2-8 коридор, 2-9
жила кімната, 2-10 жила кімната, Пг - льох,
а2 - сходи, а-3 балкон, жилою площею 54,0
кв.м.

Відповідно до договору дарування від
28.12.1995 року ОСОБА_4 подарував 45/100 частин
цього ж будинку ОСОБА_2. У власність
ОСОБА_2 відійшли 1-4 - кухня (площа 10,6
кв.м.), 1-5 - жила кімната (площа 15,1 кв.м.), 1-6
жила (площа 13,0 кв.м.), 1-8 -коридор (площа 4,7
кв.м.), а - сіни, Пг-льох, а1-вх.східці,
Б-гараж-літня кухня, б-тамбур,
№1-огорожа, 12 ч. 1-замощення, в -
вбиральня.

Кімната 1-7 площею 13,6 кв.м.не зазначена в
жодному договорі дарування, а тому
після смерті ОСОБА_4 фактично
відкрилася спадщина за законом на цю
кімнату яка становить 12/100 частини
будинку за адресою АДРЕСА_1.

Прийняття спадщини, яка відкрилася до 1
липня 2003 року регулювалось нормами
встановленими у ЦК УРСР ( 1963 року).

У відповідності до ст.549 ЦК УРСР (1963 р.)
визнається , що спадкоємець прийняв
спадщину 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи та
не заперечувалось сторонами ОСОБА_5
постійно проживала з ним у спірному
будинковолодінні разом із
спадкодавцем,а отже фактично прийняла
спадщину після смерті свого чоловіка
ОСОБА_4. Це ж підтверджується і даними
зазначеними у заяві ОСОБА_1 на додаток
раніше поданої заяви про видачу
свідоцтва від 17.09.2010 року за № 1020
державним нотаріусом ОСОБА_10, де
вказано що факт прийняття спадщини
ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 перевірено
по довідці № 15252 про реєстрацію місця
проживання померлого ОСОБА_4 на день
смерті за адресою АДРЕСА_1 та по
будинковій книзі на житловий будинок
АДРЕСА_1 із відміткою про реєстрацію
місця проживання ОСОБА_5 за адресою
АДРЕСА_1 по день її смерті.

Як вбачається із пояснень сторін в
судовому засіданні та матеріалів
справи ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 у
встановлений законом час для прийняття
спадщини після смерті батька ОСОБА_4 до
нотаріальної контори не звертались. 21
листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
Другої нотаріальної контори із зайвою
про прийняття спадщини після смерті
батька ОСОБА_4

Нотаріальною конторою було відмовлено
їй у видачі свідоцтва про право на
спадкове майно на підставі ст.549 та 553 ЦК
УРСР.

Посилання ОСОБА_2 на той факт, що вона на
час смерті батька проживала з ним
спільно та піклувалась про нього, а
отже в силу ст.. 549 ЦК УРСР вважається
такою, що прийняла спадщину не
заслуговують на увагу суду, оскільки як
вбачається із копії паспорта
відповідача-позивача ОСОБА_2 з 23 червня
1988 року зареєстрована в АДРЕСА_2.
Доказів проживання у вказаному
помешканні на час смерті спадкодавця
ОСОБА_2 не подала. Відповідно до ч.1 ст.29
ЦК України місцем проживання
фізичноїособи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.Як
передбачено статтею 3 Закону України
від 11 грудня 2003 року №1382-IV "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" місце проживання
- це адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік;реєстрація - внесення відомостей
до паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.
Аналізуючи вказані норми закону, суд
приходить до висновку, що реєстрація
проживання фізичної особи у
встановленому законом порядку є
доказом проживання їх за вказаною у
реєстрації адресою.

Спадкоємцями ОСОБА_5 першої черги за
законом є її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що
стверджується свідоцтвами про їх
народження.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 не
заперечував факту проживання
відповідача-позивач ОСОБА_2 разом із
спадкодавцем ОСОБА_5 на час її смерті.
ОСОБА_1 із 04 березня 1998 року по даний
час зареєстрований у спірному
будинковолодінні, а отже за нормами ст..
61 ЦПК України вказаний факт
доказуванню не підлягає.

У відповідності до п.З ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини , вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку ,
встановленого ст.. 1270 цього кодексу ,
він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст..1267 ЦК України частки у
спадщині кожного із спадкоємців є
рівними.

Згідно положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України
одним із способів захисту цивільних
прав є визнання права.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше не випливає із
закону або незаконність права
власності не встановлена судом. Однією
з підстав набуття права власності,
згідно з вимогами ст.1216 ЦК України, є
спадкування.

Згідно з вимогами ст.392 ЦК України
власник вправі пред'явити позов про
визнання його прав власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі
відсутності документа, який засвідчує
його право власності.

Вpаховуючи викладене, є достатнi
пiдстави для визнання за сторонами
пpава власностi на спадкове майно, а
саме 12/100 житлового будинку в АДРЕСА_1 в
рівних частках за кожним із
спадкоємців.

Керуючись ст.ст. 213,215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, ОСОБА_3 державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на спадкове майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку спадкового майна з надвірними
будівлями, що складає 6/100 або 6,8 м.кв.
будинку АДРЕСА_1, як на спадкове майно
після смерті ОСОБА_5.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності на
спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частку спадкового майна з надвірними
будівлями, що складає 6/100 або 6,8 м.кв.
будинку АДРЕСА_1, як на спадкове майно
після смерті ОСОБА_5.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області
Л.Д. Рудика