Номер провадження № 22-ц/785/1005/14
Головуючий у першій інстанції Дяченко
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сєвєрової Є.С.,
Сидоренко І.П.

при секретарі - Криворучці Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 16 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - Суворовський РВ ГУ
ДМС України в Одеській області, про
визнання договору піднайму недійсним,
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, зняття
з реєстраційного обліку,

встановила:

Позивачка звернулася з цим позовом до
відповідачки, вказуючи, що їй належить
на праві приватної власності квартира
АДРЕСА_1.

13.09.2012 року між позивачкою та ОСОБА_3 та
онукою ОСОБА_4 було укладено договір
про надання жилого приміщення в
піднайом, а саме - вищевказаної
квартири, строком на 5 років

В 2012 році, на підставі вказаного
договору, було зареєстровано місце
проживання ОСОБА_3 та малолітньої
ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1.

Оскільки відповідачка разом із своєю
дочкою не проживають у вказаній
квартирі тривалий час, не оплачують
комунальні послуги, в добровільному
порядку відмовляється знятись з
реєстраційного обліку, то ОСОБА_2
просила суд визнати договір про
надання жилого приміщення в піднайом
недійсним, визнати ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням та зняти її з
реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 16 серпня 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення суду скасувати, постановити
нове рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності від 13
січня 2010 року, виданого виконкомом
Одеської міської ради, на підставі
договору № 155/33 інвестування
будівництва шляхом купівлі - продажу
майнових прав від 21.09.2009 року, акту
прийому - передачі квартири АДРЕСА_1 по
зазначеної адресі від 26.11.2009 року (а. с.
5).

Право власності ОСОБА_2 на квартиру
АДРЕСА_1 зареєстровано у встановленому
порядку. (а. с. 6)

13 вересня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
був укладений договір № 2 про надання
житлового приміщення в піднайом,
строком на п'ять років, без
встановлення обов'язку піднаймача
вносити плату за квартиру та
оплачувати комунальні послуги (а. .7).

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в
якому просила визнати недійсним
договір піднайму з підстав,
передбачених ст. 203,215 ЦК України.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, яка спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.
638 ЦК України договір є укладеним, якщо
сторони досягли згоди з усіх істотних
умов.

Стаття 823 ЦК України закріплює
законодавче визначення договору
піднайму житла, згідно з яким за
договором піднайму житла наймач за
згодою наймодавця передає на певний
строк частину або все найняте ним
помешкання у користування
піднаймачеві. Піднаймач не набуває
самостійного права користування
житлом.

Довід апеляційної скарги про те, що
договір піднайму укладений між
неналежними сторонами, оскільки
власник не мав права укладати договір
піднайму, оскільки не є наймачем
квартири АДРЕСА_1, що є підставою для
визнання цього договору недійсним, є
неспроможним. Так, положення глави 59 ЦК
розповсюджуються на так звані
відносини комерційного житлового
найму, в яких об'єктом найму (піднайму) є
житло, що належить власникам на праві
приватної власності. Найм (піднайм)
житла, яке перебуває в державній або
комунальній власності, регулюється
спеціальним нормативним актом, а саме
Житловий кодекс УРСР. Відносини найму
соціального житла, яке перебуває у
державній або комунальній власності,
регулюються також Законом України "Про
житловий фонд соціального
призначення". Сторонами договору найму
житла, що регулюється ЦК, можуть бути як
фізичні, так і юридичні особи.
Наймодавцем може бути особа, яка має
житло на праві власності або яка має
відповідні передані власником
повноваження здавати житло в оренду,
найм, піднайм.

Правила ст. 823 ЦК України, надають
наймачеві житла право передати все
найняте приміщення або його частину в
піднайм іншій особі, уклавши з нею
відповідний договір.

Отже, ОСОБА_2, як власник квартири мала
право на укладання договору про
надання житлового приміщення в піднайм
№2 від 13 вересня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Твердження представника
апелянта щодо недійсності
оспорюваного правочину, з тих
підстав,що його зміст суперечить ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, є безпідставними і не
підтвердженні будь-якими доказами по
справі.

Крім того, недійсним можливо
визнати договір тільки з підстав,
визначених ЦК України, а позивач в
своєму позові просив визнати недійсним
договір про надання житлового
приміщення в піднайм недійсним,
посилаючись при цьому на загальні
норми права, коли для цього необхідна
спеціальна кваліфікація, тобто
застосування спеціальних норм права.

Що стосується вимог
позивачки про визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 слід
зазначити наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 71 ЖК
України, при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК
України, визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Отже, при вирішенні питання
про втрату членом сім'ї наймача права
на користування жилим приміщенням
з'ясуванню підлягає як термін його
відсутності, так і поважність причин
такої відсутності.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Належних і допустимих
доказів не проживання відповідачки з
моменту реєстрації в квартирі
позивача, матеріали справи не містять.
Письмові пояснення ОСОБА_5, яка не була
допитана у судовому засіданні, не
можуть бути допустимим доказом не
проживання ОСОБА_3 Інших доказів
матеріали справи не містять.

Акт про не проживання
ОСОБА_3, який наданий представником
позивачки в апеляційну інстанцію, не
може бути прийнятий судом як доказ по
справі, оскільки він складений 23.08.2013
року, тобто після ухвалення рішення по
справі.

Відповідно до довідки № 32
від 16.04.2013 року про склад сім'ї та
прописки, ОСОБА_3 разом з дочкою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає і зареєстрована в
АДРЕСА_1. (а. с. 8)

Відповідач перешкоджає
колишнім членам сім'ї, на теперішній
час позивачці з дитиною, мешкати в
спірній квартирі. Судом було
встановлено, що позивачка сама або з
дитиною добровільно на інше постійне
місце проживання не вибувала. У
колишнього чоловіка позивачки, ОСОБА_6,
власного нерухомого майна не має,
подружжя мешкало в орендованому житлі,
у теперішній час відповідачка з
дитиною мешкає в орендованому житлі.
Наявність перешкод і неприязні
стосунки є поважною причиною
відсутності позивачки по спірній
адресі. Зв'язку зі спірною жилою площею
відповідачка не переривала.

З урахуванням викладеного,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що правових
підстав вважати відповідачку такою, що
втратив право на спірне житло, не має,
проте із застосуванням ст. ст. 71, 72 ЖК
України.

Судова колегія вважає необхідним
виключити з мотивувальної частини
посилання на ч. 1 ст. 401, ч. 1 ст. 402, ч. 6 ст.
403, ч. 1 ст. 405, 406 ЦК України, оскільки
змінити підставу позову суд вправі
тільки за згодою позивача.

Крім того, ураховуючи, що
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає
(ст. 29 ЦК України), суд першої інстанції
надав належної оцінки доводам ОСОБА_3
про те, що спірна квартира, у якій вона
зареєстрована з малолітньою дитиною, є
їх єдиним житлом, іншого місця
проживання вони не мають, а відтак,
позбавлення права користування їх цією
квартирою порушує право на житло
неповнолітньої.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

З урахуванням наведеного, колегія
вважає, що заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 16 серпня 2013
року підлягає зміні.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 307, п. 3, 4 ч.1 ст. 309, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 серпня 2013 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 серпня 2013 року посилання
на ч. 1 ст. 401, ч. 1 ст. 402, ч. 6 ст. 403, ч. 1 ст. 405,
406 ЦК України.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Сидоренко І.П.