03.03.2014 Справа № 756/3004/14-ц
Справа пр. №2/756/2134/14
ун. №756/3004/14-ц
У Х В А Л А

03 березня 2014 року

м. Київ

Суддя Оболонського районного
суду м. Києва Андрейчук Т.В., вирішуючи
питання про відкриття провадження у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_3, про розподіл спільної сумісної
власності подружжя, усунення перешкод
у користуванні нерухомим майном та
вселення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
в порядку цивільного судочинства з
позовом до відповідача ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору: ОСОБА_1, про
розподіл спільної сумісної власності
подружжя, усунення перешкод у
користуванні нерухомим майном та
вселення.

Суддя, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позовну заяву слід
залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК
України кожен має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Вимоги до форми та змісту
позовної заяви встановлені ст.119 ЦПК
України.

Відповідно до п.п.3,5,6 ч.2 ст.119
ЦПК України позовна заява повинна
містити зміст позовних вимог; виклад
обставин, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги; зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування.

Проте позивачем вимоги,
передбачені вказаними законодавчими
нормами, не виконані, зокрема, немає
чіткого викладу обставин, якими
позивач обгрунтовує свої вимоги, не
зазначено доказів на підтвердження
кожної обставини, наявність підстав
для звільнення від доказування.

Зокрема, п.14 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.1995 року №20 (із змінами, внесеними
згідно з постановою Пленуму Верховного
Суду України №15 від 25.05.1998 року) "Про
судову практику у справах за позовами
захист права приватної власності"
передбачено, що квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Так, позивач просить суд
виділити йому в натурі частку із майна,
що є у спільній сумісній власності, а
саме кімнату площею 17,9 кв.м та прилеглу
лоджію площею 3,45 кв.м, відповідачу
ОСОБА_2 - кімнату площею 11,9 кв.м та
кімнату площею 11,4 кв.м у квартирі
АДРЕСА_1, а інші приміщення (зокрема,
кухню площею 8,8 кв.м, ванну кімнату
площею 2,6 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м,
кридор площею 16,1 кв.м) надати сторонам у
загальне користування, проте в
матеріалах справи відсутні посилання
на докази на підтвердження того, що в
даному випадку можливо виділити
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири.

Крім того, в матеріалах
справи відсутнє посилання на докази на
підтвердження того, що відповідач не
надає згоду на визначення
запропонованого позивачем порядку
користування квартирою.

Також позивач ОСОБА_1 просить
суд зобов'язати відповідача усунути
перешкоди в користуванні кімнатою
площею 17,9 кв.м та приміщеннями
загального користування у квартирі
АДРЕСА_1.

Всупереч вимогам ч.6 ст.119 ЦПК
України у позовній заяві ОСОБА_1
відсутнє посилання на докази на
підтвердження того, що йому чиняться
відповідачем перешкоди у користуванні
кімнатою площею 17,9 кв.м та приміщеннями
загального користування у квартирі
АДРЕСА_1

Згідно з ч.5 ст.119 ЦПК України
до позовної заяви додаються документи,
що підтверджують сплату судового
збору.

Як вбачається зі змісту
позовної заяви, ОСОБА_1 також заявляє
вимоги про примусове вселення та
усунення перешкод в користуванні
нерухомим майном, тобто вимоги
немайнового характеру.

Відповідно до п.1.2 ч.2 ст.4
Закону України "Про судовий збір"№3674-VI
від 08.07.2011 року, який набрав чинності з
01.11.2011 року, встановлено, що судовий
збір за подання до суду позовної заяви
немайнового характеру справляється у
розмірі 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати.

Проте позивач не додає до
позовної заяви квитанцію про сплату
судового збору за подання до суду
позовної заяви немайнового характеру.

Крім того, ОСОБА_1 у своїй
позовній заяві зазначає, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана в жовтні 2000 року
за спільні кошти подружжя. Водночас
позивач як на підставу своїх вимог
стосовно розподілу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, посилається на статті
Сімейного кодексу України, який був
прийнятий 10.01.2002 року і набув
чинності 01.01.2004 року. Таким чином,
позивачеві слід визначитися з
підставами позовних вимог.

Ч.1 ст.121 ЦПК України
передбачає, що суддя, встановивши, що
позовну заяву подано без додержання
вимог, передбачених ст.ст.119,120 ЦПК
України, або не сплачено судовий збір,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення
позовної заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків.

На виконання зазначеної
ухвали позивач повинен подати до суду
позовну заяву в новій редакції
відповідно до вимог ст.ст.119,120 ЦПК
України, з урахуванням вимог про
усунення недоліків, викладених в цій
ухвалі.

Зважаючи на вищенаведене,
керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя, -

у
х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_3, про розподіл спільної сумісної
власності подружжя, усунення перешкод
у користуванні нерухомим майном та
вселення залишити без руху та надати
позивачеві строк на усунення недоліків
у термін до 14.03.2014 року, але не
пізніше п'яти днів з дня отримання ним
даної ухвали.

У випадку, якщо недоліки позовної
заяви у визначений строк не будуть
виправлені, позовна заява
вважатиметься неподаною та буде
повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Суддя

Т.В. Андрейчук