АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 р. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Охневській Т.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про демонтування камери відео
спостереження, знищення інформації,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 р. ОСОБА_2 звернулася з
позовом до ОСОБА_1 про зобов'язання
демонтувати камеру
відеоспостереження, яка розташована на
спільному коридорі над квартирою
відповідача, відновлення первісного
вигляду коридору та зобов'язання
знищити інформацію, яка отримана з
використанням камери
відеоспостереження.

Свої доводи обґрунтовувала тим, що в
жовтні-листопаді 2012 р. ОСОБА_1
встановила камеру відеоспостереження,
діапазон відеозйомки якої охоплює
загальний коридор, вхідні двері та
частину квартири позивача коли
відкриваються вхідні двері.

Посилаючись на те, що згоди на
встановлення камери вона та її родина
не надавали, та внаслідок
відеоспостереження порушуються її
права та права членів її родини щодо
недоторканості приватного життя,
просила її вимоги задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 15.10.2013 р. позов задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 демонтувати камеру
відеоспостереження, розміщену у
правому куті над вхідними дверима при
вході у її квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 114,70
грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та порушення норм матеріального
і процесуального права.

Справа № 758/5724/13-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/824/2014 р. Головуючий у
суді першої інстанції: Войтенко
Т.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.Зазначала, що на
порушення норм процесуального права
суд не направляв судові повістки
протягом усього розгляду справи по
суті, чим порушив принцип дослідження
доказів, закріплений ст.179 ЦПК України.

Також посилалась на те, що суд не
звернув увагу, що вона є інвалідом ІІ
групи загального захворювання (по
зору), і лише з метою захисту свого
помешкання, а також життя і здоров'я її
та її дочки від протиправних посягань
позивача та її чоловіка, не порушуючи
прав позивача та інших мешканців
будинку 5 по вул. В. Порика у м. Києві
встановила камеру, яка фактично слугує
вічком домофону, і не здійснює
відеозапис.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник просили задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу
відхилити, посилаючись на те, що її
доводи є безпідставними, а рішення суду
законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зі
своєю сім'єю зареєстрована та фактично
проживає у АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1.

В жовтні 2012 р. ОСОБА_1 в правому
верхньому куті над вхідними дверима
своєї квартири встановила відеокамеру,
про що проінформувала сусідів -
мешканців квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2 та
НОМЕР_3. Мешканці квартири позивача
АДРЕСА_2 згоди на встановлення
відеокамери не надавали.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції послався на
доведеність тих обставин, що
встановлена відеокамера над квартирою
відповідача захоплює квартиру ОСОБА_2,
а відтак без згоди позивача та членів
її родини здійснюється
відеоспостереження, чим порушуються
права позивача, та є втручанням в її
особисте і сімейне життя. Крім того суд
виходив з того, що змінити кут обзору
камери є неможливим без її демонтажу,
оскільки вона вмонтована в стіну
стаціонарно.

На обґрунтування свого висновку суд
послався на лист Подільського РУ ГУ МВС
України у м. Києві та пояснення
дільничного інспектора міліції, який
здійснював вихід до квартири
відповідача з метою перевірки чи
попадає в поле огляду відеокамери
квартира позивача. Правовими
підставами задоволення позовних вимог
суд вказав ст. 32 Конституції України та
ст.ст. 301, 307 ЦК України.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.32 Конституції України,
ст.301 ЦК України ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Констиуцією України.

За змістом ст.307 ЦК України фізична
особа може бути знята на фото-, кіно-,
теле-, чи відеоплівку лише за її згодою.
Знімання фізичної особи на фото-, кіно-,
теле-, чи відеоплівку, в тому числі
таємне, без згоди особи може бути
проведене лише у випадках,
встановлених законом.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів на
підтвердження втручання відповідача в
її особисте та сімейне життя.

Посилання суду в обґрунтування
свого висновку про доведеність
позовних вимог ОСОБА_2 на лист
Подільського РУ ГУ МВС України у м.
Києві та пояснення дільничного
інспектора міліції, який здійснював
вихід до квартири відповідача, з яких
убачається, що на моніторі відеокамери
видно нижній лівий кут дверей
позивачки не є достатнім і
переконливим доказом на підтвердження
порушень прав позивача в розумінні
положень ст. 32 Конституції України,
ст.ст. 301, 307 ЦК України.

Також в матеріалах справи
відсутні докази, що встановлена ОСОБА_1
відеокамера має технічну можливість
здійснювати запис (фіксацію подій).

Як стверджувала відповідач,
відеокамера фактично виконує функцію
вічка до домофону, встановленого
виключно з метою її особистої безпеки
та безпеки майна, у зв'язку з її поганим
зором.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про демонтування
камери відеоспостереження, з
ухваленням у справі нового рішення про
відмову в задоволенні цих позовних
вимог.

В іншій частині рішення сторонами не
оскаржується, і є таким що ґрунтується
на матеріалах справи та вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2013 р. в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про демонтування камери відео
спостереження скасувати, та ухвалити в
цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про демонтування камери відео
спостереження, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: