Справа № 372/4856/13-ц
провадження № 2-74/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 січня 2014 року
Обухівський районний суд Київської
області в складі :

головуючого судді Мори О.М.,

при секретарі Орел.І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Обухівського
районного суду Київської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання нікчемним
договору купівлі-продажу жилого
будинку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою, до ОСОБА_2, ОСОБА_3
уточнивши яку, просила про визнання
договору купівлі-продажу жилого
будинку, укладеного 25.12.1964 року між
її покійним батьком ОСОБА_4 та покійною
ОСОБА_5, після смерті якої будинок
успадкували відповідачі по справі,
нікчемним та про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

В позові зазначено, що батько позивача
ОСОБА_4 після смерті своєї матері
успадкував житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. З
часом ОСОБА_4, який проживав в
успадкованому будинку та був там
зареєстрований, дозволив тимчасово
проживати на праві квартирантів, про що
свідчить запис у господарській книзі
селищної ради, сім'ї ОСОБА_5, а саме:
ОСОБА_7, його дружині ОСОБА_5 та їхнім
дітям, які приїхали з Росії. При
оформленні спадщини після своїх
батьків позивачу стало відомо, що між
її батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було
укладено договір купівлі-продажу
вищезазначеного жилого будинку.
Позивач зазначає, що даний договір було
укладено з порушенням істотних умов
необхідних для договорів даного виду, а
саме: при укладенні договору не було
дотримано вимоги про нотаріальне
посвідчення договору, як того вимагали
норми ч.1 ст.227 ЦК УРСР, що діяв на момент
укладення договору, і з незрозумілих
причин він був посвідчений лише
Обухівською селищною радою, окрім того
в порушення ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР договір
не був зареєстрований у виконавчому
комітеті місцевої ради народних
депутатів., а отже даний договір на
його думку є нікчемним, а подальше
спадкування спірного будинку після
смерті ОСОБА_5 її сином - ОСОБА_2 та
онуком - ОСОБА_3 є безпідставним,
незаконним та неможливим. В зв'язку з
цим позивач просить визнати договір
купівлі-продажу жилого будинку, що
знаходиться АДРЕСА_1, укладений
25.12.1964 року між її покійним батьком
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нікчемним та
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину.

В судовому засіданні позивач позовну
заяву підтримала та просила її позовні
вимоги задовольнити. ОСОБА_1 пояснила,
що вона після смерті батька ОСОБА_4,
який помер в 1988 році, вирішила
переоформити в 2013 році на себе
домоволодіння батька, але в зв'язку з
тим, що там на даний час там проживає
ОСОБА_2, покинути будинок не бажає,
оформити спадщину вона немає
можливості. Позивач вважає, що в
справі приймають участь належні особи,
залучати інших відповідачів немає
необхідності

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про розгляд справи
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суд не повідомив,
заперечень та клопотань на адресу суду
не надав.

Вислухавши пояснення позивача,
оцінивши надані і добуті докази,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги не
обґрунтованими і не підлягаючими
задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України в редакції 2003р. до
правовідносин, які виникли до 01.01.2004р.
застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв
на час виникнення спірних
правовідносин.

Купівля-продаж домоволодіння є
договірним зобов'язанням і регулюється
правилами цивільного законодавства.

Згідно ст.224 ЦК УРСР за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

З копії спадкової справи щодо майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8
вбачається, що її сином ОСОБА_4 було
отримано Свідоцтво про право на
спадщину за законом на домоволодіння
АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 25.12.1964 року було
укладено договір купівлі-продажу
домоволодіння, на підставі якого
ОСОБА_4 продав ОСОБА_9 належне йому
домоволодіння, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Як вбачається з копії
договору купівлі-продажу
домоволодіння належало ОСОБА_4 на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину від 07.12.1961 року та за проданий
будинок продавець отримав при
підписанні договору 500,00 карбованців.

Судом також встановлено, що договір
купівлі-продажу домоволодіння був
зареєстрований в виконавчому комітеті
Обухівської селищної ради депутатів
трудящих від 25.12.1964 року та в
Фастівському міжміському бюро
технічної інвентаризації за ОСОБА_9
було зареєстровано право приватної
власності на придбане домоволодіння
28.11.1966 року за р. № 1263.

Як вбачається з копії спадкової справи,
щодо майна померлої 30 вересня 1982 року
ОСОБА_9, свідоцтво про право на спадщину
за законом на домоволодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1 було видане
ОСОБА_10 та ОСОБА_2, згідно якого їхні
частки в успадкованому майні є
рівними.

Згідно довідки виданої виконавчим
комітетом Обухівської міської ради №
101 від 27.09.2013 року будинок та земельна
ділянка у АДРЕСА_1, вулицю
перенумеровано АДРЕСА_1.

З матеріалів перевірки Обухівським РВ
ГУ МВС в Київській області вбачається,
що за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2
рішенням виконавчого комітету
Обухівської міської ради № 357 від
23.04.2004 року було надано дозвіл на
будівництво житлового будинку в
АДРЕСА_1, інформація щодо знесення
будинку та видачі дозволу на знесення
будинку АДРЕСА_1 відсутня. Також з
матеріалів перевірки вбачається, що
згідно рішення виконавчого комітету
Обухівської міської ради № 1212 від
28.10.2003 року ОСОБА_2 було передано
безкоштовно земельну ділянку площею 0,12
га у приватну власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Відповідач ОСОБА_2 згідно витягу з
державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач вважав
що в залученні його правонаступників
немає необхідності.

Так, вирішуючи переданий на розгляд
суду спір по суті, суд повинен
встановити наявність у особи, яка
звернулась з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист якого
подано позов, тобто встановити чи є
особа, за позовом якої порушено
провадження у справі належним
позивачем. Відсутність права на позов в
матеріальному розумінні тягне за собою
прийняття рішення про відмову в
задоволенні позову, незалежно від
інших встановлених судом обставин,
оскільки лише наявність права
обумовлює виникнення у інших осіб
відповідного обов'язку перед особою,
якій таке право належить, і яка може
вимагати виконання такого обов'язку
від інших осіб, тим самим лише
встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорення і відповідно приймає рішення
про захист порушеного права або
відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. У цьому разі в резолютивній
частині судового рішення суд вказує
про нікчемність правочину або відмову
в цьому.

Так, позивач просить визнати договір
купівлі-продажу нікчемним та
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину, виходячи з того,
що вона, є донькою відчужувача, а
останній наміру здійснювати продаж
будинку наміру не мав, при цьому
зазначає, що при укладенні
вищезазначеного договору не було
дотримано істотних умов договору:
договір не був нотаріально посвідчений
та не був зареєстрований в виконавчому
комітеті Обухівської селищної ради
депутатів трудящих , але доказів того,
що відчужував не мав наміру продавати
домоволодіння позивачем не надано, а з
копії договору дарування наданого на
вимогу суду Київським обласним
державним нотаріальним архівом
вбачається, що він був зареєстрований у
виконавчому комітеті Обухівської
селищної ради.

Окрім того, питання щодо недотримання
істотних умов договору відчужувачем
домоволодіння не оспорювалося, він до
дня своє смерті до суду не звертався, що
підтвердив позивач в судовому
засіданні, а до спадкоємця переходять
майнові права спадкодавця, окрім того
позивачем не надано суду письмових
доказів того, що вона дійсно є донькою
ОСОБА_4 ( свідоцтво про її народження) ,
доказів її звернення до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини суду також не надано, окрім
того в ЦК УРСР 1963 року відсутнє
поняття визнання договору нікчемним,
що вказує на безпідставність та
недоведеність вимог позивача і
відсутність підстав для задоволення
позову.

На підставі вищевикладеного, всебічно
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, суд вважає, що позовна вимога
про визнання нікчемним договору
купівлі-продажу від 25.12.1964 року та
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 212-214, 224 ЦПК
України, ст. ст. 47, 224 ЦК УРСР, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання нікчемним договору
купівлі-продажу жилого будинку
відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Київської області
через Обухівський районний суд
Київської області.

СуддяМора О. М.