У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М., розглянувши в
судовому засіданні справу за заявою
комунального закладу «Біловодська
центральна районна лікарня» про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення апеляційного суду
Луганської області від 29 жовтня 2013 року
та додаткового рішення апеляційного
суду Луганської області від 19
листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_6 до комунального закладу
«Біловодське районне територіальне
медичне об'єднання» про визнання
незаконним наказу про застосування
дисциплінарного стягнення, поновлення
на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 16 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до комунального закладу
«Біловодське районне територіальне
медичне об'єднання», у якому просила
визнати незаконним наказ від 01 жовтня
2012 року про накладення на неї
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани, поновити її на роботі на
попередній посаді лікаря
акушера-гінеколога у відповідача,
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 09 жовтня 2012 року до дня
поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з
1986 року працювала у комунальному
закладі «Біловодське районне
територіальне медичне об'єднання»
лікарем акушером-гінекологом. Наказом
від 01 жовтня 2012 року її було притягнуто
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани за неналежне виконання
своїх посадових обов'язків та
порушення вимог наказу Міністерства
охорони здоров'я України № 417 від 15
липня 2011 року.

Наказом від 08 жовтня 2012 року позивача
звільнено із займаної посади за п. 3 ст.
40 КЗпП України за систематичне
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього розпорядку, якщо до
працівника раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення.

Вважаючи такі накази відповідача
незаконними, ОСОБА_6 просила
задовольнити позов.

Рішенням Біловодського районного суду
Луганської області від 15 квітня 2013 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 29 жовтня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено у справі нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді лікаря
акушера-гінеколога в комунальному
закладі «Біловодське районне
територіальне медичне об'єднання»,
стягнуто середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу з 09
жовтня 2012 року по 29 жовтня 2013 року.

Додатковим рішенням апеляційного суду
Луганської області від 19
листопада 2013 року стягнуто з
комунального закладу «Біловодське
районне територіальне медичне
об'єднання» на користь ОСОБА_6 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в розмірі 45 185 грн 24 коп.

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 16 грудня 2013 року заяву
комунального закладу «Біловодська
центральна районна лікарня» про
перегляд рішення апеляційного суду
Луганської області від 29 жовтня 2013 року
та додаткового рішення апеляційного
суду Луганської області від 19
листопада 2013 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами
задоволено.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 29 жовтня 2013 року та
додаткове рішення апеляційного суду
Луганської області від 19 листопада
2013 року скасовано.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Біловодського районного суду
Луганської області від 15 квітня 2013 року
відхилено.

Рішення Біловодського районного суду
Луганської області від 15 квітня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувану ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 16 грудня 2013 року і залишити в силі
рішення апеляційного суду Луганської
області від 29 жовтня 2013 року та
додаткове рішення апеляційного суду
Луганської області від 19 листопада
2013 року, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Постановляючи оскаржувану в
касаційному порядку ухвалу від
16 грудня 2013 року, апеляційний суд
Луганської області визнав
нововиявленою обставиною, що має
значення для правильного вирішення
спору, доводи комунального закладу
«Біловодська центральна районна
лікарня», про те, що на момент
ухвалення апеляційним судом
Луганської області рішення від 29
жовтня 2013 року та додаткового рішення
від 19 листопада 2013 року, відповідача у
справі - комунального закладу
«Біловодське районне територіальне
медичне об'єднання», як юридичної
особи, уже не існувало, а замість нього
було засновано іншу юридичну особу
(комунальний заклад «Біловодська
центральна районна лікарня»), яка до
участі у справі не залучалася. Ці факти
апеляційному суду, на той момент,
відомі не були, тому суд апеляційної
інстанції визнав їх нововиявленою
істотною обставиною.

Крім того апеляційний суд, вказаними
вище рішенням та додатковим рішенням
зобов'язав комунальний заклад
«Біловодське районне територіальне
медичне об'єднання», поновити позивача
на роботі на попередній посаді та
виплатити їй грошові кошти, незважаючи
на те що такі судові рішення неможливо
виконати у зв'язку з ліквідацією
відповідача.

Надавши правової оцінки доводам заяви
комунального закладу «Біловодська
центральна районна лікарня» та наявним
в матеріалах справи доказам, апеляцій
суд Луганської області погодився з
висновками рішення Біловодського
районного суду Луганської області від
15 квітня 2013 року про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Такі висновки апеляційного суду є
передчасними.

Положеннями ч. 1 ст. 362 ЦПК України
визначено коло осіб, які наділені
правом звернення до суду із заявою про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення суду. До таких осіб
законодавцем віднесено сторони та інші
особи, які беруть участь у справі.

За правилами ч. 1 ст. 30 ЦПК України,
сторонами у цивільному процесі є
позивач і відповідач.

Комунальний заклад «Біловодська
центральна районна лікарня» участі в
розгляді справи не приймав і не був
стороною даного цивільного процесу,
доведення заявником факту
правонаступництва мало відбутися до
ухвалення апеляційним судом рішень у
справі, а не після цього, тому, при
вирішенні питання про відкриття
провадження за нововиявленими
обставинами, апеляційний суд був
зобов'язаний перевірити наявність у
заявника процесуальних прав на
звернення до суду із такою заявою та
встановити чи порушено права заявника
внаслідок ухвалення судом апеляційної
інстанції рішень, про перегляд яких
подано заяву.

Статтею 37 ЦПК України передбачено
можливість процесуального
правонаступництва, в тому числі і
залучення до участі у справі
правонаступника відповідної сторони у
разі припинення юридичної особи.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження того, що до комунального
закладу «Біловодська центральна
районна лікарня» перейшли усі права та
обовязки комунального закладу
«Біловодське районне територіальне
медичне об'єднання», в тому числі щодо
працівників (колишніх працівників)
такого підприємства.

За таких обставин, апеляційним судом
передчасно та безпідставно розглянуто
вимоги заявника, який не підтвердив
належним чином своїх процесуальних
прав на звернення до суду із
відповідною заявою.

Крім того, ч. 2 ст. 361 ЦПК України
визначено чіткі підстави для перегляду
рішення, ухвали суду чи судового наказу
у зв'язку з нововиявленими обставинами,
однак апеляційний суд в судовому
рішенні від 16 грудня 2013 року не
зазначив жодної із чотирьох таких
вказаних у цій статті підстав.

У разі підтвердження наявності у
комунального закладу «Біловодська
центральна районна лікарня»
відповідних процесуальних
повноважень, такий заклад не
позбавлений можливості захистити свої
права у спосіб передбачений Главою 2
розділу V ЦПК України.

При постановленні оскаржуваної ухвали,
апеляційним судом допущено порушення
принципів закріплених нормами ст. ст.
213-215, ч. 2 ст. 361, ч. 1 ст. 362, ЦПК
України щодо перевірки та визначення
наявності конкретної підстави для
перегляду судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами, перевірки,
у даному випаду, процесуальних прав
заявника та ухвалення законного і
обґрунтованого судового рішення у
справі, оформленого відповідно до
вимог закону.

За таких обставин, оскаржувана в
касаційному порядку ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню
(ст. 338 ЦПК України) з передачею справи
на новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 16 грудня 2013 року скасувати,
а справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська