Справа №487/8376/13-ц 18.03.2014 18.03.2014 18.03.2014
Провадження №22-ц/784/219/14
Головуючий у 1-й інстанції Притуляк І.О.
Доповідач апеляційного суду Яворська
18 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Базовкіної Т.М.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
при секретарі судового засідання
представника відповідача -
представника третьої особи -
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 19 листопада 2013
ОСОБА_4 до міського комунального
підприємства «Миколаївводоканал» (
далі - МКП « Миколаївводоканал»)
проведення перерахунку, повернення
грошових коштів, покладення обов'язку
вчинити певні дії, визнання
У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
в суд з позовом до міського
комунального підприємства «
Миколаївводоканал» про проведення
перерахунку сум, сплачених за послуги
на водопостачання та водовідведення,
повернення грошових коштів, покладення
обов'язку вчинити певні дії, визнання
незаконними рішень.
Позивач зазначав, що встановлені
МКП «Миколаївводоканал» тарифи за
водопостачання та водовідведення є
завищеними, оскільки розраховані
виходячи із будівельних норм і правил,
призначених для проектування
водопроводів та каналізації у житлових
Посилаючись на наведене, позивач
просив зобов'язати відповідача
провести перерахунок оплати за надані
послуги по водопостачанню та
водовідведенню, повернути утримані з
нього грошові кошти, а також визнати
незаконними рішення Миколаївської
міської ради, якими погоджені та
затверджені тарифи на водопостачання
Ухвалою суду від 30 вересня 2013 року
до участі в справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору залучено
Миколаївську міську раду.
Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 19 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників відповідача
та третьої особи, перевіривши
правильність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню із таких підстав.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом, ОСОБА_4
проживає за адресою: АДРЕСА_1

Вказаний будинок підключений до
мережі централізованого
водопостачання та водовідведення, яке
здійснюється відповідачем.

Договір, укладений між сторонами
01 грудня 2002 року, втратив чинність на
підставі Закону України «Про
житлово-комунальні послуги ".

На теперішній час договір на
надання послуг з постачання питної
води та приймання стічних вод між
ОСОБА_4 та відповідачем не укладено.

Позивач користується послугами
водопостачання та водовідведення на
підставі договору на постачання питної
води та приймання стічних вод,
укладеного між МКП «Миколаїводоканал»
та ТОВ «Николаевдомсервис», як
балансоутримувачем будинку.

У суді апеляційної інстанції
представник відповідача вказала, що з
березня 2012 року позивач взагалі не
здійснює оплату за отримані послуги з
водопостачання та водовідведення.
Станом на вересень 2013 року ( на час
звернення позивача з даним позовом)
заборгованість за надані послуги
становить 1964 грн.72 коп.

Згідно ст.ст. 67, 68 ЖК України,
ст.ст.509, 526 ЦК України наймачі повинні
виконувати зобов'язання по оплаті
послуг, наданих МКП
«Миколаївводоканал».

Правовідносини з надання послуг
централізованого водопостачання окрім
Закону України «Про житлово -
комунальні послуги», регулюються
Законом України « Про питну воду та
питне водопостачання», Правилами
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом
Мінжитлокомунгоспу від 27 червня 2008
року №190 та Постановою Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2004 р. N 1107
„ Про затвердження Порядку
розроблення та затвердження
нормативів питного водопостачання".

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про житлово - комунальні послуги» до
повноважень органів місцевого
самоврядування належить, зокрема,
встановлення цін, тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

За правилами ст. 32 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання» за надання послуг з
питного водопостачання споживач
вносить плату за нормами і тарифами, що
регулюються у встановленому
законодавством порядку. Тарифи на
надання послуг з питного
водопостачання розраховуються на
підставі галузевих нормативів витрат і
повинні повністю відшкодовувати
експлуатаційні витрати та
забезпечувати надійну роботу об'єктів
централізованого водопостачання та
водовідведення.

Пунктом 4 Порядку розроблення та
затвердження нормативів питного
водопостачання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 серпня 2004 р. N 1107 передбачено, що
нормативи питного водопостачання у
конкретному населеному пункті
розробляються та науково
обґрунтовуються згідно з Методикою
визначення нормативів питного
водопостачання населення
спеціалізованими науково-дослідними
організаціями на замовлення місцевих
адміністрацій або органів місцевого
самоврядування та затверджуються ними
після погодження з місцевими органами
виконавчої влади з питань охорони
здоров'я, охорони навколишнього
природного середовища та водного
господарства.

Відповідно до п.3 Методики
визначення нормативів питного
водопостачання населення,
затвердженої наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
27.09.2005 р. N148, при розробці нормативів
повинні враховуватись, зокрема: чинні
норми водоспоживання, встановлені в
даному населеному пункті; наявність
затверджених місцевим органом
самоврядування графіків подавання
холодної та гарячої води; кількість
води, фактично спожитої населенням у
попередні три роки; чисельність
постійного населення міста з
диференціацією за рівнями благоустрою
житла щодо холодного та гарячого
водопостачання (наявності душів, ванн
та іншого обладнання); дані вибіркових
приладних вимірювань кількості
фактично спожитої питної води
мешканцями даного населеного пункту в
будинках з різним ступенем
благоустрою.

Відтак, посилання позивача на
Довідник проектувальника, 1967 року
випуску як на підставу здійснення
перерахунку нормативів водопостачання
та водовідведення є помилковим.

А тому суд дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог щодо зобов'язання
відповідача провести перерахунок
норми водовідведення, виходячи з норми
1500 л. за період з 01 грудня 2002 року по 01
травня 2010 року та визнання незаконним
вимоги відповідача про стягнення з
кожного мешканця квартири оплати за
водопостачання виходячи з 9000 л. та за
водовідведення - 8850 л.

Згідно із пп. 2 п. «а» ст. 28 Закону
України «Про місцеве самоврядування»
виконавчий комітет встановлює в
порядку і межах, визначених
законодавством, тарифи щодо оплати
комунальних та інших послуг, які
надаються підприємствами та
організаціями комунальної власності
відповідної територіальної громади.

Рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради № 385 від 26
червня 1998 року встановлено норми
споживання послуг водопостачання та
водовідведення по м. Миколаєву в межах
рекомендованих.

В подальшому ці тарифи
неодноразово змінювались на підставі
рішень виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 06
жовтня 2006 року № 1966; від 24 квітня 2008
року № 912, які на сьогодні втратили
чинність ( а.с.14-20).

До 31 січня 2011 року плата за
надані послуги про водопостачанню та
водовідведенню проводилася відповідно
до встановлених Миколаївською міською
радою тарифів, на підставі рішення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради №523 від 27 лютого 2009 року,

Згідно п.7,8 Порядку проведення
перерахунків розміру плати за надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення в разі ненадання їх або
надання не в повному обсязі, зниження
якості перерахунок за надання послуг з
централізованого постачання холодної
води, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
лютого 2010 р. N 151 у разі наявності перерв
у наданні послуг з централізованого
постачання холодної води, що
перевищують допустимий строк,
перерахунок за надання таких послуг за
відсутності квартирних засобів обліку
проводиться: за наявності перерв у
цілодобовому централізованому
постачанні холодної води тривалістю
понад 6 годин на добу більше ніж два
рази на місяць; за наявності перерв у
централізованому постачанні холодної
води за графіком тривалістю більш як 30
відсотків загального часу надання води
більше ніж два рази на місяць
пропорційно виходячи з фактичного часу
перевищення допустимого строку
ненадання послуги - так само, як під час
цілодобового водопостачання; у разі
невідповідності складу і властивостей
холодної води державному стандарту на
питну воду та вимогам санітарного
законодавства, крім випадків
допустимого тимчасового відхилення
від встановлених вимог.

Позивач не надав доказів
існування зазначених підстав для
проведення перерахунку вартості
послуг водопостачання та
водовідведення.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду про відсутність підстав
для задоволення вимог позивача щодо
покладення обов'язку на МКП
«Миколаївводоканал» провести
перерахунок вартості водопостачання
та водовідведення за період з 01.12.2002 р.
по 01.05.2010 р. та повернення йому
переплачених коштів. Підстав для
скасування рішення суду в цій частині
не має.

Що стосується вимог про визнання
незаконними рішень Миколаївської
міської ради, в частині погодження та
затвердження тарифів на
водопостачання та водовідведення, то
колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України
суди розглядають справи у порядку
цивільного судочинства щодо захисту
порушених , невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що
виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також щодо інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності віднесено до
компетенції адміністративних судів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.3 КАС України
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, в якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Оскільки позивачем фактично
оскаржується законність рішень
суб'єкту владних повноважень,
прийнятих ними при здійсненні владних
управлінських функцій, то такі вимоги
мають розглядатись в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно ст.16 ЦПК не допускається
об'єднання в одне провадження вимог,
які підлягають розгляду за правилами
різних видів судочинства, якщо інше не
встановлено законом.

Такі ж роз'яснення щодо
розмежування видів судочинства
містить п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції».

Пунктом 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
передбачено, що суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Вирішуючи спір, суд не звернув
увагу на вказані норми закону, не
з'ясував характер спірних
правовідносин і помилково вважав, що
заявлені позивачем вимоги в частині
визнання незаконними рішень
Миколаївської міської ради, підлягають
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 у
вказаній частині не підлягають
розгляду в порядку цивільного
судочинства, рішення суду першої
інстанції в частині вирішення
позовних вимог щодо визнання
незаконним рішень Миколаївської
міської ради, якими погоджені та
затверджені тарифи на водопостачання
та водовідведення, підлягає
скасуванню із закриттям провадження у
справі на підставі вимог п.1 ч.1 ст. 205 та
ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 19 листопада 2013
року в частині вирішення позовних
вимог щодо визнання незаконними рішень
Миколаївської міської ради, якими
погоджені та затверджені тарифи на
водопостачання та водовідведення
скасувати та провадження у справі в
цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: