Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/242/2014
інстанції - Шаховніна М.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Рубан С.М.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 4 липня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи:
Комунальне підприємство «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві про
припинення права власності на частку в
спільному майні.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 4 липня 2013 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про припинення права власності на
частку в спільному майні.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Вважає, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що суд не дав
належної оцінки поданим доказам, та
дійшов до помилкового висновку про те,
що припинення права власності ОСОБА_4
на частку в спільному майні завдасть
істотної шкоди її інтересам. Суд не
визнав звіт про незалежну оцінку
вартості будинку під літерою «А», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до якогооціночна вартість
1/8 частини цього житлового будинку
складає 43 317 гривень, який є належним
доказом. Суд не надав оцінки висновку
будівельно-технічного дослідження №80
від 20.12.2011 року (а.с. 133-147 Т.І.), який також
визначає ринкову вартість частки в
спільному майні. Ріішення суду
ґрунтується на припущеннях, а саме
судом у рішенні зазначено, що вартість
частки, яка була внесена на депозит
суду є незначною, враховуючи середній
розмір вартості квадратного метра
житла в м. Києві, що призведе до
неможливості відповідачем придбати
аналогічне помешкання для подальшого
проживання, протесередній розмір
вартості квадратного метра житла в м.
Києві не зазначає. Для встановлення цих
обставин у справі необхідні спеціальні
знання з сфері будівництва, але не
з'ясовував питання необхідності
призначеннябудівельноїекспертизи.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є
власником 3/8 жилого будинку АДРЕСА_1 (т.1
а.с. 210-211).

Відповідач є власником 1/8 зазначеного
будинку, права власності набула на
підставі рішення Подільського
районного суду м. Києва від 28 лютого 2006
року, яким було визнано частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на 1/8 частину
спірного жилого будинку, видане на ім'я
ОСОБА_2 та на дану 1/8 частину будинку
визнано право власності за ОСОБА_4 (т.1
а.с. 101-106, 107).

Відповідно до довідки КП "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду Подільського району"
від 13 березня 2013 року ОСОБА_4
зареєстрована АДРЕСА_1 з 3 вересня 1992
року по теперішній час (т.1 а.с. 232).

Позивач ОСОБА_2 чинить перешкоди
відповідачу ОСОБА_4 у користуванні
належною останній частиною будинку, не
впускає її до будинку, в зв'язку з чим
вона неодноразово зверталася до
правоохоронних органів та до суду..

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 17 лютого 2012 року, яке
набрало законної сили,24 травня 2012 року,
зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4
перешкоди у здійсненні нею права
власності на 1/8 частину жилого будинку
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.96-100).

З пояснень допитаних у судовому
засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 встановлено, що позивач ОСОБА_2
проживає не у спірному будинку, а у
новому будинку за тією ж адресою, проте
між сторонами існує спір.

Відповідно до висновку № 1373 наданого
позивачем експертного
будівельно-технічного дослідження від
22 квітня 2013 року виділ 1/8 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_4, за величиною площі, що
припадає на цю частину, згідно
існуючого об'ємно-планувального
рішення житлового будинку у
відповідності до вимог нормативної
документації не можливий (т. 2 а.с. 17-21).

Відповідно до наданого позивачем звіту
про незалежну оцінку вартості від 22
квітня 2013 року садибного будинку літ. А,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
оціночна вартість 1/8 частини даного
будинку становить 43 317 грн.( т. 2 а.с.22-62).

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 06 жовтня 2004 року він
набув право власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1, в якому було
визначено дві сзартири. У 2005 році
будинок був розділений в натурі за
рішенням Подільського гайонного суду
м. Києва. Власником квартири НОМЕР_1 та
відповідної частини будинку стали
ОСОБА_5 та ОСОБА_10, а після її смерті
спадкоємцем майна став ОСОБА_6
Співвласниками квартири НОМЕР_2 є
позивач та відповідач. Частка ОСОБА_2
складає 7/8 частин квартири НОМЕР_2, а
ОСОБА_4 1/8 частин квартири. Посилаючись
на те, що частка відповідача є
незначною і не може бути виділена в
натурі, оскільки становить 7,95 кв.м,
відповідач порушує його право на
користування його частиною майна,
створює конфліктні ситуації, не несе
витрати по утриманню своєї частини
майна, просив припинити право
власності відповідача на ОСОБА_4 на 1/8
будинку АДРЕСА_1 та визнати за ним право
власності на цю 1/8 частину жзтлового
будинку. Зазначав, що припинення права
власності не завдасть істотної шкоди
інтересам відповідача, яка постійно
мешкає в Німеччині, а в Києві перебуває
незначний період часу.

Відповідач позов не визнала, надала
пояснення, що спірний будинок був
побудований її чоловіком, з 1992 року по
теперішній час вона зареєстрована в
цьому будинку. Їй належить на праві
власності 1/ 8 частина будинку, що
становить 16 кв.м. Те, що вона є
громадянкою Німеччини - не є підставою
для припинення права власності у
спільному майні. Зазначала, шо тривалий
час позбавлена можливості володіти та
користуватися своєю власністю,
оскільки ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у
здійсненні нею права власності на 1/8
частину будинку, іншим житлом в
Україні вона не забезпечена.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відсутні умови, що визначені
ст. 365 ЦК України, за яких було б
можливим припинення права власності
відповідача на частку в спільному
майні, припинення права власності
відповідача, яка іншого житла в Україні
не має, завдасть істотної шкоди її
інтересам.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону
припинення права особи на частку в
спільному майні можливе лише у разі
встановлення наявності вказаних
обставин та за умови, що таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

При вирішенні даного спору , судом було
встановлено, що відповідач іншого
житла ні в Україні, ні в Німеччині не
має, житло в Німеччині орендує ( т. 2 а.с.
8-10), має намір користуватись належною
їй частиною будинку, в чому позивач
чинить їй перешкоди, отже позбавлення
її права власності відповідача на
частку в спільному майні завдасть
істотної шкоди її інтересам.

Доводи апеляційної скарги про
неврахування судом тієї обставини, що
відповідач забезпечена житлом за
постійним місцем проживання в
Німеччині, є безпідставними, оскільки
судом були досліджені вказані
обставини, і встановлено, що житло, де
проживає відповідач, вона орендує, а в
Україні іншого житла, крім частки в
спірному будинку, не має. Та обставина,
що вона в Україні перебуває не
постійно, не є підставою для
позбавлення її права власності на
частку в спільному майні, якою вона має
намір користуватися після усунення
перешкод, що чиняться їй в цьому
позивачем.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд першої інстанції не визнав
належним доказом наданий позивачем
звіт про незалежну оцінку вартості
спірного будинку та не дав оцінки
висновку будівельно-технічного
дослідження, не впливає на
правильність висновків суду про
відсутність підстав, передбачених ст.
365 ЦК України, для задоволення позовних
вимог.

Не відповідають положенням діючого
процесуального законодавства і доводи
скарги про те, що суд повинен був
призначити в справі судову
будівельно-технічну експертизу для
оцінки вартості частки майна
відповідача, оскільки ст. 143 ЦК України
визначено, що експертиза призначається
судом за заявою осіб, які беруть участь
в справі, в порядку, визначеному цією
статтею, відповідно до матеріалів
справи сторони із заявами про
призначення експертизи не звертались.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 4 липня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: