У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «СМАРТ» про
відшкодування збитків за касаційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«СМАРТ» на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 07 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що у жовтні 2004 року він купив у ВАТ
"Вінницярембуд" 51/100 частки нежитлових
приміщень, які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 Вказані приміщення були
передані в оренду ТОВ "ТРК "СМАРТ".

У березні 2005 року ТОВ "ТРК "СМАРТ"
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про переведення на себе прав та
обов'язків покупця щодо вказаних
нежитлових приміщень. Рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 31 травня 2005 року у
задоволенні позову відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 12 липня 2005 року позов
задоволено та переведено права та
обов'язки покупця на вказане майно на
ТОВ "ТРК "СМАРТ".

У подальшому, рішенням Верховного Суду
України від 07 грудня 2005 року рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 12 липня 2005 року було скасоване та
залишено в силі рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 31 травня
2005 року про відмову у задоволенні
позову про переведення прав та
обов'язків покупця.

Однак, під час дії рішення апеляційного
суду Вінницької області від
12 липня 2005 року, ТОВ "ТРК "СМАРТ"
зареєструвало право власності на
вказані приміщення та продало їх
ОСОБА_4, який у свою чергу продав їх 21
липня 2006 року ОСОБА_5, а той 19 жовтня 2006
року - ОСОБА_6 за 540 350 грн.

Оскільки позивач був позбавлений
власності на вищезгадані нежитлові
приміщення незаконно, що підтверджено
рішенням суду, вважає, що йому
заподіяні збитки у вигляді вартості
цих приміщень, яку і просив стягнути з
відповідача. Також просив стягнути
збитки у вигляді упущеної вигоди,
оскільки протягом 2005-2010 років був
позбавлений права здавати приміщення в
оренду, прибуток від чого складав би 163
008 грн.

Під час розгляду справи позивач
збільшив свої вимоги, просив стягнути з
відповідача матеріальні збитки у сумі
571 048 грн. та упущену вигоду у сумі 163 008
грн.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 05 вересня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 07 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову. Стягнути з ТОВ
«Телерадіокомпанія «СМАРТ» на користь
ОСОБА_3 збитки у сумі 571 048 грн. та
витрати по сплаті судового збору в сумі
1 729 грн. 50 коп., а також на користь
держави судовий збір у сумі 3 441 грн. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ
«Телерадіокомпанія «СМАРТ»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що
позивачем обрано невірний спосіб
захисту свого порушеного права,
ст. 22 ЦК України передбачає
відшкодування шкоди, коли особа її
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свою порушеного права
(реальні збитки), а ст. 1212 ЦК України
може застосовуватися лише у разі
безпідставного набуття або збереження
майна відповідачем.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України
позивачеві має бути відшкодована
ринкова вартість спірного приміщення.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитись не можна,
оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 02 червня 2004 року
між ОСОБА_3 та ВАТ "Вінницярембуд" було
укладено договір купівлі-продажу 51/100
частки нежитлових приміщень по АДРЕСА_1
за яким ОСОБА_3 придбав у власність
вказані приміщення (а. с. 7-8).

29 листопада 2004 року ОСОБА_3 продав, а
ОСОБА_7 купив 51/100 частки
нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 22
березня 2005 року сторони розірвали
вказаний договір купівлі-продажу, про
що уклали відповідний договір.

З 02 червня 2004 року 51/100 часткою
нежитлових приміщень по
АДРЕСА_1 користувалось на правах оренди
ТОВ "ТРК "СМАРТ" (а. с. 44-47).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 31 травня 2005 року відмовлено
у задоволенні позову ТОВ "ТРК "СМАРТ" до
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про визнання
недійсним договору від 22 березня 2005
року про розірвання договору
купівлі-продажу від 29 листопада 2004
року, переведення прав та обов'язків
покупця по укладеному договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на 51/100 частки нежитлових
приміщень по АДРЕСА_1 Задоволено
зустрічний позов ОСОБА_3 та визнано
договір оренди від 02 червня 2004 року
таким, що припинив свою дію з 30 квітня
2005 року (а. с. 10-15).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької
області від 12 липня 2005 року скасоване
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 31 травня 2005 року та
ухвалено нове, яким позов ТОВ "ТРК
"СМАРТ" до ОСОБА_3 та ОСОБА_7
задоволено у повному обсязі, у
задоволенні зустрічного - відмовлено
(а. с. 16-18).

Ухвалою Верховного Суду України від 09
листопада 2005 року було зупинено до
закінчення касаційного провадження
виконання рішення Апеляційного суду
Вінницької області від 12 липня 2005 року,
а ухвалою Верховного Суду України від 07
грудня 2005 року задоволено касаційну
скаргу ОСОБА_3 та скасовано рішення
Апеляційного суду Вінницької області
від 12 липня 2005 року із
залишенням в силі рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від
31 травня 2005 року (а. с. 19-21).

Під час дії ухвали Верховного Суду
України від 09 листопада 2005 року про
зупинення виконання рішення
Апеляційного суду Вінницької області
від 12 липня 2005 року, а саме 28 листопада
2005 року ТОВ "ТРК "СМАРТ" продало, а
ОСОБА_4 купив 51/100 частки нежитлових
приміщень по АДРЕСА_1

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 30 травня 2006 року залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 19 вересня 2006
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ТОВ "ТРК "СМАРТ", ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу приміщення (а.
с. 26-29). Однак, рішенням Апеляційного
суду Львівської області, як касаційної
інстанції від 10 січня 2008 року вказане
рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
задоволено позов ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
частини нежитлового приміщення по
АДРЕСА_1 від 28 листопада
2005 року, а також зобов'язано до ТОВ "ТРК
"СМАРТ" усунути перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні цим приміщенням (а. с. 30-31).

Крім того, у період розгляду справи
судом касаційної інстанції, 21 липня 2006
року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 придбав
51/100 частку спірного нежитлового
приміщення. 19 жовтня 2006 року ОСОБА_5
продав спірні приміщення ОСОБА_6 (а. с.
24-25).

Суд апеляційної інстанції,
задовольняючи частково позов,
посилаючись на ст. 1212 ЦК України, згідно
якої особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави

безпідставно набуте майно), зобов'язана
повернути потерпілому це майно,
виходив із того, що позивачеві має бути
відшкодована ринкова вартість
спірного приміщення.

Проте майно не може вважатися набутим
чи збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК
України.

Тобто апеляційний суд не звернув уваги,
що спірне майно було набуте
відповідачем 12 липня 2005 року на
підставі рішення апеляційного суду
Вінницької області (а. с. 16-18), і тому
підстав для визнання майна, набутим або
збереженим відповідачем без достатніх
правових підстав немає.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про
відшкодування збитків, посилаючись на
ст. 22 ЦК України (а. с. 1-6).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є: 1) втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних

обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову обгрунтовано
виходив із того, що позивачем обрано
невірний спосіб захисту свого
порушеного права, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
спірне приміщення не є пошкодженим або
знищеним, а доказів того, що він міг за
звичайних обставин одержати дохід у
сумі 163 008 грн. позивач не надав.

Тобто передбачених законодавством
підстав для відшкодування шкоди у
вигляді вартості цих приміщень та
упущеної вигоди не встановив.

Проте, як роз'яснено у п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9
не підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК України.

Тому права позивача підлягають захисту
шляхом оскарження рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 15 березня
2010 року, яке було залишене без змін
ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 07 червня 2010 року, та яким
ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні
позову.

Оскільки апеляційним судом не
враховано всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, неправильно застосовані норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, внаслідок чого
необгрунтовано скасовано рішення суду
першої інстанції, яке ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «СМАРТ»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 07 листопада 2013 року
скасувати, рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 05
вересня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко