АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/797/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013
року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договорами позики,
оформленими розписками від 03 жовтня 2012
року та від 16 листопада 2012 року, згідно
яких відповідач отримав від позивача
грошові кошти в сумі 81000 грн. та 75000 грн.
відповідно. Оскільки у визначений час
відповідач борг не повернув, просив суд
стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму
боргу з урахуванням індексу інфляції в
розмірі 156162 грн., три відсотки річних у
розмірі 1033,64 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 19
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 були задоволені. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу з
урахуванням індексу інфляції у розмірі
156162 грн., 1033,64 грн. - три проценти річних
та судові витрати у розмірі 1571,96 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

За ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої
якості.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК
України договір позики укладається в
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа,-
незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 1049 ЦК
України позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок. Тобто зобов'язання
позичальника припиняються належним
виконанням і з цього часу боржник є
особою, яка повністю виконала свої
боргові зобов'язання, про що також
зазначено й в ст. 599 ЦК України.

Зі змісту норм ЦК України, які
регулюють спірні правовідносини,
витікає, що на іншу сторону договору -
позикодавця покладається обов'язок при
поверненні позики видати
позичальникові розписку про отримання
предмета позики (чи його частини) або
повернути йому борговий документ (ст. 545
ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу.

Судом встановлено та
підтверджується наявними у матеріалах
справи розписками, що 03 жовтня 2012 року
ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 суму в
розмірі 81000 грн., для закупівлі палива
із зобов'язанням повернути 15 жовтня 2012
року (а.с.41).

З розписки від 16 листопада 2012 року
убачається, що ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2
суму в розмірі 75000 грн. для закупівлі
капусти та зобов'язувався повернути
суму з продажу капусти не пізніше 01
березня 2013 року (а.с.40).

Суму боргу у визначений час
відповідач не повернув.

Задовольняючи позовні вимоги, суд,
першої інстанції виходив з тих
обставин, що між сторонами виник спір з
приводу невиконання відповідачем
зобов'язання з повернення боргу за
договорами позики в сумі, вказаній у
розписках.

Колегія суддів, погоджується із
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на нормах
закону та відповідають обставинам
справи.

Доводи апеляційної скарги, що
договір позики між сторонами не
укладався, а надані суду розписки не
містять в собі жодних умов отримання
грошей у якості позики, а також, що
розписки були написані відповідачем в
один день, 16 листопада 2012 року, але за
проханням позивача датовані різними
датами, колегія суддів вважає
безпідставними та такими, що
спростовуються змістом розписок,
написаних власноручно відповідачем та
підписаних ним.

Доводи апелянта, що розписки він
написав під впливом обману з боку
позивача, є недоведеними, оскільки
договори позики з цих підстав
недійсними не визнавалися, будь-яких
належних доказів на підтвердження
зазначених обставин відповідач суду не
надав.

Посилання апеляційної скарги, що
суд першої інстанції не звернув уваги
на розбіжності у написанні суми,
зазначеної у розписці від 03 жовтня 2012
року: цифрами - 81 тис. грн. та суми
прописом - вісімдесят тисяч грн., не є
підставою для скасування рішення суду
та не спростовують висновків суду про
наявність між сторонами правовідносин,
що регулюються договорами позики.

Апеляційна скарга не містить
доводів щодо невірного розрахунку
заборгованості за договором позики.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що необхідності в отриманні позики
на той час не було, жодним чином не
спростовує висновки суду першої
інстанції.

Частина 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України
покладає на кожну із сторін обов'язок з
доведення тих обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи, в той
час як доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 19
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді