АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/73/14
Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.
Доповідач Бондаревська С. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

при секретарі Порохні А.А.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами
ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 12
листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя та
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя та про
стягнення з відповідача на її
користь суми грошового зобов»язання за
договором позики.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя, доповнивши
та уточнивши який, просив: виділити
йому та ОСОБА_3 у власність кожному по 1/2
частині квартири АДРЕСА_1; виділити
йому у власність кіоск металевий, що
знаходиться по АДРЕСА_2 і належить
приватному підприємцю ОСОБА_3 та 1/2
товару в обороті приватного підприємця
ОСОБА_3; а також просив виділити йому у
власність телевізор Ел Джи модель 42
вартістю 8500 грн. та холодильник Самсунг
вартістю 9000 грн.; ОСОБА_3 - виділити
персональний комп»ютер вартістю 7700
грн., комп»ютерний стіл вартістю 700 грн.
та вбудовану газову плиту вартістю 8 400
грн.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 в свою чергу
звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя та про стягнення з
відповідача на її користь суми
грошового зобов»язання за договором
позики, в якому після уточнення і
доповнення позовних вимог в ході
судового розгляду, остаточно просила:
виділити та визнати за нею право
власності на наступне майно: тумбу під
телевізор вартістю 300 грн., стіл
письмовий вартістю 300 грн., м»ясорубку
вартістю 50 грн., міксер «Елко» вартістю
50 грн., холодильник Самсунг вартістю 2700
грн., вбудовану газову плиту вартістю
2000 грн.; виділити та визнати за ОСОБА_4
право власності на наступне майно:
телевізор Філіпс вартістю 1000 грн.,
відеомагнітофон Панасонік вартістю 300
грн., фотоапарат вартістю 50 грн.,
телевізор Ел Джи модель 42 вартістю 2600
грн., персональний комп»ютер вартістю
2000 грн., стіл під комп»ютер вартістю 200
грн., стягнувши з нього на її користь
компенсацію різниці вартості майна у
сумі 375 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на її
користь суму грошового зобов»язання за
договором позики від 01.01.2010 року в
розмірі 191832 грн. та понесені нею судові
витрати.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 21 серпня 2013 року
вказані позови об»єднані в одне
провадження.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 12 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя та позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя - задоволено
частково.

Визнано, що 2/3 частки квартири АДРЕСА_1;
чуці є спільним майном сторін і
визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3
частку зазначеної квартири, за ОСОБА_3
також визнано право власності на 1/3
частку вказаної квартири.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_3 із
спільного майна: тумбу під телевізор -
вартістю 300 грн., письмовий стіл -
вартістю 300 грн., м»ясорубку 50 грн.,
міксер «Елко» - 50 грн., холодильник
«Самсунг» - 2700 грн., вбудовану газову
плиту вартістю 2000 грн.,
відеомагнітофон «Панасонік» - 300 грн.,
фотоапарат 50 грн., а всього майна на
суму 5750 грн.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_4
із спільного майна: телевізор «Філіпс»
- вартістю 1000 грн., телевізор «Ел Джи»
модель 42 - вартістю 2600 грн.,

персональній комп»ютер - 2000 грн.,
комп»ютерний стіл 200 грн., а всього
майна на суму 5 800 грн.

Право спільної сумісної власності
колишнього подружжя на зазначене майно
припинено та стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 50 грн. компенсації
вартості майна.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
про виділ йому у власність кіоска
металевого, що знаходиться по АДРЕСА_2
та виділ йому у натурі 1/2 товару в
обороті приватного підприємця ОСОБА_3,
а також у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 на
її користь суми грошового зобов»язання
за договором позики від 01 січня 2010 року
в сумі 191 832,00 грн. - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
понесені ним судові витрати
пропорційно до задоволених позовних
вимог в сумі 821грн. 75 коп.; на користь
державного бюджету - 1918 грн. 32 коп.
судових витрат.

З ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3
понесені нею судові витрати
пропорційно до задоволених позовних
вимог в сумі 229 грн. 40 коп.

З рішенням суду частково не погодилися
обидві сторони та подали на нього
апеляційні скарги.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі,
посилаючись на неповне з»ясування
місцевим судом обставин, що мають
значення для справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просила оскаржуване нею судове
рішення в частині відмови у
задоволенні її позовних вимог - змінити
та задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 оскаржив
рішення суду в частині, яка стосується
присудженої позивачу частки квартири,
а також в частині відмови у поділі
металевих кіосків та товару в обороті.
Вважає оскаржуване ним рішення
місцевого суду в цій частині таким, що
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі просив рішення
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 - скасувати та змінити. Визнати
за ОСОБА_4 право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 - право
власності на 1/6 частину цієї квартири.
Виділити у власність ОСОБА_4 ? частину
товару в обороті приватного
підприємця ОСОБА_3 на момент
розірвання шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційні скарги
підлягають до часткового задоволення
з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, підтверджується наявними
у справі доказами, що 16 жовтня 1999 року
сторони у справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_3
уклали шлюб, від якого мають двох
доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час спільного проживання у шлюбі, а
саме 22 жовтня 2007 року сторони придбали
квартиру АДРЕСА_1. Квартира була
куплена за рахунок коштів, які цієї ж
дати, згідно укладеного договору про
надання споживчого кредиту №0,
ОСОБА_3 отримала від АКіБ
«УкрСиббанк».

Кредитні кошти були повністю
достроково повернуті Банку 21 вересня
2009 року. На підтвердження виплати
кредиту саме за рахунок наданих ОСОБА_7
у борг коштів, ОСОБА_3 до справи надано
довідку про розрахунок грошових
переказів за період з 21 листопада
2007 року по 13 грудня 2012 року; копії
квитанцій про погашення кредиту,
а також написану нею боргову
розписку про отримання у борг від
ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 48000
доларів США для купівлі квартири.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 є
приватним підприємцем.

На підставі договору оренди №364/2 від 15
грудня 2011 року вона орендує у ТОВ
«Кременчуцька торгова гільдія»
торговий павільон на Центральному
ринку за адресою АДРЕСА_2.

24 січня 2012 року ОСОБА_3 подарувала своїм
малолітнім донькам в рівних частках -
кожній по ? - 1/3 частку спірної
квартири. ОСОБА_4 надав письмову згоду
на передачу дружиною донькам
безоплатно у дар 1/3 частки квартири, яка
набута сторонами у шлюбі, а також діяв
від імені обдарованих.

Згідно рішенням Автозаводського
районного суду від 10 вересня 2012 року,
яке набрало законної сили, шлюб між
сторонами - розірвано.

В ході судового розгляду справи
сторони визнали, що їх спільним майном,
придбаним у шлюбі, окрім спірної
квартири, є також меблі та побутова
техніка на загальну суму
11 550 грн., а саме: тумба під телевізор -
вартістю 300 грн., письмовий стіл -
вартістю 300 грн., м»ясорубка -
вартістю 50 грн., міксер «Елко» - 50 грн.,
холодильник «Самсунг» - 2700 грн.,
вбудована газова плита - 2000 грн.,
відеомагнітофон «Панасонік» - 300 грн.,
фотоапарат - 50 грн., телевізор «Філіпс» -
вартістю 1000 грн., телевізор «Ел Джи»
модель 42 - 2600 грн., персональній
комп»ютер - 2000 грн., комп»ютерний стіл -
вартістю 200 грн.

За встановлених обставин, суд першої
інстанції, з урахуванням положень
ст.ст. 69-71 Сімейного кодексу України,
дійшов вірного висновку про те, що
кожна зі сторін має право на виділ їй у
натурі ? частки зазначеного майна
вартістю 5775 грн., розподіливши меблі та
побутову техніку між сторонами з
урахуванням їх пропозицій.

Рішення суду в частині вирішення цих
позовних вимог жодною зі сторін не
оскаржується, ухвалене з дотриманням
вимог закону, разом з тим, суд першої
інстанції, визначаючи розмір
компенсації вартості майна, стягнутої
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 допустився
арифметичної помилки, визначивши
розмір компенсації в сумі 50 грн.
замість 25 грн.: /11 550 грн. : 2 = 5775 грн., в
той же час ОСОБА_4 виділено майна на
суму 5 800 грн., що на 25 грн. більше від
вартості ідеальної частки, в свою чергу
ОСОБА_3 виділено майна на суму 5750 грн.,
що на 25 грн. менше від вартості
ідеальної частки/.

Виходячи з наведеного, колегія суддів,
відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
вважає за необхідне змінити рішення
суду в цій частині, зменшивши розмір
стягнутої з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 компенсації вартості майна з 50
грн. до 25 грн.

Вирішуючи спір в частині поділу
спірної квартири, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
квартира згідно положень ч. 1 ст. 60
Сімейного кодексу України є спільним
сумісним майном колишнього подружжя,
як така, що придбана у шлюбі за рахунок
кредитних коштів, отриманих від АКіБ
«УкрСиббанк» за кредитним договором
від 21 жовтня 2007 року,
обов»язки позичальника за яким
виконані у повному обсязі.

Вірним також є висновок суду, що після
відчуження 1/3 частки квартири дітям, у
спільній сумісній власності подружжя
ОСОБА_3 залишилося 2/3 частки спірної
квартири, виходячи з цього, районний
суд з урахуванням норм ч. 1 ст. 70 СК
України правомірно визнав право
власності на 1/3 частку спірної
квартири за кожним із сторін.

Доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 не
спростовують правильності висновків
місцевого суду в цій частині, як і не
підтверджують належними доказами їх
неправомірність.

Правомірно також судом відмовлено і в
частині позовних вимог ОСОБА_4 щодо
виділу йому у власність кіоску та ?
товару в обороті приватного підприємця
ОСОБА_3

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що кіоск є власністю
юридичної особи - ТОВ «Кременчуцька
торгова гільдія», а ОСОБА_4
користується ним на умовах оренди, а
також те, що позивачем у підтвердження
обґрунтованості своїх позовних вимог
не надано належних та допустимих
доказів про кількість та вартість
товару в обороті приватного підприємця
ОСОБА_3, придбаного під час шлюбу, суд
першої інстанції виходячи з
вищенаведених положень ст. 60 ЦПК
України обґрунтовано відмовив ОСОБА_4
у задоволенні зазначених позовних
вимог.

Правомірним є також висновок районного
суду щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_4 на її користь
половини суми грошового зобов»язання
за договором позики від 01 січня 2010 року
в сумі 191832 грн.

При цьому аналізуючи наведені ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі доводи про те, що
ОСОБА_4 не заперечував проти оформлення
нею споживчого кредиту на купівлю
спірної квартири для їх спільного
проживання та проти отримання нею від
ОСОБА_7 грошових коштів, що були
використані для сплати за вказаним
вище кредитом; - які зокрема не були
спростовані останнім в ході судового
розгляду справи, - колегія суддів
вважає, що місцевий суд, вирішуючи по
суті спір в цій частині позовних вимог,
вірно виходив з того, що ОСОБА_3 на час
вирішення даного спору своїх
зобов»язань за договором позики перед
ОСОБА_7 не виконала, а тому не набула
права вимагати від колишнього
чоловіка сплати цих коштів на свою
користь.

За наведених обставин, не вбачається
правових підстав для задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_3 та
скасування рішення суду в цій частині.

В той же час, колегія суддів знаходить
обґрунтованими доводи апеляційної
скарги ОСОБА_3 щодо помилково
стягнутих з неї на користь державного
бюджету судових витрат у розмірі 1918
грн. 32 коп.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 при подачі до суду зустрічного
позову у лютому 2013 року про визнання
особистою власністю квартири, набутої
під час шлюбу, який ухвалою суду від 12
листопада 2013 року залишено без
розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України, було сплачено судовий збір у
розмірі 1969 грн. 50 коп. /а. с. 78 т. 1/,
питання про повернення якого
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір», судом не
вирішувалося.

Наведені обставини суд першої
інстанції залишив поза увагою,
помилково стягнувши з ОСОБА_3 на
користь держави судові витрати у
розмірі 1918 грн. 32 коп.

З урахуванням встановленого, рішення
суду в частині стягнення з ОСОБА_3
судових витрат на користь державного
бюджету підлягає скасуванню.

В іншій частині рішення місцевого
суду ухвалено з додержанням вимог
матеріального та
процесуального права, тому підстав
для його скасування чи зміни не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п. 4; ст. ст. 314,
316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 12 листопада 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 компенсації вартості майна -
змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 компенсації вартості
майна з 50 грн. до 25 грн.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 12 листопада 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_3 судових
витрат на користь державного бюджету у
розмірі 1918 грн. 32 коп. - скасувати.

В іншій частині рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 12
листопада 2013 року - залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: