Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року Справа №607/23197/13-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого - судді
Вийванко О. М.

при секретарі с/з
Жара М. Т.

за участю осіб, які беруть участь
у справі:

позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі, в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного
майна. Посилаючись на те, що 05.08.2010 року
ОСОБА_2, на підставі договору дарування
ВРА№495500, посвідченого Приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, набула
право власності на 1/2 частину
нежитлового приміщення загальною
площею 12,2 м2 та розташоване за адресою
АДРЕСА_1. Згідно п. 4 Договору дар цей
оцінено в 10 936 грн. Іншим співвласником
вказаного нежитлового приміщення є
ОСОБА_4. ЇЇ частка у праві спільної
часткової власності на будинок
становить 50/100, частка відповідача
становить також відповідно 50/100. Кожен
співвласник фактично користується
такими приміщеннями будинку: ОСОБА_2, 1/2
частиною нежитлового приміщення
площею 12,2 м2, відповідач ОСОБА_4 1/2
частиною нежитлового приміщення,
площею 12,2 м2. У зв'язку із необхідністю у
повній мірі користуватись та
розпоряджатись майном, у неї виникла
необхідність проведення реального
поділу нежитлового приміщення. З цих
підстав просить провести поділ
нежитлового приміщення, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 між співвласниками,
виділивши ОСОБА_2 12, 2 м. кв., з яких: 7,7 м.
кв. - сходова клітка (поз. 1-1); 2.5 м. кв. -
тепловентляційний вузол (поз. 1); 2.0 м. кв.
- основа внутрішніх перегородок; ОСОБА_4
приміщення поз. 2-1, площею 12,2 м. кв.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
та просили суд позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов
визнав та не заперечує проти його
задоволення.

Ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши та оцінивши наявні у
справі докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що визнання
відповідачем позову не суперечить
закону та не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, а тому суд вважає
за можливим відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК
України, ухвалити у судовому засіданні
рішення про задоволення позову
виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частиною другою цієї
статті визначено способи захисту
цивільних прав та інтересів. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу
України, право на захист особа здійснює
на свій розсуд.

Судом встановлено, що 05.08.2010 р. ОСОБА_2,
на підставі договору дарування ВРА
№495500, посвідченого приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, набула
право власності на 1/2 частину
нежитлового приміщення, загальною
площею 12,2 м2, розташованого за адресою
АДРЕСА_1.

Інша 1/2 частина нежитлового приміщення,
загальною площею 12,2 м2, розташованого
за адресою АДРЕСА_1, належить ОСОБА_4, на
підставі договору купівлі-продажу
приміщення від 12.02.2010 р.

Статтею 41 Конституції України,
статтею 1 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
закріплено право власника володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним йому майном, на власний розсуд
учиняти щодо свого майна будь-які
угоди, відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Як видно зі змісту ст. 316 ЦК
України, правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб, а ст. 317
цього ж Кодексу передбачено, що
власникові належить право володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК
України, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд, має право
вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, що не суперечать закону.

Частинами 1, 2 статті 355 ЦК України,
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України,
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Статтею 367 ЦК України,
передбачено, що майно, що є у спільній
частковій власності, може бути
поділене в натурі між співвласниками
за домовленістю між ними. У разі поділу
спільного майна між співвласниками
право спільної часткової власності на
нього припиняється. Договір про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
частковій власності, укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Відповідно до висновку від 18.10.2013 р.,
складеного інженером з інвентаризації
нерухомого майна, в результаті
розподілу частина нежитлового
приміщення, що належить ОСОБА_2 та його
реконструкції з влаштуванням окремого
входу, площа його становить 12, 2 м. кв., з
яких: 7,7 м. кв. - сходова клітка ( поз. 1-1);
2,5 м. кв. - тепло вентиляційний вузол
(поз.1); 2,0 м. кв. - займає основа
внутрішніх перегородок. Частина
приміщення, що належить фізичній особі
ОСОБА_2 становить 50% частки. В
результаті розподілу 1/2 частина
нежитлового приміщення, що належить
фізичній особі ОСОБА_4 утворено
приміщення поз. 2-1, площею 12,2 м. кв., що
становить 50% частки. На плані
приміщення, що належить фізичній особі
ОСОБА_4, зазначено позначкою 2-1.

За вищенаведених обставин, суд
приходить до висновку, що нежиле
приміщення 1, загальною площею 24,4 кв. м.,
що знаходиться в будинку АДРЕСА_1,
належить сторонам на праві спільної
часткової власності і є подільним, має
окремі входи, при виділенні у натурі
часток не потребує перепланування,
ідеальні долі у спільній частковій
власності відповідають площам, якими
фактично користуються співвласники,
існують усі правові підстави для
виділення позивачу та відповідачу у
натурі належної їм частки по 1/2 частини
вказаного нежилого приміщення.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд
приходить до переконання, що у даному
випадку мають місце порушення з вини
відповідача прав позивача щодо порядку
виділення частки із майна, що у
спільній частковій власності, та
вважає, що позов підлягає до
задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Позивачем були понесені судові витрати
зі сплати судового збору, який підлягає
стягненню з відповідача в користь
позивача пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215, 218, 223, 294,
296 ЦПК України, ст. ст. 12 - 16, 20, 316, 319, 355, 356,
364, 367 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Більчук Вікторії Олександрівни
до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, -
задовольнити.

Поділити спільне часткове майно
ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Виділити ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, у власність ? частину
нежилого приміщення 1, що знаходиться в
будинку АДРЕСА_1, загальною площею 12,2
кв. м., що складаються із: 7,7 кв. м. -
сходова клітка (поз. 1-1); 2,5 кв. м. - тепло -
вентиляційний вузол (поз.1); 2,0 м. кв. -
основа внутрішніх перегородок.

Виділити ОСОБА_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, у власність ? частину
нежилого приміщення 1, що знаходиться в
будинку АДРЕСА_1, загальною площею 12,2
кв. м., що складаються із: 12,2 кв. м. -
нежитлове приміщення (поз. 2-1).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційної
скарги не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення суду до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області.

Головуючий суддяО. М. Вийванко