АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/1923/14
Головуючий у І-й інстанції:Демидова С.О.
Доповідач: Тамакулова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради на рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
25 вересня 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: перша Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування , -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування. В
обґрунтування вимог посилалась на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її брат ОСОБА_2,
відкрилась спадщина на належне йому
майно - 1/6 частину житлового будинку,
земельні ділянки площею 0,0053 га. та 0,0049
га. за адресою АДРЕСА_1

Позивач є спадкоємцем другої черги,
інших спадкоємців немає. У
встановлений Законом строк вона
звернулась до першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом.

25 квітня 2013 року нотаріусом видано
свідоцтво про право на спадщину на 1/6
частину житлового будинку , однак у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на земельні ділянки відмовлено за
відсутністю державного акту на право
власності на землю.

Головне управління держземагенства у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області від 05
березня 2013 року, повідомило, що на
підставі рішення Дніпропетровської
міської ради від 08 грудня 2004 року № 176/22
земельна ділянка (кадастровий номер
:03:196:0061) площею 0,0096 га та земельна
ділянка (кадастровий номер
:03:196:0063) площею 0,0049 га були надані
у власність спадкодавцю ОСОБА_2, видано
один державний акт на дві земельні
ділянки від 21 січня 2005 року, номер
державної реєстрації 40.

Згідно договору дарування від 21
березня 2005 року № 660 частина земельної
ділянки, а саме 0,0043 га. від земельної
ділянки площею 0,0096 га перейшла у
власність ОСОБА_3.

Спадкова земельна ділянка складає
площі 0,0053 га та 0,0049 га. За життя
спадкодавець не здійснив ніяких дій
щодо переоформлення документів на
земельну ділянку площею 0,0053 га на
підставі договору дарування та
державної реєстрації, які посвідчують
його право власності на землю.

Позивач просила суд визнати право
власності в порядку спадкування за
законом на земельні ділянки площею
0,0053 га та 0,0049 га, справу розглядати без
її участі.

Відповідач та третя особа -
нотаріальна контора в судове засідання
не з'явилися.

Рішенням суду І інстанції позов
задоволено. Визнано право власності в
порядку спадкування за законом на
земельну ділянку, площею 0,0053 га. та
площею 0,0049 га.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та про цесуального
права, просить скасувати рішення й
постановити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заяв-лених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення скасуванню з постановленням
нового про відмову в позові з наступних
підстав.

Судом встановлено, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 брата позивача- ОСОБА_2
відкрилась спадщина на належне йому
майно- 1/6 частину житлового будинку,
земельні ділянки площею 0,0053 га. та 0,0049
га. за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу
чергу право на спадкування за законом
мають, рідні брати та сестри
спадкодавця. Позивач є спадкоємцем
другої черги, інших спадкоємців немає.
У встановлений законом строк вона
звернулась до першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом.

25 квітня 2013 року нотаріусом видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/6 частину житлового
будинку, у видачі свідоцтва про право
на спадщину на земельні ділянки
відмовлено за відсутністю державного
акту на право власності на землю.

Із листа головного управління
Держземагенства у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області від
05 березня 2013 року ( а.с.10) слідує, що на
підставі рішення Дніпропетровської
міської ради від 08 грудня 2004 року № 176/22
земельна ділянка (кадастровий номер
:03:196:0061) площею 0,0096 га та земельна
ділянка (кадастровий номер
:03:196:0063) площею 0,0049 га були надані
у власність спадкодавцю та видано
один державний акт на дві земельні
ділянки від 21 січня 2005 року, номер
державної реєстрації 40.

За договором дарування від 21 березня 2005
року № 660 частина земельної ділянки, а
саме 0,0043 га. від земельної ділянки
площею 0,0096 га перейшла у власність
ОСОБА_3, правовстановлюючі документи на
ім'я спадкодавця не переооформлялись.

Задовольняючи вимоги суд послався на
ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України які
передбачають, що спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті одночасно суд зазначив, що
за життя спадкодавець не здійснив
ніяких дій щодо переоформлення
документів на земельну ділянку площею
0,0053 га на підставі договору дарування
та державної реєстрації, що
посвідчують його право власності на
земельну ділянку.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності
на земельну ділянку виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

П.10 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 року « Про
судову праактику у справах про
спадкування» роз'яснено, що за ст. 1225 ЦК
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Державні акти на право власності на
земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. Набуття права
власності на земельну ділянку та
перехід права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування має
місце за наявності наступних юридичних
фактів у їх сукупності:

- ухвалення рішення компетентного
органу про передачу у власність
земельної ділянки спадкодавцю,
укладення спадкодавцем правочинів
щодо набуття права власності на
земельні ділянки;

- виготовлення технічної
документації на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в
натурі;

- погодження із суміжними
землевласниками та
землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку
Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на
земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не
дотримано - право власності на
конкретні земельні ділянки не виникає
та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить
до спадкоємців у порядку спадкування,
за винятком встановлених випадків, на
які поширюється дія п.1 розділу Х
«Перехідні положення» ЗК України.

Спори про визнання права власності на
земельну ділянку та права на земельну
частку (пай) в порядку спадкування,
зокрема у випадках, якщо відсутній
отриманий спадкодавцем державний акт
про право власності на земельну
ділянку, зареєстрований належним
чином, якщо спадкодавцем не був
отриманий державний акт про право
власності на земельну ділянку, або в
державному акті є неточності, які
підлягають виправленню, розглядаються
судами з урахуванням вимог закону та
роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11
вказаної Постанови Верховного Суду
України.

В скарзі апелянт зазначав, що є
неналежним відповідачем, прав позивача
не порушував, оскільки за відсутності
державного акту на новий розмір
земельної ділянки спадкодавця, право
на земельну ділянку у нього не настало.
При постановленні рішення суд фактично
перебрав на себе повноваження
землевпорядних органів стосовно
формування спірної земельної ділянки,
як об'єкта цивільних прав, як це
предбачено ст.ст.116,125, 128 Земельного
кодексу з необхідністю визначення меж
на місцевості, внесення змін до
Державного земельного кадастру.

За ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно буть законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконав всі вимоги цивільного
судочинства та вирішив справу згідно з
Законом.

Обґрунтованим є рішення, що ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обс-тавин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, що підтверд-жені тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує які правовідносини сторін
випли-вають із встановлених обставин і
яка правова норма підлягає
застосуванню до них (п.п. 3-4 ч. 1 ст. 214 ЦПК
України

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України зазначено, що суд
має сприяти: всебічному і повному
з'ясуванню обставин спору; роз'яснювати
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджати про
вчинення або не вчинення процесуальних
дій, здійсненню їх прав у випадках, що
встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
апеляційна інстанція скасовує рішення
якщо судом неправильно застосувано
норми матеріального чи процесуального
права.

Суд допустив такі порушення. В протиріч
вимог вказаних норми Закону не уточнив
позицію позивача щодо залучення
стороною в справу землевпорядного
органу, не з'ясував: чи є відповідач
належним, фактичних обставин по справі,
не встановив характер правовідносини
сторін, не надав роз'яснень, як того
вимагає Закон, зробив передчасні
висновки та постановив незаконне
рішення, яке підлягає скасуванню, з
постановленням нового - відмови в
позові

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 25 вересня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської
ради, третя особа: перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на земельну ділянку в порядку
спадкування - скасувати, в позові
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

С у д д і: