Головуючий суду 1 інстанції - Антоненко
Доповідач - Орлов І.В.
Провадження № 22ц/782/4862/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
місто Луганськ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого: Орлова І.В.;

суддів: Масенка Д.Є., Коротких
О.Г.,

при секретарі: Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луганську
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 04 жовтня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний банк «Укргазбанк»,
приватного нотаріуса Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 в
особі правонаступника - Головного
управління юстиції у Луганській
області, про визнання недійсними
кредитного договору та договору
іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

25 січня 2013 року ОСОБА_2 (далі позивачка)
звернулася до Публічного акціонерного
товариства Акціонерний банк
«Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк»)
в особі Луганської філії, Приватного
нотаріуса Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
(правонаступником якого є Головне
управління юстиції у Луганській
області) з позовом про визнання
кредитного договору та договору
іпотеки недійсними. Позивачка просила
у зв'язку з невідповідністю Закону
України «Про захист прав споживачів»,
визнати недійсними: Кредитний договір
№ Ф-766 Ф від 06 червня 2008 року та
Договір іпотеки від 06 червня 2008 року, що
були укладені між нею та ПАТ АБ
«Укргазбанк» в особі Луганської філії.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачка зазначила, що використання
банком долара США, як предмета
кредитування за споживчим кредитом, є
порушенням законодавства.
Використання долара США значно
погіршує становище позичальника, як
споживача, порівняно з банком, в разі
настання певних події. Відповідно до
статті 18 Закону України «Про захист
прав споживачів» банк не повинен
включати у договорі із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності,
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Посилаючись на вимоги
статей 215, 203 ч.1, 236, ч.2 548 ЦК України
ОСОБА_2 просила в цілому, на вимогу
споживача, визнати договори кредиту та
іпотеки від 06 червня 2008 року
недійсними.

Рішенням Ленінського районного суду
Луганської області від 04 жовтня 2013 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник
позивачки - ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просила рішення скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши
докази, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступних висновків.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд серед інших вирішує
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що отримуючи
кредит ОСОБА_2 не пред'являла до банку
вимог щодо зміни визначення валюти
кредитування, порядку та строків
сплати кредиту; зазначені умови
кредитного договору є суттєвими і
оговорені в самому договорі, а його
форма та зміст відповідають положенням
статті 203 ЦК України; оскільки
кредитний договір був укладений
відповідно до чинного законодавства,
позовні вимоги про визнання недійсним
договору іпотеки є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають.

Вказані висновки суду узгоджуються з
повністю з'ясованими та доведеними
обставинами справи. Суд першої
інстанції повно і всебічно оцінив
надані сторонами докази, правильно
визначив природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що 06 червня 2008
року між ОСОБА_2 та ВАТ АБ
«Укргазбанк» (правонаступником якого є
ПАТ АБ «Укргазбанк») укладено
кредитний Договір № Ф-766. Позивака
отримала кредит у сумі 100.000,00 доларів
США, зі сплатою 13,8 % річних за
користування кредитом, з кінцевим
терміном повернення 05 червня 2028 року,
або по день визначений в п.1.6. та/або в п.
3.3.11 цього Договору.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 06 червня 2008
року між ОСОБА_2 та ВАТ АБ
«Укргазбанк» був укладений договір
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_4. (реєстр №
2150). Предметом іпотеки за цім договором
є нерухоме майно - трикімнатна
квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 2 статті 192 ЦК
України іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 3 статті 533 ЦК
України використання іноземної
валюти, а також платіжних документів у
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом. Законодавчими
актами, що встановлюють право банку
здійснювати операції в іноземній
валюті, є : Закон України "Про банки і
банківську діяльність", Декрет КМУ
"Про систему валютного регулювання і
валютного контролю".

Статтею 19 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" визначено, що
банк має право здійснювати банківську
діяльність тільки після отримання
банківської ліцензії, яка видається
НБУ. Відповідно до статті 47
зазначеного Закону на підставі
банківської ліцензії банки мають право
здійснювати операції з розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик.
Згідно з частиною 1 статті 49 цього
Закону, розміщення залучених коштів
від свого імені визнається кредитною
операцією. Відповідно до статті 2
Закону України "Про банки і банківську
діяльність", коштами є гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент.

Як вбачається із матеріалів справи, 21
липня 1993 року Національним банком
України ВАТ АБ «Укргазбанк» були
видані: банківська ліцензія за № 123 на
право здійснювати банківські операції,
визначені частиною першою та пунктами
5-11 частини другої статті 47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», а також письмовий Дозвіл
№ 123-2 від 19 листопада 2001 року.

Таким чином ВАТ АБ «Укргазбанк», на
підставі отриманих від НБУ
банківської ліцензії та дозволу, має
право здійснювати операції з іноземною
валютою, у томі числі з надання
кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" НБУ видає
індивідуальні та генеральні ліцензії
на здійснення валютних операцій, які
підпадають під режим ліцензування
згідно з цим Декретом. Генеральні
ліцензії видаються комерційним банкам
та іншим фінансовим установам України,
національному оператору поштового
зв'язку на здійснення валютних
операцій, що не потребують
індивідуальної ліцензії, на весь
період дії режиму валютного
регулювання. Індивідуальні ліцензії
видаються резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції.

Вимога щодо необхідності отримання
індивідуальної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
передбачено підпунктом "в" пункту 4
статті 5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю" у
випадку, якщо терміни і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законодавством межі. Законодавство
України не встановлює межі термінів і
сум надання (одержання) кредитів в
іноземній валюті, а тому на даний час і
не потребується індивідуальної
ліцензії на видачу кредиту в іноземній
валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про
порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, затвердженого постановою
Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483,
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України
без індивідуальної ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких НБУ видав йому банківську
ліцензію та письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
режиму індивідуального ліцензування
щодо вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитування в іноземній валюті згідно
з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність
у банку генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій,
отриманої в установленому порядку.

Висновки суду щодо відсутності
підстав для задоволення позовних
вимог, відповідають обставинам справи
та положенням матеріального закону.
Норми матеріального права до спірних
правовідносин застосовані правильно.
Зміст укладених сторонами 06 червня 2008
року правочинів, Цивільному Кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам -
не суперечить, про наявність таких
підстав позивачкою не доведено.

Відповідно до статті 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суд з одних
лише формальних міркувань.

Суд, вірно встановивши обставини
справи та відповідні їм
правовідносини, правильно застосував
правові норми та ухвалив законне і
обґрунтоване рішення. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують. Підстав для зміни або
скасування рішення суду першої
інстанції немає.

Керуючись статтями 303, 307-308, 313-315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 04 жовтня 2013 року, -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку, шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: