АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22 - ц/ 796/ 3365 / 2014
інстанції: Яровенко Н.О.
доповідач: Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Пікуль А.А., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участі осіб:
представник заявника - стягувача
Сердійчука О.Л.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за скаргою АТ
«БМ Банк» на оцінку нерухомого майна у
виконавчому провадженні за виконавчим
листом Дніпровського районного суду м.
Києва

за апеляційною скаргою АТ «БМ
Банк», поданою представником Бриль
Іриною Володимирівною

на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 26.12.2013 року

встановила:

ПАТ «БМ Банк», в порядку розділу VII
ЦПК України, звернулось до суду зі
скаргою на оцінку нерухомого майна у
виконавчому провадженні відкритому за
виконавчим листом Дніпровського
районного суду м. Києва, яке перебуває у
провадженні у державного виконавця
Автозаводського ВДВС Кременчуцького
міського управління юстиції Гарачук
А.В.

Ухвалою Дніпровського районного
суду м. Києва від 26.12.2013 року банку
відмовлено у задоволенні скарги.

ПАТ «БМ Банк» на зазначену ухвалу
суду подало апеляційну скаргу в якій
просить скасувати ухвалу суду першої
інстанції та постановити нову ухвалу
якою задовольнити скаргу банка. Банк
посилається на те, що ухвала є
незаконною,оскільки вона постановлена
з порушенням норм матеріального і
процесуального права. Апелянт
зазначив, що помилковим є висновок
суду першої інстанції про те, що
оскарження оцінки нерухомого майна,
проведеної у виконавчому провадженні
необхідно здійснювати в порядку
позовного провадження, оскільки таке
твердження протирічить ч. 4 ст. 58 Закону
України «Про виконавче провадження».

В суді апеляційної інстанції
представник ПАТ «БМ Банк» Сердійчук
О.Л. підтримав апеляційну скаргу,
просив її задовольнити посилаючись на
доводи, наведені у ній.

Державний виконавець, Ожередов
В.Ю. (боржник за виконавчим
провадженням) в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялись у відповідності
до вимог закону. Колегія суддів визнала
причини їх неявки до суду як неповажні
та вважала за можливе розглядати
справу за відсутності зазначених осіб.

Заслухавши пояснення
представника банку, дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що скарга є обґрунтованою та
такою, що підлягає частковому
задоволенню.

Так, згідно викладеного в ухвалі
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26.12.2013 р., подана АТ «БМ БАНК» скарга
на оцінку нерухомого майна у
виконавчому провадженні в порядку
розділу VII ЦПК України не підлягає
задоволенню.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що в порядку розгляду скарги на
дії державного виконавця,судом не
встановлено порушення державним
виконавцем Гарачуком А.В. норм Закону
України «Про виконавче провадження».

Крім того, згідно висновку суду в
рамках розгляду скарги на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, суд
позбавлений можливості розглядати
вимоги АТ «БМ Банк» про скасування
рецензії ПП «Центр оцінки та юридичної
допомоги» та звіту про незалежну
оцінку майна, яка була здійснена ПП
«Центр незалежної оцінки та
експертизи», оскільки дані вимоги
належить розглядати в позовному
провадженні, а не шляхом оскарження
рішення, дій бездіяльності державного
виконавця.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками, вважає їх
помилковими з наступних правових
підстав.

До Дніпровського районного суду м.
Києва стягувачем за виконавчим
провадженням - банком було подано
скаргу на оцінку нерухомого майна,
проведену у виконавчому провадженні
залученим державним виконавцем
суб'єктом оціночної діяльності та на
рецензію проведену також у виконавчому
провадженні залученим державним
виконавцем суб'єктом оціночної
діяльності

Оскарження оцінки, визначеної за
результатами рецензування,
провадиться на підставі ч. 4 ст. 58 Закону
України «Про виконавче провадження»,
згідно якої у разі незгоди з оцінкою,
визначеною за результатами
рецензування, сторони мають право
оскаржити їїв судовому порядку в
десятиденний строк з дня отримання
відповідного повідомлення.

Таким чином, Закон «Про виконавче
провадження» поряд з загальною нормою
про можливість оскарження дій
державного виконавця учасниками
виконавчого провадження містить
спеціальну норму щодо форми захисту
прав саме стягувача (або боржника) при
проведенні державною виконавчою
службою виконавчих дій з оцінки майна
боржника.

При цьому Закон чітко визначає як
спеціальну форму захисту - подання
скарги до суду, який видав виконавчий
документ, так і строк здійснення
захисту - 10 днів з часу отримання
рецензії на звіт про оцінку.

Оскільки Цивільним процесуальним
кодексом всі питання щодо виконання
рішень суду регламентовано розділом VII
«Судовий контроль за виконанням
рішень», провадження за скаргою на
оцінку провадиться судами на підставі
норм саме цього розділу.

Таким чином, суд першої інстанції
помилився, коли не застосував до
поданої АТ «БМ БАНК» скарги спеціальні
процесуальні норми ч. 4 ст. 58 Закону
України «Про виконавче провадження», а
обмежився лише посиланнями на загальні
норми ч. 1 ст.52 зазначеного Закону і
відмовив в задоволенні скарги.

Суд першої інстанції також
помилився, мотивуючи відмову в
задоволенні скарги стягувача на оцінку
майна у виконавчому провадженні
відсутністю порушень законодавства
саме державним виконавцем при
проведенні ним виконавчих дій з оцінки
майна. З цього суд робить висновок про
відсутність відповідальності
державного виконавця за оцінку майна у
виконавчому провадженні і про
неможливість розгляду поданої АТ «БМ
БАНК» скарги за нормами розділу УІІ ЦПК
України.

Позиція стягувача ґрунтується на
нормах ст. 58 Закону України «Про
виконавче провадження», згідно якої
оцінка вартості майна боржника є
процесуальною дією державного
виконавця, незалежно від того, яка
конкретно особа (сам державний
виконавець чи залучений ним суб'єкт
оціночної діяльності) здійснювала
відповідні дії, так само і від того, ким
саме здійснювалось рецензування звіту
про оцінку майна.

При цьому суд мав врахувати, що суб'єкт
оціночної діяльності є учасником
виконавчого провадження, а не
посадовою особою державної виконавчої
служби і його звіт про оцінку майна в
процесуальному порядку є результатом
практичної діяльності фахівця -
оцінювача, а не актом державного
органу. Тому вимоги заявника в частині
оскарження оцінки майна, визначеної за
результатами рецензування, підлягають
розгляду саме у порядку цивільного
судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого
провадження розглядаються не в
позовному провадженні, а як оскарження
рішення державного виконавця про
оцінку майна в процесуальному порядку,
передбаченому розділом VII ЦПК України,
оскільки є процесуальною дією
державного виконавця незалежно від
того, яка конкретно особа (сам
державний виконавець, залучений ним
суб'єкт оціночної діяльності чи особа,
яка рецензувала звіт про оцінку майна)
здійснювала відповідні дії, так як
виконавчо - процесуальні відносини
виникли між сторонами виконавчого
провадження та державним виконавцем і
між державним виконавцем та суб'єктом
оціночної діяльності.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд
першої інстанції не розглядав скаргу
по суті заявлених вимог, фактично
відмовивши у задоволенні скарги з
процесуальних підстав. При
постановленні ухвали судом першої
інстанції було враховано лише правову
позицію, викладену в запереченнях на
скаргу. Вона так само стосувалась лише
з'ясування юрисдикції судів і форми
судового захисту прав стягувача при
оцінці майна у виконавчому
провадженні.

Так, відповідно до вимог ст. 383 ЦПК
України сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду зі скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

На підстави вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скарга банку на
оцінку нерухомого майна, підлягає
розгляду по суті саме в порядку розділу
VII ЦПК України. А оскільки особи, які
проводили оцінку майна та виготовляли
рецензію оцінки вартості майна є
учасниками виконавчого провадження,
колегія суддів вважає, що вони також
підлягають залученню до участі у
розгляді даної скарги в якості
заінтересованих осіб, оскільки сторона
виконавчого провадження не
погоджується саме з результатами їх
висновків.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції позбавлений можливості
ухвалити нове судове рішення по суті
скарги банку. Відповідно до п.3 ч.1 ст.312
ЦПК України, розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції, якщо останній
порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

За таких обставин, колегія суддів
частково задовольняє апеляційну
скаргу, скасовує ухвалу суду першої
інстанції та передає питання, щодо
оскарження заявником рішення
державного виконавця - оцінки
нерухомого майна на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 383 - 387, 303, 304, 307, п.3 ч.1
ст. 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк»,
подану представником Бриль
ІриноюВолодимирівною задовольнити
частково.

Ухвалу Дніпровського районного
суду м. Києва від 26.12.2013 року скасувати,
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: