Справа № 344/3105/13-ц
Провадження № 22-ц/779/555/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р.В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів:
Горблянського Я.Д., Пнівчук О.В.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнання його покупцем даної земельної
ділянки, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
визнання права власності на земельну
ділянку та садовий будинок, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
25 липня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнання його покупцем даної земельної
ділянки, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
визнання права власності на земельну
ділянку та садовий будинок.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
25.11.2002 року між ним та
КП «Агропромисловий комплекс»
облспоживспілки укладено договір
купівлі-продажу, згідно якого він
придбав незавершений будівництвом
садовий будинок по АДРЕСА_1 вартістю 31
800 грн. Кошти ним оплачені у повному
обсязі. До цього даний садовий будинок
належав ОСОБА_6, який був членом даного
товариства, і який віддав його
споживспілці за борги, а земельну
ділянку у 2000 році продав ОСОБА_7 Після
цього він домовився з братом ОСОБА_8,
щоб той оформив договір
купівлі-продажу земельної ділянки на
своє ім'я, так як земельна ділянка
продавалась терміново, а він був
відсутнім за місцем проживання. Для
цього він передав брату кошти в сумі 12
000 грн., однак ОСОБА_8 оформив договір
купівлі-продажу земельної ділянки на
свою дружину ОСОБА_3 Згодом, його брат
ОСОБА_8 розлучився з ОСОБА_3, після чого
остання 11.12.2009 року оформила
договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки на ОСОБА_8 і
він одержав державний акт про право
приватної власності на земельну
ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Після його
смерті відкрилась спадщина, до складу
якої входила спірна земельна ділянка.

ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 з
26.06.2010 року, а ОСОБА_5 є його та ОСОБА_8
матір'ю, які звернулися в нотаріальну
контору для прийняття спадщини за
законом.

Посилаючись на те, що право власності
на садовий будинок він не може
зареєструвати, оскільки на нього не
оформлена земельна ділянка, просив
визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, визнати
його покупцем земельної ділянки,
визнати за ним право власності на
садовий будинок за договором
купівлі-продажу основних фондів, а
також визнати недійсним свідоцтво про
право власності, видане ОСОБА_4 на 1/2
земельної ділянки.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від
25 липня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено. Скасовано
заходи забезпечення позову, вжиті
ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 22.05.2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на те, що рішення суду є
необґрунтованим через неправильність
встановлення обставин, що мають
істотне значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Вважає таким, що суперечить фактичним
матеріалам справи, посилання суду на п.
5 Договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 11.12.2009 року, згідно якого на
земельній ділянці відсутні будь-які
капітальні споруди, оскільки ним
представлено всі докази приналежності
йому садового будинку, які судом
безпідставно не взято до уваги.

Судом не дано належної оцінки
поясненням відповідачки ОСОБА_3, яка
визнала позовні вимоги та уточнила, що
жодних коштів за вказану земельну
ділянку не сплачувала і не отримувала.
Вартість ділянки та послуги з її
переоформлення оплачував ОСОБА_2

Судом не враховано рішення реєстратора
Івано-Франківського ОБТІ від
14.01.2010 року, яким відмовлено позивачу в
реєстрації права власності на спірний
садовий будинок, в зв'язку з
відсутністю в інвентарній справі
документів, які б свідчили про здачу
об'єкта нерухомого майна в
експлуатацію та первинну реєстрацію.

Крім того, суд відмовляючи в позові по
суті спору, невідомо яким чином
застосував строк позовної давності.

Просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_9 апеляційну
скаргу підтримали з вищенаведених
мотивів.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10 вимоги
скарги заперечив.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та їх представників, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.11.2002 року між
ОСОБА_2 та КП «Агропромисловий
комплекс» облспоживспілки укладено в
простій письмовій формі договір
купівлі-продажу основних фондів,
відповідно до умов якого ОСОБА_2 купив
садовий будинок незакінченого
будівництва, трьохповерховий корпус,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням реєстратора від 14 січня 2010
року відмовлено позивачу у реєстрації
права власності, оскільки в
інвентарній справі на даний садовий
будинок відсутні документи, що
свідчать про здачу об'єкта нерухомого
майна в експлуатацію та первинна
реєстрація. Крім того, в договорі
купівлі-продажу основних засобів від
16.01.2002 року не визначена адреса об'єкта
нерухомого майна.

Також встановлено, що 11.12.2009 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки, за
яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_8 придбав
земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0,0291 га,
яка призначена для ведення садівництва
та знаходиться на території
Івано-Франківської міської ради,
садове товариство «За мир».

Згідно п. 2 зазначеного договору
вбачається, що вказана земельна
ділянка належала ОСОБА_3 на праві
приватної власності на підставі
Держаного акту серії І-ІФ № 041992,
виданого Івано-Франківською міською
радою 14.03.2002 року на підставі договору
купівлі-продажу від 05.03.2002 року.

Відповідно до п. 3 Договору, сторони
дійшли згоди, що продаж земельної
ділянки вчиняється за 11 140,00 грн.
Проставленням підписів на даному
договорі підтверджується факт
проведення розрахунку за продану
земельну ділянку у повному обсязі, а
також відсутність у ОСОБА_3 будь-яких
претензій майнового (фінансового)
характеру до ОСОБА_8

Крім цього, продавець - ОСОБА_3
засвідчила, що прав і претензій щодо
земельної ділянки у третіх осіб немає,
від покупця ОСОБА_8 не приховано
обставин, які мають істотне значення
для цього договору.

П. 9 Договору визначено, що сторони
підтвердили дійсність своїх намірів
при його укладенні, а також те, що їхні
волевиявлення є вільними і
відповідають їхній внутрішній волі.
Договір не приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені в ньому.

Відповідно до ст. 59 ЦК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховування іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
визнання його покупцем даної земельної
ділянки, ОСОБА_2 посилався на те, що
вказаний договір є удаваним правочином
в частині покупця, оскільки земельна
ділянка була придбана за його кошти, а
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були формально
вписані у договір.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в цій частині, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
відсутні підстави для визнання його
недійсним, оскільки позивачем не
доведено, що воля ОСОБА_8 та ОСОБА_3 була
направлена на приховування іншого
правочину, проте, прийшов до
помилкового висновку про відмову в
позові за спливом строку позовної
давності.

Так, приписи статті 261 Цивільного
кодексу України вказують на те, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Тобто, необхідною умовою для
застосування судом правил про позовну
давність є з'ясування наявності та
порушення суб'єктивного матеріального
права позивача та наявності підстав
для його правового захисту, оскільки
правила про позовну давність мають
застосовуватися лише тоді, коли буде
доведено існування самого
суб'єктивного права.

У випадку відсутності такого права, або
коли воно ніким не порушено, в позові
має бути відмовлено не з причин
пропуску строку позовної давності, а у
зв'язку з необґрунтованістю самої
вимоги.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 не
був стороною оспорюваного правочину і
суду не надано доказів про те, що обидві
сторони договору діяли свідомо для
досягнення якоїсь особистої користі і
їх дії були направлені для досягнення
інших правових наслідків та
приховували іншу волю учасників угоди,
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 за пропуском строку
позовної давності підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про відмову в позові в цій частині за
недоведеністю позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що судом не
дано належної оцінки поясненням
відповідачки ОСОБА_3, яка визнала
позовні вимоги та уточнила, що жодних
коштів за вказану земельну ділянку не
сплачувала і не отримувала, не
заслуговують на увагу, оскільки наміру
однієї сторони на укладення удаваної
угоди недостатньо.

Крім того, спірна земельна ділянка
належала на праві власності ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від 5
березня 2002 року і її право власності не
оспорено, вимоги про недійсність
договору купівлі-продажу від 5 березня
2002 року не заявлено.

Що стосується вимог в частині визнання
за позивачем права власності на
садовий будинок, придбаний 25 листопада
2002 року, то суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
відмову в їх задоволенні, оскільки таке
право власності він не набув у
встановленому законом порядку.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу, ОСОБА_2 купив основні
фонди, а саме садовий будинок
незакінченого будівництва,
трьохповерховий корпус, що по
АДРЕСА_1.

Проте, в експлуатацію будинок не
введено, адреса об'єкта нерухомого
майна не визначена.

Судом також встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Після його
смерті до Тисменицької районної
державної нотаріальної контори
звернулись ОСОБА_4 - дружина померлого
та ОСОБА_5 - матір померлого.

11.03.2013р. ОСОБА_4 видано свідоцтво про
право на спадщину за законом
(а.с. - 78), за яким спадщина, на яку видано
дане свідоцтво складається з 1/2
(половини) земельної ділянки за
кадастровим №:23:001:0558, розміром
0,0290 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

Враховуючи, що відсутні підстави для
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову в
позові про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого ОСОБА_4 та визнання за
позивачем права власності на земельну
ділянку.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у визнанні недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, права власності на земельну
ділянку та садовий будинок ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги в цій частині
правильності висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 25 липня 2013 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 за пропуском строку позовної
давності скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки, визнання його
покупцем даної земельної ділянки
відмовити.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук