РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 2608/19676/12

пр. № 2/759/1664/14

30 січня 2014 року Святошинський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Макаренко В.В.,

при секретарі -
Кузьменко М.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»,
третя особа: ОСОБА_3 про визнання
кредитного договору, договору застави
та договору поруки недійсними,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Святошинського
районного суду м. Києва з позовом про
визнання недійсним кредитного
договору № 242/П від 08 травня 2008 року
укладеного з Публічним акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк"; недійсним договору
застави від 08 травня 2008 року укладеного
з Публічним акціонерним товариством
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4, та який зареєстровано
в реєстрі за номером 523; недійсним
договору поруки укладеного з Публічним
акціонерним товариством
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" та
поручителем - ОСОБА_3; застосувати
реституцію у вигляді повернення
сторонам у натурі всього, що вони
одержали на виконання цього Кредитного
договору, а саме повернути
відповідачем, все одержане в натурі за
кредитним договором № 242/П від 08 травня
2009року, а саме грошові кошти в розмірі
30671,63грн. та повернути все одержане в
натурі позивачем - ОСОБА_1 від
відповідача за кредитним договором №
242/П від 08 травня 2008 року, а саме грошові
кошти в розмірі 156 125,55грн.; стягнути з
відповідача грошові кошти у сумі
55336,52грн. як відшкодування збитків у
подвійному розмірі, мотивуючи позовну
заяву тим, що 08 травня 2008 року між
нею та ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний
Банк" укладено кредитний договір
№ 242/П, тоді ж укладено договір застави
з Публічним акціонерним товариством
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" та
поручителем - ОСОБА_3, вважає, що банк
ввів її в оману, оскільки узгоджений у
договорі детальний розпис сукупної
вартості кредиту з урахуванням
процентної ставки за ним, вартості всіх
супутніх послуг, інших фінансових
зобов'язань посичальника, а саме розмір
абсолютного значення подорожчання
кредиту не відповідає фактично
встановленому у кредитному договорі,
тобто істотна умова договору - загальна
ціна у 3,5 разів більша ніж фактично
встановлено договором, тому вважає, що
банк надав недостовірні відомості,
занизивши значення показників ціни
договору, чим ввів її в оману, щодо
реальної відсоткової ставки, в зв'язку
з чим просила позов задовольнити.

16.12.2013 позивачем подано уточнену
позовну заяву, якою вимоги не
змінились, проте уточнено підстави, а
саме посилається на проведену судом
судово-економічну експертизу, якою
встановлено, що реальна процентна
ставка склала 28,04%, що на 0,42% більше, ніж
зазначено у додатку 2 кредитного
договору, абсолютне подорожчання
кредиту, зазначене в табличних даних
Додатку 2 Кредитного договору
7343,50дол.США (37084,70грн.) фактично складає
34061,56дол. США.

В судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, надала відповідні пояснення,
проти заочного розгляду справи не
заперечувала.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про день, час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив, надав
суду письмові заперечення, в яких,
зокрема, зазначає, що як встановлено
рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 30.06.11 Києва по справі
№ 2-444/11, яке набрало законної сили факт
звернення позивача до відповідача за
отриманням кредиту свідчить про
свідоме прийняття ОСОБА_1 рішення
про отримання кредиту, а не як
зазначила позивач введення її в оману,
також та обставина, що кредитний
договір укладено внаслідок свідомого
прийняття ОСОБА_1 рішення про отримання
кредиту, а не як зазначила Позивач
введення її в оману встановлено
Святошинського районного суду м. Києва
від 30.06.11 Києва по справі № 2-444/11, яке
набрало законної сили. Отже, обставина
щодо укладення договору внаслідок
обману вже спростована рішенням суду
та не підлягає доказуванню, одночасно
вказує, що позивач не довела факту
обману, так як договір укладено на
паритетних засадах, за вільною згодою
сторін та за вільним волевиявленням
сторін. Крім того, укладення данного
договору є можливим лише після надання
переліку документів до банку, серед них
довідки про доходи. Тобто, банк міг
взагалі відмовити ОСОБА_1 в укладенні
данного договору, а отже в діях банку не
має ознак обману, просила в задоволенні
позову відмовити.

Третя особа проти задоволення позовних
вимог не заперечував, надав тотожні
пояснення - позивачки.

Суд, з урахуванням думки позивачки та
третьої особи, які не заперечують проти
заочного розгляду справи у відсутності
відповідача, вважає можливим
розглядати справу за відсутності
відповідача на підставі ст. 224 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення позивача,
вислухавши думку третьої особи,
приймаючи до уваги заперечення
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна
сторона забов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог цього кодексу, інших
актів законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 08 травня 2008
року між Публічним акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 242/П (а.с.
11-22), за умовами якого, банк надає
позичальнику грошові кошти у сумі
32594,06доларів США на придбання
автотранспортного засобу марка DODGE
модель CALIBER SXT, № кузова НОМЕР_1,
кредитні кошти надаються строком по
08.05.2015, за користування кредитними
коштами встановлюється плата в розмірі
12,5 процентів річних, за обслуговування
кредиту встановлюється щомісячна
плата в розмірі 213,98грн., що становить 0,13
процентів від суми кредиту.

08 травня 2008 року між Публічним
акціонерним товариством
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" та
ОСОБА_1 укладено договір застави
вказано автотранспортного засобу,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4, та який зареєстровано
в реєстрі за номером 523 (а.с. 24-25), також 08
травня 2008 року укладено договір поруки
з Публічним акціонерним товариством
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" та
поручителем - ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (а.с. 23).

Кошти за автотранспортний засіб марки
DODGE модель CALIBER SXT, № кузова НОМЕР_1
перераховано «АД
Україна-Мерседес-Бенц» згідно
платіжного доручення банку від 08.05.2008
№319388 в сумі 164600,00грн. (а.с. 27), відповідно
до умов договору продажу автомобіля.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 30.06.2011 по справі
№ 2-444/11, яке набрало законної сили,
встановлено, що 08.05.2008 ОСОБА_1 продано
іноземну валюту 32594,06 доларів США та
отримано 156125,55грн., згідно квитанції
від 08.05.2008 №319299 (а.с.26) та внесено в цей
же день на поточний рахунок за
кредитним договором №242/П суму в
розмірі 167233,60грн. Судом встановлено, що
виконання умов договору
купівлі-продажу №20548566 від 03.04.2008
вартість автомобіля складала 164600,00грн.
(а.с. 62-65).

Також вказаним рішенням встановлено,
що ОСОБА_1 в рахунок погашення за
кредитним договором вносились кошти,
що підтверджено квитанціями (а.с. 26-35).

Позивач посилається на ту
обставину, що її ввели в оману, в зв'язку
з чим договори підлягають визнанню в
судовому порядку недійсними, проте суд
не погоджується з даною позицією з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з ч.2 ст. 216 ЦК України якщо у
зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Відповідно до змісту ст. 230 ЦК
України якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Також позивачка посилається на
норми Закону України «Про захист прав
споживачів» в редакції чинній на
момент звернення до суду з позовом,
проте вказані норми закону не
підлягають правозастосуванню,
оскільки набули чинності в 2011 році, а
кредитний договір укладено в 2008 році.

Одночасно, судом проведено
судово-економічну експертизу, якою
встановлено, що істотні умови (сукупна
вартість кредиту), з урахуванням
розміру процентної ставкита вартості
всіх сукупних послуг, в кредитному
договорі №242/П від 08.05.2008 неузгоджені,
суперечить з даними викладеними в
Додатку 2 Кредитного договору та не
відповідають табличним даним
викладеним в додатку № 2 цього
кредитного договору, в т.ч. щодо розмірі
реальної процентної ставки
(у процентах річних) та абсолютного
значення подорожчання кредиту (у
грошовому виразі); за результатами
проведеного дослідження встановлено,
що «Реальна процентна ставка»
(колонка 7 додатка 2 Договору) фактично
склала 28,04%, що на 0,42%більше, ніж
зазначено у додатку 2 кредитного
договору, абсолютне подорожчання
кредиту, зазначене в табличних даних
Додатку 2 Кредитного договору
7343,50дол.США (37084,70грн.) фактично складає
34061,56дол. США, згідно висновку експерта
ТОВ «Київська незалежна
судово-експертна установа»
(а.с. 141-147, т.І).

Додаткова угода № 2 підписанана
сторонами - банком та Позичальником
ОСОБА_1 До підписання Додаткової угоди
№ 2 до Кредитного договору будь-яких
заяв щодо зміни інформації в додатку №
2 від ОСОБА_1 не надходило, будь-яких
експертиз ОСОБА_1 не проводила, а
погодилася на всі запропоновані умови,
доказів в спростування даних обставин
позивачем не надано.

Таким чином, позивачу була доведена
інформація про сукупну вартість
кредиту на придбання транспортного
засобу та реальної процентної ставки
відповідно до письмових додатків до
кредитного договору, які нею підписані.

Згідно п.2.9.5. Кредитного договору
передбачено, що підписанням цього
договору Позичальник стверджує, що він
попереджений про можливі коливання
курсів валют відносно національній
валюти та погоджується нести валютні
курсові ризики, що можуть виникнути під
час купівлі іноземної валюти з метою
погашення кредиту, тому безпідставним
є зауваження щодо зростання курсу
валюти.

Відповідно п.5.1 Кредитного договору в
разі настання події, не залежної від
волі Сторін договору, яка має
безпосередній вплив на вартість
кредитних ресурсів Банку, у тому числі
у разі зміни процентних ставок на
кредитному ринку України, внаслідок
прийняття компетентними державними
органами України законів, що прямо або
опосередковано впливають на стан
кредитного ринку України, осатаній має
право ініціювати зміну розміру
процентної ставки за користування
Кредитом. П. 5.1.1 Кредитного договору
передбачено , що про зміну процентної
ставки за користування кредитом, Банк
зобов'язаний повідомити Позичальника
листом з повідомленням на його адресу,
не пізніше ніж за 10 банківських днів до
дати початку ії застосування, а також
надати для укладання проект
відповідної додаткової угоди до
кредитного договору, у випадку, якщо
позичальник не погодиться із
запропонованим Банком розміром
процентної ставки, він зобов'язаний
протягом 10 банківських днів з дати
відправлення Банком повідомлення про
зміну процентної ставки, повернути
Банку існуючу заборгованість за
Кредитом.

В ухвалі апеляційного суду м. Києва від
19.04.2012 справа №22-727, зокрема зазначено,
що спірний кредитний договір був
укладений до 10.01.2009 і в ньому сторони
досягли домовленості про те, що банк
має право в односторонньому порядку
змінити процентну ставку, то це є вже
домовленістю сторін, відповідно до
матеріалів справи, кредитний договір
був укладений 08.05.2008, а повідомлення про
зміну розміру процентної ставки було
відправлене відповідачем позивачу
05.12.2008 відповідно до п.5.1.1 даного
кредитного договору. В силу
вищевказаних обставин необґрунтованим
є посилання позивача у позові на
заборону підвищення процентної ставки
банком в односторонньому порядку (а.с.
66-70).

Отже, при проведенні зазначених
експертиз ОСОБА_1 не врахувано умов
п.5.1-5.3 Кредитного договору при
постановленні перед експертами питань,
оскільки, ОСОБА_1 не повернула кредитні
кошти банку в порядку передбаченому
договором, в зв'язку з чим ОСОБА_1
самостійно сприяла подорожчанню
кредиту внаслідок сплати неустойки та
підвищених процентів.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Підсумовуючи наведене, оцінюючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності та співставленні,
враховуючи, що до спірних
правовідносин застосовуються норми
Закону України «Про захист прав
споживачів», які були чинні на момент
укладення оспорюваного кредитного
договору в 2008 році, а позивач
посилається на норми, що набули
чинності з 2011року, зважаючи, що
позивачем не доведено умислу в діях
банку, щодо вчинення правочину з
укладення кредитного договору
внаслідок введення позивачки в оману, з
огляду на те, що визнання договорів
застави та поруки недійсними є
вимогами, що мають похідний характер
від основної вимоги про визнання
недійсним кредитного договору, а тому
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та
безпідставними, в зв'язку з чим в
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі.

Розподіляючи судові витрати, суд
керується вимогами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 215, 216, 230, 524, 526, 530,
548, 634,1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 30, 57, 60, 88,
169, 212-215, 224 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»,
третя особа: ОСОБА_3 про визнання
кредитного договору, договору застави
та договору поруки недійсними -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва шляхом подання через
Святошинський районний суд м. Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а у
разі, якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення зазначених вище строків
або після розгляду справи в
апеляційному порядку Апеляційним
судом м. Києва, якщо воно не буде
скасоване.

СУДДЯ: