Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

8 січня 2014 року Будьоннівський районний
суд м. Донецька у складі:

Головуючого - судді Грачова Р.Р.,

при секретарі - Корєнєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду в місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору довічного
утримання дійсним та визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання договору довічного
утримання дійсним та визнання права
власності, обґрунтовуючи свої вимоги
наступним.

8 грудня 2003 року він разом зі своєю
дружиною ОСОБА_3 придбали квартиру
АДРЕСА_1. Реєстрація права власності на
вказану нерухомість була здійснена за
кожним з них у рівних частках. Після
придбання вказаної нерухомості
позивач разом з ОСОБА_3 стали мешкати у
спірній квартирі.

20 вересня 2011 року шлюб між позивачем та
ОСОБА_3 було розірвано відділом
реєстрації актів цивільного стану
Будьоннівського районного управління
юстиції у м. Донецьку Донецької
області, але фактично вони
продовжували мешкати разом та між ними
не змінювалися правовідносини, які
притаманні подружжю. З огляду на їх вік
(за 70 років) на повторну офіційну
реєстрацію шлюбу вони між собою не
наважилися.

Також, ОСОБА_3 зізналась, що у 2008 році
вона, перебуваючи у м. Києві склала
заповіт відповідно до якого
розпорядилася належною їй часткою у
праві спільної часткової власності на
спірну квартиру на користь їх доньки -
ОСОБА_2, але збиралася його скасувати.

Після різкого погіршення здоров'я вони
домовилися про укладання договору
довічного утримання. 5 жовтня 2011 року
вони склали між собою договір
довічного утримання у простій
письмовій формі. Він повністю
забезпечував ОСОБА_3 харчуванням,
одягом, медикаментами, здійснював за
нею догляд, а остання передала йому у
власність своє майно - ? частки спірної
квартири та правовстановлюючі
документи. Нотаріальне посвідчення
договору довічного утримання та
скасування заповіту, ОСОБА_3
пропонувала здійснити після їх
повернення на територію України з
Російської Федерації, куди вони
збиралися поїхати, оскільки кошти
необхідно було збирати перш за все на
її лікування та поїздку до родичів до
Російської Федерації.

Відповідачка по справі знала про
укладання вказаної угоди та не
заперечувала проти цього. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3, перебуваючи разом з ОСОБА_1 в
м.Щебикіно Бєлгородської області РФ
померла.

Так, після поховання ОСОБА_3, стало
питання щодо реєстрації права
власності на ? частину квартири, коли
позивач дізнався, що відповідачка,
знаючи про угоду щодо укладеного
договору довічного утримання, подала
заяву про вступ у спадщину за
заповітом для отримання права
власності на ? частину квартири, яка
належала ОСОБА_3

Фактичні дії ОСОБА_3 щодо укладення
договору довічного утримання у 2012 році
свідчать про те, що ОСОБА_3 уклавши
угоду з позивачем фактично скасувала
запотів, проте офіційно не встигла
зробити цього.

Просить суд визнати дійсним
нотаріально не посвідчений договір
довічного утримання укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 05.10.2011 року, згідно
з яким ОСОБА_3 передає у власність
ОСОБА_1 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, а
ОСОБА_1 зобов'язується забезпечувати
ОСОБА_3 утриманням та доглядом довічно.
Визнати ОСОБА_1 власником 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, яка належала
померлій ОСОБА_3

Представник позивача - ОСОБА_4, який діє
на підставі угоди про представлення
інтересів та надання правової допомоги
від 25.11.2013 року в судове засідання не
з'явився, надав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутність,
просив позов задовольнити не
заперечував проти заочного розгляду
справи.

Відповідачка, належним чином та
завчасно сповіщена про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явилася, надала суду заяву, де
зазначила, що позовні вимоги визнає.

Згідно вимог ст. 224 ЦПК України у
випадку неявки в судове засідання
відповідача, належним чином
повідомленого та від якого не надійшло
заяви про розгляд справи у його
відсутність, якщо вказані ним причини
неявки визнані неповажними, суд може
прийняти заочне рішення на підставі
доказів, які є в матеріалах справи, якщо
позивач не заперечував проти такого
розгляду справи.

В зв'язку, з чим суд вважає можливим
розглянути справу у відсутності
відповідача, що відповідає положенням
ст.224 ЦПК України.

На підставі досліджених доказів судом
встановлені наступні фактичні
обставини:

Згідно договору купівлі-продажу від 8
грудня 2003 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на
праві спільної часткової власності в
рівних частках належить квартира
АДРЕСА_1.

Право власності у рівних частках по ?
зареєстровано в установленому законом
порядку за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в КП «БТІ м.
Донецька 11 грудня 2003 року, що
підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на
нерухоме майно №2250623.

Згідно укладеного у простій письмовій
формі договору довічного утримання від
5 жовтня 2011 року ОСОБА_3 розпорядилася
належним їй майном - 1/2 квартири АДРЕСА_1
в Будьоннівському районі м. Донецька на
користь позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

На теперішній час договір довічного
утримання нотаріально не посвідчений.

За правилами ст.744 ЦК України, за
договором довічного утримання одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

У відповідності зі ст.745 ЦК України,
договір довічного утримання
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Згідно до вимог ст.ст.219, 220 ЦК України,
суд може визнати правочин, у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення дійсним, якщо
буде встановлено, що він відповідав
справжній волі особи, яка його вчинила,
а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина, яка не
залежала від її волі. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

На підставі оцінених в сукупності
письмових доказів, враховуючи визнання
позовних вимог відповідачкою, суд
вважає достовірно встановленим той
факт, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
укладено договір довічного утримання,
оскільки, що позивачем належним чином
виконувались зобов'язання по утриманню
ОСОБА_3, зокрема і під час хвороби
останньої, її матеріальному
забезпеченню, тобто позивач в повному
обсязі виконав зобов'язання за
вказаним договором, що свідчить про
наявність підстав вважати вказаний
договір довічного утримання дійсним.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів, як то
передбачено ст.328 ЦК України.

В зв'язку з викладеним, суд приходить до
висновку, що позивач набув права
власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, що відповідає умовам договору
довічного утримання.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання договору
довічного утримання дійсним та
визнання права власності підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст.219, 220, 328, 744, 745 ЦК
України, ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212, 213-215,224 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору довічного утримання дійсним
та визнання права власності
задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним договір довічного
утримання від 5 жовтня 2011 року, згідно
якого ОСОБА_3 передала у власність
ОСОБА_1 ? квартири АДРЕСА_1, який належав
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 8 грудня 2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3
на підставі договору купівлі-продажу
від 8 грудня 2003 року, посвідченого
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданої
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом 10 днів
з дня його проголошення. Особи які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Суддя: