У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 05 лютого 2014
року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про розподіл житлового будинку
в натурі та визначення порядку
користування земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про припинення права власності на
частину в спільному майні та
визначення права власності на 1/6
частини, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 26 вересня
2013 року, ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 19 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просила визначити порядок
користування житловим будинком та
земельною ділянкою наступним чином:
виділити їй в користування земельну
ділянку площею 200 кв. м.; виділити їй у
житловому будинку літ. «А-1» кімнату 1-2
площею 7,4 кв. м., частину коридору 1-1
площею 4,8 кв. м.; виділити у користування
ОСОБА_5 кімнати: 1 площею 18 кв. м., 1-4 -
площею 9,7 кв. м., 1- 5 - площею 8,7 кв. м.,
частину кухні 1-6 площею 0,6 кв. м., коридор
1-7 площею 6 кв. м.; у спільному
користуванні сторін залишити частину
кухні 1-6 площею 6,6 кв. м., частину
коридору 1-1 площею 5,1 кв. м.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй
належала 1/6 частина будинку з
надвірними будівлями на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом за адресою: АДРЕСА_1.

Спірне домоволодіння знаходилося на
земельній ділянці площею 600 кв. м. та
складалося з житлового будинку літ.
«А-1» загальною площею 73,1 кв. м.,
житловою площею - 43,8 кв. м. (кімнати: 1-2
площею 7,4 кв. м., 1 - площею 18 кв. м., 1-4
площею - 9,7 кв. м., 1-5 - площею 8,7 кв. м., 1
кухні, 1-1 коридору, тамбуру 1, тамбуру П)
та надвірних будівель (літня кухня літ.
«Б», сараї літ. «В», «Д», льох літ. «Е»,
вбиральня літ. «Г», огорожа № 2-4,
дворовий водопровід №1), що
підтверджено технічним паспортом.

ОСОБА_5 звернулася до суду із
зустрічним позовом, у якому просила
припинити право ОСОБА_4 на 1/6 частину
спірного житлового будинку та визнати
за нею право власності на цю частину
будинку з виплатою ОСОБА_4 15 089,50 грн.

Посилалася на те, що їй належали на
праві приватної власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом № 2-922 від 02 вересня 2011 року 5/6
частин зазначеного будинку.

ОСОБА_4 належала 1/6 частина
вищевказаного майна на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом.

Враховуючи те, що ця частина була
незначною по відношенню до її частини,
та яку відповідач використовувала не
за цільовим призначенням, ОСОБА_5
просила задовольнити позов.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 26 вересня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 19 листопада 2013 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено.

Вирішено припинити право власності
ОСОБА_4 на 1/6 частину у спільному майні,
яке знаходилося за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/6
частину у вказаному спільному майні, що
належала ОСОБА_4

Стягнуто з депозитного рахунку ТУ
Державної судової адміністрації у
Харківській області № 0164, код
отримувача: 26281249, банк отримувача ГУ
ДКСУ у Харківській області, МФО 851011 на
користь ОСОБА_4 вартість 1/6 частини
спірного житлового будинку у сумі 15 089,50
грн., внесену ОСОБА_5 згідно з
квитанцією № 81/1 від 12 лютого 2013 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 26 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 19 листопада 2013
року, направити справу на новий розгляд
до суду першої інстанції, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4, та
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5,
районний суд, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
неможливості сторін спільно володіти
та користуватись спірним майном чи
виділити з нього в натурі частку ОСОБА_4

Доводи скарги про та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом першої та апеляційної
інстанцій при розгляді даної справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як
підстави для скасування судових
рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 26 вересня 2013 року,
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 19 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

І.М.
Завгородня