Справа № 359/530313-ц Головуючий у І
інстанції Криворучко І.В.Провадження №
22-ц/780/662/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 51
УХВАЛА

Іменем України

4 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А..

суддів: Ігнатченко Н.В., Малорода О.І.

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 28 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль", третя особа без
самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_2 про поновлення на
роботі, стягнення оплати за вимушений
прогул та моральної шкоди, -

В С Т А Н
О В И Л А:

В травні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із зазначеним позовом і просила
скасувати наказ від 15.05.2013 року про
звільнення позивача з роботи,
поновити її на роботі в ДП МА "Бориспіль
з 30.04.2013р. на посаді техніка групи
експлуатації внутрішніх кабельних
мереж відділу кабельних мереж
департаменту мережевих технологій
дирекції з інформаційних технологій,
та стягнути з відповідача на її користь
заробітну плату за час вимушеного
прогулу починаючи з 15.05.2013р. по час
фактичного поновлення на роботі,
зобов'язавши відповідача нарахувати їй
за цей час всі види грошових виплат
(премія, вислуга років, та будь-які
інші), встановлені чинними в ДП МА
"Бориспіль" документами." та стягнути
моральну шкоду у розмірі 53 250,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим,
що звільнення її з роботи є
незаконним. Так, відповідач в
наказі№ 01-07-108 «Про внесення змін до
організаційної структури та штатного
розпису дирекції з інформаційних
технологій» одночасно із
виключенням з 20 квітня 2013 року
підрозділу групи технічного
обслуговування та ремонту
лінійно-кабельних мереж відділу
кабельних мереж з посадами 3
техніків, включив групу експлуатацій
внутрішніх кабельних мереж відділу
кабельних мереж з посадами 3
техніків. Вважає, що у порівнянні з
іншими працівниками, які були
переведені на посаду техніка вона
має найбільший досвід роботи та
рівень кваліфікації. Відповідачем
при її звільненні порушені вимоги
ст.ст.42, 49-2 КЗПП України.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
посилаючись на те, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає із слідуючих підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що звільнення ОСОБА_1 на
підставі п.1 ст.40 КЗПП України
проведено в повній відповідності до
вимог КЗПП України. При проведенні
звільнення адміністрація відповідача
пропонувала позивачу іншу роботу,
проте від переведення вона
відмовилась.

Рішення первинної профспілкової
організації про відмову в наданні
згоди на звільнення ОСОБА_1 судом
оцінене як необгрунтоване

Колегія суддів погоджується із такими
висновками, так як вони відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.40 п.1 КЗПП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників;

Відповідно до ст.49-2 КЗПП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1 і державне підприємство
"Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
перебували в трудових
правовідносинах з 28.04.1977 року.

Наказом від 01.06.2012 року №11-07/1-478/п §38,
позивача переведено на посаду техніка
групи технічного обслуговування та
ремонту лінійно-кабельних мереж
відділу кабельних мереж департаменту
мережевих технологій дирекції з
інформаційних технологій.

Наказом № 01-07-108 від 31.01.2013 року з
30.04.2013 року в штатному розписі

підприємства було скорочено підрозділ
«Група технічного обслуговування та
ремонту лінійно-кабельних мереж
відділу кабельних мереж», до якого
входила і посада техніка в кількості
3 одиниці.

Одночасно з ознайомленням з наказом №
01-07-108 позивачу було вручено
попередження про заплановане
вивільнення від 14.02.2013 року, що
узгоджується з вимогами ст. 49-2 КЗпП
країни. (а.с.73).

14.02.2013 року позивача ознайомлено з
переліком вакантних посад станом на
13.02.2013року та запропоновано
працевлаштування в ДП МА «Бориспіль».
(а.с.74-78).

Проте ОСОБА_1 від запропонованих посад
відмовилась, що підтверджується
актом про відмову працівника від
переведення від 14.02.2013 року за № 11-26-13.
(а.с.79).

Службовою запискою від 14.05.2013 року №
11.3-10-265 позивачу було запропоновано
новий перелік вакантних посад станом
на 14.05.2013 року. (а.с.80-84).

За проханням ОСОБА_1 їй було видано
направлення для проходження
співбесіди як кандидата на посаду
касира відділу обліку та розрахунків
автостанційного комплексу. Проте за
результатами співбесіди зроблено
висновок про невідповідність ОСОБА_1
даній посаді, у зв'язку з тим, що в неї
відсутній відповідний досвід роботи.

Від переведення на інші вакантні
посади ОСОБА_1 відмовилась, що
підтверджується актом від 14.05.2013 року
(а.с.86).

23.04.2013року адміністрація відповідача
звернулась до первинної
профспілкової організації із
поданням про надання згоди на
звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗПП
України.

Згідно витягу із протоколу засідання
профспілкового комітету первинна
профспілкова організація відмовила у
наданні згоди на звільнення ОСОБА_1
з посиланням на те, що позивач
працює на підприємстві з 1977 року та
їй присвоєно звання «Почесний
працівник ДП МА «Бориспіль» (а.с.89).

Наказом від 15.05.2013 року ОСОБА_1
звільнено з роботи 15 травня 2013 року
у зв'язку із скороченням штату
працівників за п.1 ст.40 КЗПП України.
(а.с.90).

Встановивши вказані обставини, з
врахуванням доказів, наданих
сторонами на підтвердження -
заперечення позову, суд прийшов до
законного і обґрунтованого висновку,
що ОСОБА_1 звільнена з роботи з
дотриманням вимог трудового
законодавства.

Відповідач при звільненні дотримався
вимог ст.49-2 КЗПП України, персонально
попередивши ОСОБА_1 про наступне
вивільнення не пізніше ніж за два
місяці.

Також адміністрацією відповідача
було запропоновано позивачу перелік
вакантних посад станом на 13.02.2013року
і станом на 14.05.2013 року, від яких вона
відмовилась.

Згідно із ч. ст.43 КЗПП України рішення
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обгрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обгрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника).

З врахуванням вказаних вимог закону,
колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір, суд прийшов до вірного
висновку, що рішення первинної
профспілкової організації про
відмову в наданні згоди на
звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗПП
України є необґрунтованим.

Відповідно до ст.42 КЗПП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше
утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації.

Судом апеляційної інстанції
перевірено доводи позивача на те, що
у порівнянні з іншими особами, які
займали посаду техніка, а саме із
ОСОБА_3, вона має переважне право на
залишення на роботі.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3
займали посаду техніка групи
технічного обслуговування та ремонту
кабельних мереж, проте вони мали
різні посадові обов'язки.

Так, згідно посадової інструкції від
20.07.2012 року №23-06-38 до основних
обов'язків ОСОБА_1 відносилось
виконання технічного обслуговування
лінійно-кабельних споруд та
виконання кросувальних робіт і
з'єднань на кабельних кросах.

Згідно посадової інструкції №23-05-37
від 20.07.2012 року до основних посадових
обов'язків ОСОБА_3 відносилось
виконання технічного обслуговування
лінійно-кабельних мереж, виконання
робіт з усунення пошкоджень ліній
електрозв'язку (прокладання кабельних
ліній).

За вказаних обставин обґрунтованими
є доводи представника відповідача на
те, що порівняти рівень кваліфікації
і продуктивність праці ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 не є можливим, так як вони
виконували різні види робіт.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і передбачених законом підстав
для його скасування не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те що
суд в порушення вимог ст.ст.42, 49-2 КЗПП
України не врахував, що позивач
мала переважне право на залишення на
роботі у порівнянні в іншими
техніками, а саме з ОСОБА_3 є
необґрунтованими.

Встановлено, що за посадовими
інструкціями ОСОБА_1 і ОСОБА_3
виконували різні види робіт, тому
порівняти їх рівень кваліфікації та
продуктивність праці є неможливим.

Інші доводи апеляційної скарги про
те, що суд прийшов до невірного
висновку про дотримання відповідачем
вимог ст.43 КЗПП України і відмова
профспілкового комітету у наданні
згоди на звільнення позивача є
обґрунтованою не заслуговують на
увагу.

Суд першої інстанції дав оцінку
рішенню первинної профспілкової
організації.

Відмова первинної профспілкової
організації у наданні згоди на
звільнення ОСОБА_1 з посиланням на
те, що згідно п.3 ст.42 КЗПП України
ОСОБА_1 має переважне право на
залишенні на роботі при скороченні
чисельності чи штату працівників
відповідачем визнана
необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується із
такими висновками.

Інші доводи апелянта на те, що
відповідачем не дотримано вимог ч.2
ст.49-4 КЗПП України є
необґрунтованими, позивачем в
установленому законом порядку не
доведені.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
порушення норм матеріального права
не заслуговують на увагу і не
впливають на законність і
обґрунтованість рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законої сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: