cправа № 462/4409/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2014 року
Залізничний районний суд міста
Львова

в складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.

при секретарі Максименко
О.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Львові
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, ОСОБА_3, з участю третьої
особи Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про визнання
частково недійсним наказу, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, скасування державної
реєстрації нерухомого майна та
усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням та зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Залізничного
районного відділу головного
управління державної міграційної
служби України у Львівській області
про визнання недійсною та скасування
реєстрації у жилому приміщенні, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом про
визнання частково недійсним наказу,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності, скасування державної
реєстрації нерухомого майна та
усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням, покликаючись на те, що
згідно розпорядження ВО «Електрон» №
257 від 20 листопада 1985 року йому надано
право вселення у гуртожиток АДРЕСА_1.
Після поновлення його реєстрації у
АДРЕСА_1 яка була скасована на підставі
рішення суду від 29 листопада 2010 року,
йому стало відомо, що дана квартира
зареєстрована за ОСОБА_3 Ввжає, що
приватизаціє відповідачем даної
квартири відбулась з порушеннями,
оскільки він, як наймач вказаної
квартири має право її приватизувати та
таке його право поновлено ухвалою
Залізничного районного суду м.Львова
від 24 жовтня 2011 року. Відповідач ОСОБА_3,
змінивши замки, на протязі тривалого
часу перешкоджає йому у здійсненні
права користування даною квартирою.
Просить визнати частково недійсним
наказ Управлінням комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради наказ
№ 141-ж-з від 18 січня 2012 року про передачу
квартир у власність громадян, щодо
надання спірної квартири відповідачу
ОСОБА_3, визнати недійсним свідоцтво №
24926-3 про право власності відповідача на
АДРЕСА_1 скасувати державну реєстрацію
даного права власності та усунути
перешкоди у користуванні АДРЕСА_1
вселивши його у саірну квартиру.

Відповідач звернувся до суду зі
зустрічним позовом про визнання
недійсною та скасування реєстрації у
жилому приміщенні покликаючись на те,
що 16 липня 2007 року ним отримано ордер на
право проживання у АДРЕСА_1 та 16 грудня
2010 року з ним укладено договір найму
даної квартири. Згодом, скориставшись
правом на приватизацію даної квартири,
він отримав свідоцтво № 24926-3 про право
власності на кв. АДРЕСА_1 Натомість
позивач не подав жодних доказів його
права користування спірною квартирою
та у розпорядження ВО «Електрон» № 257
від 20 листопада 1985 року вказано право
позивача на вселення у кімнату НОМЕР_1,
як стверджує позивач. Також жодним
рішенням суду не встановлено право
позивача зареєструватись у кв. АДРЕСА_1
Тому просить визнати недійсною та
скасувати реєстрацію ОСОБА_1 у кв.
АДРЕСА_1 оскільки таким чином йому
вчиняються перешкоди у користування
майном, яке належить йому на праві
власності.

В судовому засіданні позивач та його
представник первісний позов
підтримали, давши аналогічні
пояснення, просить позов задовольнити,
у задоволенні зустрічного позову
просять відмовити за його
безпідставністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні, зустрічний позов підтримав,
давши аналогічні пояснення, просить
позов задовольнити, у задоволенні
первісного позову просить відмовити за
його безпідставністю.

Представник відповідача Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, в судовому засіданні
проти первісного позову заперечив та
зазначив, що винесення наказу № 141-ж-з
від 18 січня 2012 року про передачу
квартир у власність громадян,
здійснено виключно з дотриманням
Положення про порядок оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна,
затвердженого рішенням Львівської
міської ради № 114 від 27 лютого 2009 року
«Про порядок оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна
та затвердження вартості цих послуг». У
задоволенні первісного позову просить
відмовити, при вирішенні зустрічного
позову покладається на рішення суду.

Представники відповідача Залізничного
районного відділу головного
управління державної міграційної
служби України у Львівській області та
третьої особи ОКП ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки» в
судове засідання не з'явились, про
причини своєї неявки суд не повідомили,
хоча належно були повідомлені про час
та місце слухання справи, а тому згідно
ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу
слід слухати у їх відсутності, оскільки
в матеріалах справи є достатньо
належних доказів про права, обов'язки
та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши інші матеріали справи, суд
вважає, що у задоволенні первісного
позову слід відмовити за
безпідставністю позовних вимог,
зустрічний позов слід задовільнити.

Судом встановлено, що 16 липня 2007 року
ЖЕК «Електрон» ДП ВАТ
«Концерн-електрон», відповідачу ОСОБА_3
видано ордер, яким йому надано право
проживання в гуртожитку малих сімей у
АДРЕСА_1. /а.с. 41/

Згідно наказу Департаменту житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради № 632 від 26
листопада 2008 року, гуртожитку на
АДРЕСА_1 надано статус житлового
будинку та 21 травня 2010 року виконавчим
комітетом Львівської міської ради
прийнято рішення № 568 про прийняття у
власність територіальної громади
м.Львова будинку на АДРЕСА_1 /а.с. 44/

Згідно ст. 61 ЖК Української РСР
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

16 грудня 2010 року Залізничною районною
адміністрацією Львівської міської
ради видано розпорядження № 1090 про
укладення договору найму відповідачем
ОСОБА_3 кв. АДРЕСА_1 та 21 березня 2011 року
відповідача ОСОБА_3 зареєстровано у
даній квартирі /а.с. 19, 45/

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР
громадяни мають право на приватизацію
квартир (будинків) державного
житлового фонду, житлових приміщень у
гуртожитках, які перебувають у
власності територіальних громад.

Згідно ст. 65-1 ЖК Української РСР
наймачі жилих приміщень у будинках
державного чи громадського житлового
фонду можуть за згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з ними, придбати
займані ними приміщення у власність на
підставах, передбачених чинним
законодавством.

На підставі вказаних норм закону та з
чітким дотриманням норм Положення про
порядок оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна,
затвердженого рішенням Львівської
міської ради № 114 від 27 лютого 2009 року
«Про порядок оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна
та затвердження вартості цих послуг»,
яке діяло на час придбання
відповідачем спірної квартири у
приватну власність, Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради видано наказ № 141-ж-з від 18
січня 2012 року про передачу квартир у
власність громадян, яким зокрема
вирішено передати у власність
відповідача ОСОБА_3 кв. АДРЕСА_1 /а.с. 25-28/

На підставі даного наказу, 18 січня 2012
року, відповідачу ОСОБА_3 видано
свідоцтво № 24926-3 про право власності на
кв. АДРЕСА_1 /а.с. 17/

Одже суд вважає що при винесенні
оспорюваного наказу Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради діяло виключно в межах та
у спосіб передбачений вищевказаними
нормами закону та нормативно-правовими
актами і придбання відповідачем ОСОБА_5
спірного житлового приміщення, на
переконання суду, відбулось без жодних
порушень норм ЖК Української РСР.

Суд не бере до уваги твердження
позивача та його представника на те, що
приватизація спірної квартири
проведена з порушенням вимог чинного
законодавства та згідно розпорядження
ВО «Електрон» № 257 від 20 листопада 1985
року йому надано право вселення у
спірну квартиру, у даній квартирі він
зареєстрований і згідно ст. 65-1 ЖК
Української РСР у нього є право на
приватизацію спірного жилого
приміщення виходячи з наступного.

Розпорядженням ВО «Електрон» № 257 від 20
листопада 1985 року, на яке покликається
позивач, йому надано право на вселення
у гуртожиток АДРЕСА_1. Даний факт також
встановлено рішенням Залізничного
районного суду м.Львова від 20 березня
2012 року у справі за позовом Житлово -
експлуатаційної контори «Електрон»
Дочірнього підприємства Відкритого
акціонерного товариства «Концерн
Електрон» до ОСОБА_1, з участю третьої
особи Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання таким, що втратив право на
користування ліжко-місцем у
гуртожитку, яке набрало законної сили
та позивачем не оскаржувалось. /а.с. 10-12,
42/

Однак у вказаному розпорядженні не
йдеться про надання позивачу права
проживання у спірній кв. АДРЕСА_1 та
чітко зазначається про вселення
позивача у кімнату АДРЕСА_2

Причин, за яких позивач не вселився у
кімнату АДРЕСА_2 в ході розгляду справи
позивач ОСОБА_1 не навів.

Крім того ні позивачем, ні його
представником не надано суду жодних
належних доказів укладення позивачем
договору найму спірного житлового
приміщення на виконання вимог ст. 61 ЖК
Української РСР, а відтак твердження
позивача про те, що він є належним
наймачем спірної квартири суд вважає
безпідставними.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно повідомлення Залізничного
районного відділу головного
управління державної міграційної
служби України у Львівській області
від 08 травня 2013 року, позивача ОСОБА_1 16
серпня 2012 року зареєстровано у кімнаті
АДРЕСА_1 згідно ухвали Апеляційного
суду Львівської області від 05 липня 2012
року. /а.с. 13, 19/

Однак суд вважає, що з метою захисту
прав відповідача ОСОБА_3, як власника
АДРЕСА_1 реєстрацію позивача у даній
квартирі слід визнати недійсною та
скасувати, як таку, що здійснена без
належних правових підстав, оскільки, як
ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 05 липня 2012 року, яка була
підставої здійснення такої реєстрації,
так і рішенням Залізничного районного
суду м.Львова від 20 березня 2012 року у
справі за позовом Житлово -
експлуатаційної контори «Електрон»
Дочірнього підприємства Відкритого
акціонерного товариства «Концерн
Електрон» до ОСОБА_1, з участю третьої
особи Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання таким, що втратив право на
користування ліжко-місцем у
гуртожитку, жодним чином не
встановлено право позивача на
вселення, проживання чи володіння ним
АДРЕСА_1 ухвала Апеляційного суду
Львівської області від 05 липня 2012 року
не містить жодної вказівки органам
уповноваженим здійснювати реєстрацію
осіб, реєструвати позивача ОСОБА_1 у
спірній квартирі та предметом даної
справи було виключно право
користування позивачем ліжко-місцем у
гуртожитку АДРЕСА_1, а не у кв. АДРЕСА_1
/а.с. 8-12/

З огляду на наведене суд вважає, що, в
судовому засіданні, у відповідності до
вимог ст. 60 ч.3 ЦПК України, позивачем та
його представником не подано належних
та допустимих доказів і судом не
отримано таких доказів на
підтвердження фактів незаконності
наказу Управлінням комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради
видано наказ № 141-ж-з від 18 січня 2012
року, свідоцтва про право власності від
18 січня 2012 року на спірну квартиру та
його реєстрації, не наведено жодних
обставин, які були б підставою визнання
їх недійсними та подальшого
скасування, а також не надано суду
жодних належних та допустимих доказів
права користування позивачем кв.
АДРЕСА_1

Дані обставини справи стверджуються
також іншими матеріалами справи, які не
викликають сумніву у їх об'єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги первісного позову не
знайшли свого ствердження в судовому
засіданні, позивачем не представлено, а
судом не отримано жодних переконливих
доказів у їх підтвердження, а тому у
задоволенні первісного позову слід
відмовити, позовні вимоги зустрічного
позову знайшли своє ствердження в
судовому засіданні, а тому підлягають
до повного задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 30, 33, 60, 88, 169, 212,
215-218 ЦПК України, ст.ст. 9, 61-65-1 ЖК
Української РСР, суд,-

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради, ОСОБА_3, з
участю третьої особи Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
про визнання частково недійсним
наказу, визнаня недійсним свідоцтва
про право власності, скасування
державної реєстрації нерухомого майна
та усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням - відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Зустрічний позов задовольнити
повністю.

Визнати недійсною та скасувати
реєстрацію ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1

Стягнути солідарно зі ОСОБА_1 та
Залізничного районного відділу
головного управління державної
міграційної служби України у
Львівській області на користь ОСОБА_3 114
/сто чотирнадцять/ гривень 70 копійок
сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
/підпис/ Ліуш А.І.

Копія вірна.

Суддя:
Ліуш А.І.