Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції Дубас В.А.
Доповідач Волошина В.М.
09 січня 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Шкоріної О.І., Слюсар Т.А.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 18 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
дорожньо-транспортної пригоди.
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП. Обґрунтовуючи позовні
вимоги позивач вказував на те, що 15.07.2010
року в м. Києві у Дарницькому районі на
вул. Леніна відбулось ДТП з вини
відповідача ОСОБА_1, який керуючи
автомобілем «ЗАЗ 110307» д.н.з. НОМЕР_3, не
надав дорогу автомобілю «Шкода
Октавія» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_3, внаслідок чого сталось
зіткнення вказаних транспортних
засобів, в результаті якого відбувся
виїзд автомобіля «Шкода Октавія» д.н.з.
НОМЕР_2, за межі проїзної частини та
наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
які знаходились на зупинці
громадського транспорту «Бортничі».
В результаті ДТП потерпілому ОСОБА_2
були завдані численні тілесні
пошкодження з подальшою
госпіталізацією до медичного закладу.
Позивач просив суд стягнути з
відповідача ОСОБА_1 матеріальну шкоду у
сумі 27 086 грн. 74 коп. та моральну шкоду у
сумі 19 972 грн. 45 коп.
Ухвалою суду (яка занесена до журналу
судового засідання) від 07.06.2013 року за
клопотанням представника відповідача
ОСОБА_1 залучено до розгляду справи у
якості співвідповідача - ПАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група».
Ухвалою суду від 11.11.2013 року
залишено без розгляду позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ПАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група» у
частині відшкодування матеріальної
шкоди завданої внаслідок ДТП, оскільки
позивач за відшкодуванням майнової
шкоди звернувся до страховика.
Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 18 листопада 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 35000 грн. 00
коп.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду в
частині розміру відшкодування
моральної шкоди відповідач ОСОБА_1
подав на нього апеляційну скаргу ,
посилаючись на його незаконність та
необгрутованість, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив його змінити в частині,
зменшивши розмір відшкодування
моральної шкоди із 35000 гривень до 15000
гривень та встановити щомісячний
платіж у розмірі 1000 гривень на місяць
та строк виконання рішення у 15 місяців
з дня набрання рішенням законної сили.
При цьому зазначав, що позивач свою
моральну шкоду у 50 000 грн. не обгрутував
та відповідних доказів з цього приводу
суду не надав. Окрім того, вказував, що
судом не враховано його (відповідача)
матеріальне становище, зокрема,
заробітна плату в 2800 грн., знаходження
на його утриманні 2-х неповнолітніх
дітей, не працюючої дружини.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні
вимоги та стягуючи з відповідача на
користь позивача 35 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки суд дійшов їх з
дотриманням вимог процесуального
законодавства щодо всебічності й
повноти з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін в
даних правовідносинах належної
правової оцінки наданих сторонами в
справі доказів та норм матеріального
права.

Відповідно до положень ч.4 ст.23 ЦК
України моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 15.07.2010 року приблизно о 05.40 год. в
м.Києві по вул. Леніна керуючи
автомобілем «ЗАЗ 110307» д.н.з. НОМЕР_3, не
надав дорогу автомобілю «Шкода
Октавія» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_3, внаслідок чого сталось
зіткнення вказаних транспортних
засобів, в результаті якого відбувся
виїзд автомобіля «Шкода Октавія» д.н.з.
НОМЕР_2, за межі проїзної частини та
наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
які знаходились на зупинці
громадського транспорту «Бортничі». В
результаті ДТП потерпілому ОСОБА_2 були
завдані наступні тілесні ушкодження:
закритий уламковий перелом нижньої
трени діалізу правої стегнової кістки;
множинні садна правого плеча, сідниці,
правої гомілки; підшкірна гематома
правої сідниці, яка за ступенем
тяжкості відноситься до тілесних
ушкоджень середньої тяжкості та до
легких тілесних ушкоджень.

Постановою Дарницького районного
суду м.Києва від 01.02.2013 року кримінальну
справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, передбаченого ч.І
ст.286 КК України, закрито та звільнено
ОСОБА_1 від кримінальної
відповідальності на підставі ст.1 п.«в»
ст. 6 Закону України «Про амністію в 2011
році» від 08.07.2011 року. Цивільний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної шкоди у сумі 25 079 грн. 96
коп. та про стягнення моральної шкоди у
сумі 150 000 грн. 00 коп. залишено без
розгляду (а.с. 47).

Закриття кримінальної справи
відносно відповідача на підставі ст.1
п.«в» ст. 6 Закону України «Про амністію
в 2011 році» від 08.07.2011 року не свідчить
про відсутність підстав для
цивільно-правової відповідальності за
завдану шкоду. Акт амністії не звільняє
від обов'язку відшкодувати заподіяну
злочином шкоду.

Розглядаючи спір суд першої
інстанції в межах доводів позову повно
і всебічно дослідив обставини спору,
дав належну оцінку зібраним по справі
доказам, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює і у відповідності з
вимогами закону прийшов до
правильного висновку про те, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково.

Відповідно до положень п.22.3 ст.22
ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» потерпілому відшкодовується
також моральна шкода, передбачена
пунктами 1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України. Таким
чином, з положень ст.ст.22, 23 вказаного
закону вбачається, що страхова
компанія несе відповідальність за
заподіяну моральну шкоду у разі її
завдання життю або здоров'ю фізичної
особи або у разі душевних страждань,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

При цьому страховик відшкодовує
не більше ніж 5% ліміту, визначеного в
п.9.3 ст.9 вказаного Закону, а ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
життю і здоров'ю потерпілого складає
51000 грн. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком сплачує особа, яку визнано
винною у вчиненні ДТП.

Таким чином, вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди в
більшому розмірі ніж визначено
договором страхування грунтуються на
вимогах закону та є правомірними.

Визначаючи розмір моральної шкоди та
покладаючи обов'язок по його
відшкодуванню у розмірі 35 000 грн. на
відповідача, суд достатньо врахував
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, даних у п.9 постанови „ Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної / немайнової /
шкоди", згідно з якими розмір
відшкодування моральної шкоди
визначається в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеню
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації.

При цьому судом було враховано, що
позивач внаслідок ДТП отримав значні
тілесні ушкодження, з моменту ДТП і до
теперішнього часу він періодично
змушений перебувати на лікуванні в
медичних закладах, зокрема,
неодноразово лікування було пов'язане
з оперативним втручанням. На даний час
стан здоров'я позивача не поліпшився,
він отримав 2 групу інвалідності з
ураженням опорно-рухомого апарату, про
що свідчить довідки до акту огляду МСЕК
від 10.03.2011 року та від 28.03.2012 року. У
вказаних довідках фахівці у галузі
медицини дійшли до висновку про те, що
ОСОБА_2 може працювати лише в
спеціально-створених умовах. У той же
час як вбачається з довідки ПП
«Баядера» №33 від 31.03.2011 року позивач
станом на день вчинення ДТП працював на
посаді вантажника, однак на цей час
внаслідок отриманих тілесних
ушкоджень вже не може обіймати цю
посаду та виконувати обов'язки. При
розгляді справи в апеляційній
інстанції із наданих суду медичних
документів було встановлено, що в січні
2013 р. позивачу ампутували пошкоджену в
ДТП ногу.

Зваживши на наведене, та враховуючи
характер завданих моральних страждань
і первісні вимоги позивача щодо
розміру моральної шкоди, судова
колегія вважає, що розмір моральної
шкоди судом першої інстанції
визначений правильно.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі висновків суду не спростовують
та з урахуванням обставин ДТП, при яких
були спричинені тілесні ушкодження
позивачу та моральна шкода, не
заслуговують на увагу.

Таким чином, судова колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги є не
суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що підстав до його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 18 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: