22-ц/772/501/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Вохмінова О.С.Категорія:
Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Вінницької області
в складі :

Головуючого: судді Сало Т.Б.,

Суддів: Зайцева А.Ю., Денишенко Т.О.

при секретарі Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області у цивільній справі
за скаргою ОСОБА_2 на дії начальника
Ленінського відділу ДВС Вінницького
міського управління юстиції, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду із
зазначеною скаргою, в якій просить
визнати дії суб'єкта оскарження,
неправомірними та покласти на
останнього обов'язок надати в судовому
засіданні письмову відповідь.

Ухвалою суду першої інстанції в
задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої
інстанції, а справу направити до суду
першої інстанції. Скарга мотивована
тим, що місцевим судом порушений
порядок вирішення його скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали цивільної
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 звернувся до Ленінського
відділу ДВС із заявою щодо надання йому
роз'яснення, а саме, пояснити як у
зведеному виконавчому провадженні
здійснюється контроль за діями
державних виконавців, щодо надходження
і розподілу коштів вкладників, що
надійшли на рахунки КС «Альянс
Україна».

Суд першої інстанції розглянув скаргу
ОСОБА_2 та постановив ухвалу в порядку
передбаченому розділом VII ЦПК України -
«судовий контроль за виконанням
судових рішень».

Однак колегія суддів не погоджується з
даним висновком суду першої інстанції,
і вважає, що вимоги ОСОБА_2 не повинні
розглядатись в порядку статей 383-388 ЦПК
України.

Так, 21.10.2013 року ОСОБА_2 звернувся з
письмовою заявою до начальника
Ленінського відділу ДВС з проханням
пояснити, як у зведеному виконавчому
провадженні здійснюється останнім
контроль за виконавчими діями
декількох державних виконавців.

Не отримавши відповідь, ОСОБА_2,
керуючись одночасно і Законами України
«Про звернення громадян», «Про
інформацію», і статтями 383-386 ЦПК
України, подав скаргу до суду на дії
начальника Ленінського ДВС.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2
є стягувачем у виконавчому провадженні
про стягнення з КС «Альянс Україна» на
його користь інфляційних втрат та 3%
річних (а.с.6).

Однак, ОСОБА_2 звернувся до начальника
виконавчої служби про надання пояснень
з приводу діяльності декількох
державних виконавців, і виклав факти,
які не стосуються виконання конкретним
державним виконавцем дій (чи його
бездіяльність) щодо виконавчого
провадження, в якому стягувачем є саме
ОСОБА_2

А тому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2
звернувся про надання йому правової
інформації (ст. 17 Закону України «Про
інформацію»), і за своїм змістом
витребовувана інформація має
загальний характер.

До цього ж, у заяві, ОСОБА_2 просить
відповідь надати якомога в стислий
строк, оскільки питання додаткового
вивчення не потребує, і зазначає при
цьому про строк - сорок п'ять днів. Даний
строк передбачений ст. 20 Закону України
«Про звернення громадян», і є
максимальним для розгляду звернень
громадян.

Враховуючи зміст заяви поданої до ДВС
та самої скарги до суду, колегія суддів
прийшла до висновку, що ОСОБА_2
звернувся до державної виконавчої
служби в порядку передбаченому
Законом України «Про звернення
громадян» та Закону України «Про
інформацію», відповідно до норм яких,
особи винні у порушенні цих законів
несуть цивільну, адміністративну або
кримінальну відповідальність,
передбачену законодавством України.

Переконання колегії суддів
ґрунтуються також та тому, що ОСОБА_2, як
сторона виконавчого провадження,
відповідно до ст. 12 Закону України «Про
виконавче провадження» має право, крім
інших, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку встановленому цим Законом.

ОСОБА_2 не звертався до начальника
виконавчої служби із відповідною
скаргою з приводу дій, рішень чи
бездіяльності державного виконавця з
питань виконавчого провадження, в
якому він є стороною. Це
підтверджується тим, що заява подана
ОСОБА_2 до виконавчої служби, не
відповідає вимогам ч. 7 ст. 82 Закону
України «Про виконавче провадження» в
якій зазначаються вимоги до скарги.

Крім зазначеного права, сторона
виконавчого провадження має право
заявляти клопотання, давати усні чи
письмові пояснення, висловлювати свої
доводи та міркування з усіх питань, але,
знову ж таки, з питань, що виникають у
ході виконавчого провадження (ст. 12
Закону України «Про виконавче
провадження». Такого
права, як звернення із заявою до
начальника виконавчої служби з приводу
надання роз'яснень щодо здійснення
контролю над діяльністю державного
виконавця, Законом України «Про
виконавче провадження» не передбачено,
а отже підстав для звернення до суду в
порядку статті 383 ЦПК України не має.

ОСОБА_2 використав своє право
передбачене ст. 1 Закону України «Про
звернення громадян», відповідно до
якої громадяни мають право звернутись
до органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що для захисту
порушеного при зверненні права на
отримання інформації, ОСОБА_2 повинен
звертатись до компетентного суду в
позовному провадженні, а не в порядку
глави 7-ї ЦПК України.

Отже, судом першої інстанції при
розгляді скарги ОСОБА_2 був порушений
порядок вирішення вимог ОСОБА_2, що в
силу п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України є
підставою для скасування ухвали і
передачі питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303, 304,
307, 312, 314 ЦПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 24 грудня 2013 року
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2
на дії начальника Ленінського відділу
ДВС Вінницького міського управління
юстиції - скасувати.

Скаргу ОСОБА_2 передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис)
Т.Б. Сало

Судді:
(підпис) Т.О. Денишенко

(підпис) А.Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Вінницької області
Т.Б. Сало