У Х В А Л А

24 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів:
Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

Колодійчука В.М.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 жовтня 2013 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Дніпропетровський
науково-виробничий комплекс
«Електровозобудування» про скасування
наказу, зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що
наказом начальника відділу кадрів за
погодженням начальника юридичного
відділу державного підприємства
«Дніпропетровський науково-виробничий
комплекс «Електровозобудування» № 271
від 08 жовтня 2012 року його було
відсторонено від займаної посади без
збереження заробітної плати. Підставою
відсторонення від займаної посади став
лист старшого слідчого СВ управління
МВС України на Придніпровській
залізниці Німенко А.С. про
відсторонення позивача від займаної
ним посади на період досудового
слідства, у зв'язку з порушенням
кримінальної справи. Позивач вважав, що
вказаний лист слідчого не може бути
підставою відсторонення його від
займаної посади, а відповідної
постанови про відсторонення його від
займаної посади слідчим не виносилось.
У зв'язку з чим просив скасувати наказ
про його відсторонення від займаної
посади, стягнути середній заробіток за
час вимушеного прогулу та моральну
шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 червня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з державного підприємства
«Дніпропетровський науково-виробничий
комплекс «Електровозобудування» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу у розмірі 32 551
грн 20 коп. та моральну шкоду у розмірі
1000 грн. В решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 жовтня
2013 року рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 05
червня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з рішенням
апеляційного суду, ОСОБА_3 подав
касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 листопада 2013
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження у вказаній
справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 жовтня
2013 року.

14 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_3
про перегляд судового рішення
необхідно відмовити з таких підстав.

На підтвердження підстав неоднакового
застосування судами норм
матеріального права, а саме: ст. 233 КЗпП
України, заявник послався та додав
копії ухвал Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року та від 16 жовтня 2013 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 Цивільного
процесуального кодексу України»
судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355, можуть бути
рішення: - Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ; - Вищого
адміністративного суду України; -
Вищого господарського суду України; -
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції; -
апеляційних судів загальної
юрисдикції, як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України» щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року N
697-V. Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано
одні й ті самі норми матеріального
права.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 жовтня
2013 року, про перегляд якого ставиться
питання, не відноситься до
вищевказаного вичерпного переліку
судових рішень та не є рішенням суду
касаційної інстанції, яким вирішено
спір по суті, а тому воно не може бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстав, передбаченої пунктом 1 частини
першої статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви
судових рішень, зокрема, ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року та від 16
жовтня 2013 року, не вбачається
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, оскільки
вищевказані рішення суду касаційної
інстанції ухвалені у справах, де
предмет спору, зміст позовних вимог не
є тотожними та ухвалені у справах за
різних встановлених судами фактичних
обставин, тому у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до державного підприємства
«Дніпропетровський науково-виробничий
комплекс «Електровозобудування» про
скасування наказу, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 жовтня 2013 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

В.М. Колодійчук

Д.О. Остапчук