У х в а л а

іменем україни

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О., Хопти
С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 28 листопада
2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати за ним Ѕ частину (на суму 132 483
грн 98 коп.) від розміру внеску
згідно попереднього договору про
укладення договору купівлі-продажу
квартири за адресою: АДРЕСА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 та зареєстровано в
реєстрі за № 3933, як майно на праві
спільної сумісної власності подружжя
та визнати за відповідачем ОСОБА_2 Ѕ
частину (на суму 132 483 грн 98 коп.) від
розміру внеску згідно попереднього
договору про укладення договору
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_1, який посвідчений приватним
нотаріусом Києво-Святошинського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3, та
зареєстровано в реєстрі за № 3933, як
майно на праві спільної сумісної
власності подружжя.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17
вересня 2011 року між ним та ОСОБА_2 був
укладений шлюб. На час звернення до
суду шлюб не розірвано, шлюбний договір
не укладався. 11 вересня 2012 року між
відповідачкою та ОСОБА_4 був укладений
попередній договір про укладення
договору купівлі-продажу квартири за
адресою: АДРЕСА_1, загальною вартістю 264
967 грн 95 коп., яка була сплачена у
повному розмірі продавцю за рахунок
коштів сімейного бюджету. Зазначав, що
ним було надано письмову згоду на
укладення попереднього договору, який
укладався в інтересах сім'ї, тому
внесок, сплачений ОСОБА_2, є спільною
сумісною власністю подружжя.
Домовленості стосовно поділу
вказаного внеску між сторонами
досягнуто не було.

Рішенням Корюківського районного суду
Чернігівської області від 14
серпня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, Ѕ частину
(на суму 132 483 грн 98 коп.) від розміру
внеску згідно попереднього договору
про укладення договору купівлі-продажу
квартири за адресою: АДРЕСА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 та зареєстровано у
реєстрі за № 3933, як майно на праві
спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_2, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, Ѕ частину (на
суму 132 483 грн 98 коп.) від розміру внеску
згідно попереднього договору про
укладення договору купівлі-продажу
квартири за адресою: АДРЕСА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3, та зареєстровано у
реєстрі за № 3933, як майно на праві
спільної сумісної власності подружжя.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 28 листопада
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати, рішення
суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що у разі поділу
майна, що є об᾽?єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не

визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором, при цьому визначив
частки сторін виходячи з суми внеску за
попередній договором у розмірі 264 967 грн
95 коп.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позову,
виходив із того, що сплачені ОСОБА_2 за
попереднім договором 263 769 грн є
авансовим платежем, а тому обраний
позивачем спосіб захисту, у розумінні
ст. ст. 61, 69 СК України, не відповідає
характеру порушення його права.

Установлено й це убачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено із додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Судами установлено, що сторони з 17
вересня 2011 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, 11 вересня 2012 року, між
ОСОБА_2, яка діяла в інтересах сім'ї, та
ОСОБА_4 було укладено попередній
договір купівлі - продажу квартиру
АДРЕСА_1. Загальна вартість квартири
становить 264 967 грн 95 коп.

При цьому ОСОБА_1 надав письмову згоду
на укладання попереднього договору в
інтересах сім'ї.

Як убачається з п. 2.1. зазначеного
договору з метою забезпечення
реалізації своїх намірів щодо
купівлі-продажу квартири та своєї
платіжної спроможності ОСОБА_2
сплатила ОСОБА_4 263 769 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір у
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Способи
захисту цивільних прав та інтересів
визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко -
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Апеляційний суд, врахувавши зазначені
вимоги закону, належним чином
перевірив доводи і заперечення сторін
та надані ними докази щодо спірного
майна подружжя та дійшов вірного
висновку про те, що вказані кошти є
авансовим платежем та фінансовим
забезпеченням виконання зобов'язань
щодо підписання основного договору, а
тому вони не підлягають поділу в
порядку ст.ст. 61, 69 СК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, доводи касаційної скарги,
матеріали витребуваної справи, зміст
оскаржуваного судового рішення, не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
ЦПК України як підстави для скасування
рішень.

Ураховуючи наведене та положення ст. 337
ЦПК України, колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу і
залишити рішення апеляційного суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 28 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко