АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/794/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа: № 641/3498/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Ізмайлової Г.Н.

суддів -
Коростійової В.І., Пшенічної Л.В.

за участі секретаря -
Остапович Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Комінтернівського
районного суду м.Харкова від 06 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики виконавчого
комітету Харківської міської ради про
позбавлення батьківських прав,
стягнення аліментів та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики виконавчого комітету
Харківської міської ради про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 р. ОСОБА_1 звернулася до суду
зі вказаним позовом.

Зазначила, що з ОСОБА_2 вона перебувала
в шлюбі, від якого вони мають сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 28
серпня 2006 р. дитина залишалася
проживати з нею, а ОСОБА_2 став
ухилятися від виконання батьківських
обов`язків - не надавав матеріальної
допомоги на утримання дитини, не
займався вихованням сина, не
спілкувався з ним, не цікавився станом
його здоров`я і навчанням. В той же час у
ОСОБА_3 склалися з її теперішнім
чоловіком ОСОБА_4 відносини як між
сином і батьком, він виховується у
повноцінній сім`ї і спілкування з
відповідачем негативно вплине на його
психологічний стан.

Виходячи з наведеного просила
позбавити ОСОБА_2 батьківських прав
відносно сина ОСОБА_3 і стягнути на її
користь аліменти на дитину у розмірі
1000,00 грн. на місяць.

Відповідач проти позову про
позбавлення його батьківських прав
заперечував, пояснив, що ОСОБА_1
перешкоджала йому у спілкуванні з
сином, на утримання якого він надавав
добровільно матеріальну допомогу.

В зустрічній позовній заяві просив
зобов`язати ОСОБА_1 виконувати рішення
органу опіки і піклування від 21 січня
2009 р. щодо спілкування з дитиною і
участі у вихованні його.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 06 грудня 2013 р.
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на її користь
аліменти на дитину у розмірі 1000,00 грн.
на місяць, в задоволенні позову про
позбавлення його батьківських прав
відмовлено.

Цим же рішенням ОСОБА_2 в задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення в частині відмови в позові про
позбавлення батьківських прав
скасувити і в цій частині ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її вимоги,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає виходячи з наступного:

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний
суд розглядає справу у межах позовних
вимог і доводів апеляційної скарги.

Отже, судовою колегією переглядається
рішення в частині відмови в позові про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є батьком
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з матір`ю ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
батьківських обов`язків по вихованню
дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду
України в п.15 постанови від 30 березня 2007
р. №3 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
ухилення батьків від виконання своїх
обов`язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і кожен в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов`язками.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав,
суд виходив з відсутності для цього
достатніх підстав.

Вказані висновки зроблено судом на
підставі пояснень свідків, в тому числі
педагогів, які як на одну з основних
причин складності відносин між сином і
батьком посилались на відсутність
порозуміння між батьками з приводу
вказаної проблеми.

Що стосується обов`язку батьків
утримувати дитину, то судом доведено,
що ОСОБА_2 добровільно надавав
матеріальну допомогу позивачці шляхом
поштових переказів, що також свідчить
про його піклування дитиною.

У п.15 вказаної постанови Пленуму
Верховного Суду України роз`яснено, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов`язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного і об`активного з`ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Відповідно до чинного законодавства
позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яка тягне за собою
серйозні правові наслідки як для
батька (матері), так і для дитини. Це
означає, що позбавлення батьківських
прав допускається лише, коли змінити
поведінку батьків в кращу сторону
неможливо, і лише при наявності вини в
діях батьків. В залежності від
конкретної ситуації в сім`ї
позбавленню батьківських прав можуть
передувати превентивні заходи впливу
на батьків (бесіди, попередження з боку
органів опіки і піклування, органів
внутрішніх справ, надання сім`ї
необхідної допомоги, накладення
адміністративної відповідальності).

Оцінюючи висновок Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики про доцільність
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав,
суд обґрунтовано зазначив, що до
звернення ОСОБА_1 до суду, вона не
зверталась до органу опіки та
піклування з приводу виконання ОСОБА_2
батьківських обов`язків відносно
дитини ОСОБА_3.

З огляду на наведене, на підставі ст.308
ЦПК України, судова колегія відхиляє
апеляційну скаргу ОСОБА_1 і рішення в
частині відмови в позові про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
залишає без зміни, як таке, що ухвалене
судом першої інстанції з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

В іншій частині рішення не
переглядалось.

Керуючись ст.ст.209, 218, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 06 грудня 2013 року в
частині відмови в позові про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
залишити без зміни.

В іншій частині рішення не
оскаржувалось і судом апеляційної
інстанції не переглядалось.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий -

Судді -