Справа № 119/9126/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2014 року Феодосійський
міський суд Автономної Республіки Крим
у складі :

головуючого судді - Блейз І.Г.

за участю секретаря - Копосової Н.І.,
Маричевої С.В,

позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Феодосія цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка
діє в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, треті особи - орган опіки
та піклування виконавчий комітет
Феодосійської міської ради, Державне
підприємство «Феодосійський
судомеханічний завод» -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися із відповідним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з
1982 року по 2012 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі. 02
листопада 2009 року родині надано
житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1.
У даному житловому приміщення
зареєстровані сторони. У листопаді 2009
року відповідач добровільно виїхав з
спірного житла та вселився у житлове
приміщення, що розташоване за адресою
АДРЕСА_3 У теперішній час він уклав
шлюб, проживає із родиною за вказаною
вище адресою. Під час виїзду відповідач
повідомив, що виїжджає назавжди та не
має бажання зберігати за собою право
користування спірним житлом. З моменту
виїзду відповідач не приймав жодних
заходів для повернення у квартиру,
перешкод йому ніхто не чинив.
Відповідач забрав усі свої речі, не
несе обов'язків щодо оплати за
комунальні послуги, не приймає участі у
поточному ремонті. Вказані вище
обставини стали підставою для
зверненням із відповідним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала з підстав,
викладених у позовній заяві. Додатково
пояснила, що на початку 2010 року
відповідач вселявся у спірну квартиру,
коли там проживала його матір, яку
доглядала позивач, однак у квітні 2010
року, після смерті матері, відповідач
знов зі скандалом, який сам влаштував,
виїхав та більше не повертався. Під час
скандалу відповідач збирав свої речі,
вимагав від позивачки віддати його
речі та кричав, що більше не
повернеться. Позивач пояснила, що між
нею та відповідачем існувала
домовленість, що останній не буде
претендувати на спірну квартиру, яка
залишиться дітям.

Інші позивачі у судове засідання не
з'явилися, сповіщені належним чином.

Представник позивачів у судовому
засіданні вимоги позову підтримала з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував з підстав, викладених у
письмових запереченнях. Додатково
пояснив, що, з 2006 року почав
зустрічатися з іншою жінкою та
проживав то із нею, то у родині. Коли
почалися сварки із дружиною, він
взагалі пішов з квартири, це відбулося
05 листопада 2009 року, коли він повідомив
дружину, що уходить. З квартири пішов
добровільно, потім повернувся, однак
дружна вивезла усе майно та вже змінила
замки. Коли

захворіла мати, відповідач повернувся
у спірну квартиру, де став проживати з
початку 2010 року разом із родиною та
матір'ю. Дружина усе майно повернула у
квартиру. Після знов почалися скандали,
а тому відповідач знов пішов з
квартири. Коли він повертався до
квартири, дружина надавала йому ключі.
Відповідач повернувся до квартири
після другого уходу, але ж тільки для
того, що б забрати решту своїх речей.
Відповідач неодноразово звертався до
своєї колишньої дружини, щоб
обговорити питання розподілу майна,
він хотів залишити їй квартиру, а собі
забрати підвал. Відповідач пояснив, що
19 грудня 2012 року він уклав із новою
жінкою шлюб та зараз проживає за
адресою АДРЕСА_3. За останній рік він не
повертався у квартиру, що скандалів
більше ну було. Відповідач пояснював,
що в нього є успадковане нерухоме
майно, однак воно розвалене та жити там
зараз не можна.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав з підстав, викладених
у письмових запереченнях.

Представники третіх осіб у судове
засідання не з'явилися, сповіщені
належним чином.

Суд, заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, допитавши
свідків, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що учасники процесу
зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10,
49,50), куди вселилися на підставі ордеру
№924 від 02 листопада 2009 року (а.с.12),
основним наймачем є відповідач.

Приміщення не має статусу «службове
житло».

Встановлено, що спірне приміщення мало
статус кімнат у гуртожитку, однак
відповідно до рішенням виконавчого
комітету Феодосійської міської ради
від 26 жовтня 2009 року №984 внесено зміни у
статус житлового приміщення вказаного
вище. та воно стало вважатися
квартирою.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбу розірвано
рішенням Феодосійського міського суду
АРК від 08 серпня 2012 року (а.с.11)

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які посилається як на підстави для
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше, ніж з
підстав і в порядку, визначених
законом.

Зі змісту положень статей
71,72 ЖК України вбачається, що з підстав
відсутності понад шість місяців у
жилому приміщенні член сім'ї наймача
(колишній член сім'ї) може бути
визнаний таким, що втратив право
користування цим приміщенням, якщо він
був відсутній протягом цього строку і
без поважних причин.

Згідно із ст. 64 ЖК УРСР, члени
родини наймача користуються тими ж
права та мають ті ж самі обов'язки, що й
наймач.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач посилався на свідчення
свідків.

Так, допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 пояснила, відповідач не
проживає у спірній квартирі понад 5
років. Свідок повідомила, що нічого не
знає про заміну замків та не знає, чи
повертався до квартир відповідача
після уходу.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що була
свідком того, як відповідач пішов з
квартири у 2009 році. Тоді він посварився
та сказав, що він уходить та більше
проживати тут не буде. Свідок пояснила,
що вона дуже тісно товаришує із
позивачкою ОСОБА_1. Про заміну замків
нічого не знає. Свідок пояснила, що
відповідач пішов добровільно, фактично
сварку влаштував він та сам збирав свої
речі.

Суд приймає до уваги дані свідчення
свідків, оскільки вони узгоджуються
між собою та фактично підтверджують
усе, про що розповідав сам відповідач.

Так, відповідач пояснював, що він пішов
добровільно з квартири до іншої жінки,
із якою познайомився у 2006 році. Уходив
та повертався у квартиру декілька
разів та фактично під час його
неодноразових уходів ніхто не
перешкоджав йому у поверненні.

З аналізу свідчень свідків та пояснень
відповідача суд дійшов висновку, що
відповідач втратив інтерес до спірної
квартири, оскільки він проживає у
зареєстрованому шлюбі із іншою жінкою
з грудня 2012 року, проживає за іншою
адресою, сам повідомляє, що з того
періоду, приблизно останній рік, вже
немає ніяких сварок. Про втрату
інтересу до квартири свідчить також

та обставина, що відповідач взагалі
навіть не пам'ятає, які його речі там
знаходяться та каже тільки взагалі, що
там залишилося спільне сумісне майно,
меблі тощо, про розподіл якого він до
теперішнього часу питання навіть не
ставив. Крім того слід зазначити, що
сам відповідач пояснював, що він
намагався розділити добровільно із
дружиною майно, залишивши їй квартиру,
а собі - підвал під нею.

Заперечуючи проти позиву, відповідач
повідомив, що фактично боїться тільки,
що його нова дружина може його вигнати
з будинку.

Таким чином, на теперішній час
відповідач не має бажання проживати у
квартирі, однак намагається зберегти
реєстрацію тільки з метою збереження
права на проживання у квартирі у разі
якщо із новою родиною відносини не
складуться.

Судом також не встановлено наявність
перешкод у користуванні квартирою
відповідачу з боку позивачів. Так,
згідно пояснень самого відповідача, до
2009 року він декілька разів залишав
квартиру та знов до неї повертався,
після сварки 2009 року він пішов з
квартири, однак у 2010 році повернувся та
став там проживати у зв'язку із
хворобою матері. Позивач надавала йому
ключі від квартири у 2010 році, не чинила
перешкод у користуванні. Крім того,
після того, як він вдруге пішов, він
декілька разів привозив у квартиру газ,
що свідчить про те, що відповідач мав
вільний доступ до квартири.

Суд не звертає увагу на заперечення
відповідача та його представника, що
відсутні підстави для задоволення
позову, оскільки наймачем квартири є
саме відповідач, тому що положення ст. 71
ЖК УРСР не мають жодних виключень з
цього приводу, тобто, якщо особа
відсутня у житловому приміщенні понад
встановлений законом строк, вона
втрачає право користування даним
приміщенням незалежно від того, чи є
дана особа наймачем або членом родини
наймача. Крім того, члени родини
наймача не позбавлені права звертатися
із позовом про визнання наймача таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням, якщо останній відсутній
понад встановлений законом строк.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач не проживає у спірній
квартирі з квітня 2010 року без поважний
причин за відсутності перешкод у
користуванні квартирою, а тому є
підстави для задоволення позовних
вимог.

Повний текст рішення складено 13
березня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 213-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН
НОМЕР_1, таким, що втратив право
користування житловим приміщення, що
розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ІПН НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 229,4
грн.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим м. Феодосія
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя (підпис)
І.Г.Блейз

З оригіналом згідно суддя
секретар