Справа № 1328/7952/12
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.02.2014 р.
Шевченківський районний суд м. Львова у
складі

головуючого - судді
Єзерського Р.Б.

при секретарі
Пришляк З.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа- державний нотаріус
Третьої Львівської державної
нотаріальної контори Семенюк Оксана
Євгенівна про визнання права
власності та про визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом

в с т а н
о в и в :

28.09.2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом, котрий, з врахуванням
змінених позовних вимог, та з подальшою
участю представника,- обґрунтовує тим,
що відповідачка ОСОБА_2 14 жовтня 2003 року
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом на весь будинок по
АДРЕСА_1, що свідчить про невизнання нею
права власності на частку спірного
майна, яке виникло у позивача, а також
позбавила позивачку права на
спадкування за законом.

Позивачка стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року відкрилась спадщина у зв'язку із
смертю ОСОБА_4. За життя ОСОБА_4 заповіт
не склав. Згідно ст. 529 ЦК Української
РСР при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частинах діти, дружина і батьки
померлого. Із ОСОБА_4 на час відкриття
спадщини за адресою АДРЕСА_1 проживали
та були прописані донька ОСОБА_1 (
доказом чого є печатка в паспорті про
прописку), донька ОСОБА_2 та дружина
ОСОБА_5. Перелічені особи є
спадкоємцями першої черги. Крім
перелічених осіб, спадкоємцем першої
черги, який відмовився від спадщини є
син спадкодавця, ОСОБА_6 ( особа
померла).

ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5, проживаючи
разом із ОСОБА_4 спільно вели
господарство, користувались та
управляли нерухомим майном. Після
смерті спадкодавця ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_5 фактично прийняли та вступили у
володіння спадщиною, оскільки
продовжували проживати та володіти
спадковим майном. За законом
спадкоємці першої черги одержали в
спадок по 13 рівних часток спадкового
майна.

З метою оформлення своїх спадкових
прав та одержання свідоцтва «про право
спадщину за законом», дружина
спадкодавця, ОСОБА_5, уповноважила свою
доньку - відповідача ОСОБА_2 бути її
представником в усіх державних органах
та організаціях в тому числі у
нотаріальній конторі. Позивачка
вказує, що копія доручення відсутня в
матеріалах спадкової справи № 646/2003 від
11.09.2003 року.

11.09.2003 року відповідачка ОСОБА_2
звернулась в Третю Львівську державну
нотаріальну контору з заявою № 1074 про
видачу свідоцтва про право на спадщину

11.09.2003 року, як стверджує позивачка,
невідома особа від імені ОСОБА_5 подала
в Третю Львівську державну нотаріальну
контору заяву № 661 про те, що ОСОБА_5 не
претендує на оформлення своїх
спадкових прав та на одержання
свідоцтва про право власності на
майно, яке було спільно придбане на час
шлюбу з померлим чоловіком, ОСОБА_4 у
зв'язку з пропуском шестимісячного
терміну на прийняття спадщини. Особу
заявника та справжність його підпису
державним нотаріусом не перевірено
оскільки підпис державного нотаріуса,
який би засвідчував такі дії,
відсутній.

Нотаріус Третьої Львівської державної
нотаріальної контори Семенюк Оксана
Євгенівна прийняла заяву про відмову
від даної особи, яка, на думку позивачки
порушила право ОСОБА_5, позбавивши її
права на спадкування майна померлого
чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5. При
житті вона не одержала
правовстановлюючого документу на
частку спадщини, то і не склала жодного
заповіту у стосовно майна, яке їй
належало.

Позивачка стверджує, що до дня і після
смерті ОСОБА_5 тривалий період
продовжувала проживати у будинку за
адресою : АДРЕСА_1. Таким чином,
керуючись ч 1 ст 1267 ч 3 ст. 1268 ЦК України
вважала, що фактично прийняла і увійшла
у володіння 1/2 частки від спадщини
матері, яка відкрилась після її смерті.

14.10.2003 року державним нотаріусом
Третьої Львівської державної
нотаріальної контори Семенюк О.Є.
посвідчено та зареєстровано в реєстрі
за № 2-3079 свідоцтво про право на
спадщину за законом. Цим свідоцтвом
нотаріус посвідчив право ОСОБА_2, як
спадкоємця до усього майна ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позивачка вважає, що оформляючи
оскаржуване свідоцтво, нотаріус
Третьої Львівської державної
нотаріальної контори належним чином не
перевірила коло спадкоємців та часток
належного їм майна, надавши право
відповідачці на спадкування за законом
усієї спадкової маси майна померлого
на підставі якого вона здійснила
переоформлення у свою власність всього
майна, а в подальшому і оформила
приватизацію земельної ділянки , яка
була виділена під обслуговування
спадкового нерухомого майна, чим
безпідставно позбавила права на
спадкування позивачку.

Позивачка ОСОБА_1, керуючись ст. 1269 ЦК
України, з метою юридичного оформлення
всіх прав на частку майна зі спадщини
покійних батька і матері, а також
одержання свідоцтва про право на
спадщину за законом, восени 2012 року
звернулась до Третьої Львівської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини. Однак
отримала відмову у зв'язку з
неможливістю внесення змін до Єдиного
реєстру заповітів, спадкових договорів
та спадкових справ, оскільки такі
зміни вносяться лише на підставі
судового рішення.

Просить суд : 1) визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 майна померлого ОСОБА_4,
яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1;
2)визнати свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, належне ОСОБА_2, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в
частині права власності на 1/2 майна
померлого ОСОБА_4, недійсним; 3)визнати
свідоцтво «про право на спадщину за
законом» від 14 жовтня 2003 року,
посвідчене державним нотаріусом
третьої Львівської державної
нотаріальної контори Семенюк О.Є. та
зареєструвати в реєстрі за № 2-3079 і
видане на ім»я ОСОБА_2 в 1/2 частці
недійсним; 4)зобов'язати державного
нотаріуса Третьої Львівської
державної нотаріальної контори
Семенюк О.Є. видати нові свідоцтва «про
право на спадщину за законом», кожному
спадкоємцеві, зазначивши спадкоємцями
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_4 його доньок ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
кожна з яких успадкували по 1/2 від
загальної частки спадкової маси майна
померлого батька; 5)зобов'язати
державного нотаріуса Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Семенюк О.Є. зареєструвати в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно право власності за
ОСОБА_1 на 1/2 нерухомого майна, яке
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у
відповідності до нового свідоцтва «Про
право на спадщину за законом» .

Представники позивачки ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 у судовому засіданні позов
підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове
засідання з'явилась проти позовних
вимог позивача заперечила.

Представник відповідачки ОСОБА_9 позов
заперечила мотивуючи тим, що
позивачка ОСОБА_1 після смерті
спадкодавця не вчинила жодної з дій, що
свідчать про прийняття спадщини, а
саме: фактично не вступила в управління
або володіння спадковим майном ; не
подала до державної нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини
заяви про відкриття спадщини. Ці дії
необхідно було вчинити протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини,
оскільки невчинення цих дій свідчить
про відмову від прийняття спадини.
Просить суд відмовити у задоволені
позову.

Відповідач - державний нотаріус
Третьої державної нотаріальної
контори Семенюк Оксана Євгенівна позов
заперечила та пояснила суду, що
оформлення оскаржуваного свідоцтва
вчинено на підставі чинного
законодавства та на підставі поданих
заяв спадкоємців. Просить суд
відмовити у задоволені позову.

З'ясувавши дійсні обставини справи,
підтвердженими в судовому засіданні
поданими доказами, суд вважає, що у
позові ОСОБА_1 слід відмовити з
наступних підстав:

Як зазначає у своєму листі Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ №
24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» якщо спадщина відкрилась
у період чинності ЦК УРСР,
застосовуванню підлягають норми ЦК
УРСР про належність спадщини
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
незалежно від оформлення права на
спадщину.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття падщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

Згідно ч 2 ст 553 ЦК УРСР вважається, що
відмовився від спадщини також той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчать про прийняття
спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно Методичних рекомендацій
Міністерства юстиції України щодо
вчинення нотаріальних дій, пов'язаних
із вжиттям заходів щодо охорони
спадкового майна, видачею свідоцтв про
право на спадщину та свідоцтв про
право власності на частку в спільному
майні подружжя від 29.01.2009 року ( надалі
Рекомендації) зазначено, що спадщина
вважалася прийнятою, якщо спадкоємець
фактично вступив в управління чи
володіння спадковим майном. Під
фактичним вступом у володіння або
управління спадковим майном, що
підтверджує факт прийняття спадщини,
слід мати на увазі різні дії
спадкоємця по управлінню,
розпорядженню і користуванню цим
майном, підтриманню його в належному
стані або сплату податків та інших
платежів тощо. Фактичний вступ у
володіння частиною спадкового
майна розглядається як прийняття
всієї спадщини, з чого б вона не
складалася і де б вона не знаходилась.

В п 3.4. Рекомендацій зазначено, що
відповідно до частини першої статті
549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло
підтверджуватися діями спадкоємців,
які за своїм характером свідчать, що в
шестимісячний строк з часу відкриття
спадщини вони фактично вступили в
управління або володіння спадковим
майном. Разом з тим, сам по собі факт
проживання в іншій частині будинку,
виділеній в натурі, зберігання
відсутньою особою реєстрації
(прописки) у спадковій частині будинку
не вважається прийняттям спадщини.

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" місцем
проживання визнається
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживала строком понад шість місяців
на рік . Реєстрацією визнається
внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації

Щодо даного питання є також роз'яснення
п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 року „Про
судову практику у справах про
спадкування" згідно якого доказом
вступу в управління або володіння
спадковим майном можуть бути : довідка
про те, що спадкоємцем було взято майно
спадкодавця, довідки про те, що
спадкоємцем після відкриття спадщини
сплачувались податки або страхові
платежі, оплачувались комунальні
послуги.

Судом також встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 на момент смерті спадкодавця
ОСОБА_4 з ним не проживала та фактично
не вступила в управління або володіння
спадковим майном, оскільки починаючи з
травня 2000 року і на сьогоднішній день
проживає за межами України в Італії.
Позивачкою збережено лише реєстрацію
(прописку) за адресою АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 звернулась до Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори восени 2012 року, тобто після
спливу шестимісячного строку з дня
відкриття спадщини.

Суд встановив, що 11.09.2003 року ОСОБА_2
звернулась в Третю Львівську державну
нотаріальну контору із заявою № 1074 про
видачу свідоцтва про право на
спадщину.14.10.2003 року відповідачка
отримала свідоцтво за № 2-3079 «про право
на спадщину за законом», видане
вищевказаною нотаріальною конторою.

Представник позивачки ОСОБА_7
стверджує, що 11.09.2003 року, невідома
особа від імені спадкодавця ОСОБА_5
подала в Третю Львівську державну
нотаріальну контору заяву № 661 про те,
що ОСОБА_5 не претендує на оформлення
своїх спадкових прав та на одержання
свідоцтва про право власності на
майно, яке було спільно придбане на час
шлюбу з померлим чоловіком, ОСОБА_4 у
зв'язку з пропуском шестимісячного
терміну на прийняття спадщини, а також
те, що особку заявника та справжність
підпису державним нотаріусом не
перевірено оскільки підпис державного
нотаріуса який би засвідчував такі дії,
відсутній

Згідно Закону України «Про нотаріат»:
«Якщо спадкоємець особисто з'явився до
нотаріуса за місцем відкриття
спадщини, то справжність підпису
такої особи на заяві засвідченню не
підлягає.

Нотаріус, відповідно до вимог статей
43, 44 та 45 Закону України "Про нотаріат" (
3425-12 ) (далі - Закон) встановлює особу
спадкоємця, про що на заяві робиться
відповідна службова відмітка.

З пояснень відповідачки ОСОБА_2 та
державного нотаріуса Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Семенюк О.Є. судом з'ясовано, що
дану заяву подала не невідома особа, а
мати позивачки та відповідачки ОСОБА_5,
яка особисто з'явилась до державного
нотаріуса Семенюк О.Є.та подала
вищезгадану заяву від 11.09.2003 року. У
суду немає підстав піддавати сумніву
дійсність заяви ОСОБА_5 № 661 від 11.09.2003
року та справжність її підпису на
такій.

Згідно зі статтями 10,11,60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
а суд розглядає справу на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, сприяючи
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Враховуючи наведене суд вважає, що в
судовому засіданні не підтверджені ті
обставини, на які посилається
позивачка, а саме посилання позивачки
ОСОБА_1 на реєстрацію за адресою
АДРЕСА_1 не є доказом проживання,
користування та управління нерухомим
майном спадкодавця.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 10,11,59,60 ЦПК України
суд вирішує цивільний спір на засадах
змагальності та диспозитивності, в
межах та на підставах заявленого
позову та на підставі наданих
сторонами належних і допустимих
доказів.

Суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані,
недоведені та безпідставні.

Керуючись ст. 549, ч 2 ст. 553 ЦК УРСР, ст.ст.
43, 44, 45 Закону України «Про нотаріат»,
ст.3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", враховуючи п. 2
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 року „Про
судову практику у справах про
спадкування", лист Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р , Методичні
рекомендації Міністерства юстиції
України щодо вчинення нотаріальних
дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо
охорони спадкового майна, видачею
свідоцтв про право на спадщину та
свідоцтв про право власності на частку
в спільному майні подружжя від 29.01.2009
року, ст.ст. 4, 10, 60, 212, 215 Цивільного
процесуального кодексу України суд, -

в и
р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа -нотаріус Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Семенюк О.Є., - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Шевченківський районний суд м.
Львова шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: Р. Б. Єзерський