АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/5509/13-ц
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/141/К/14
інстанції - Вікторович Н.Ю.
Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
м.
Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Остапенко В.О., Турік В.П.,

при секретарі - Абрамян Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі в порядку
ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у
справі матеріалами, за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про дату
судового засідання, та без фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу

цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне
рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що 25 липня 2006 року
між ним та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № DNH4KP24460427, згідно
умов якого останній отримав кредитні
кошти, у національній валюті, у розмірі
1852,50 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідач підтвердив
свою згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка» складає
між ним та Банком Договір, про що
свідчить його підпис у заяві.
Відповідно до умов укладеного договору
відповідач зобов'язався щомісяця
сплачувати кредит, нараховані
відсотки, комісію, а також інші витрати
згідно умов.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором,
станом на 08 липня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 25510,72 грн., з
яких: заборгованість за кредитом - 1852,50
грн.; заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 8085,57 грн.; пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань -
13881,66 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,
00 грн. та штраф (процентна складова) -
1190,99 грн., та яку разом із судовими
витратами в сумі 255 грн. 11 коп. позивач
просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 14
жовтня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового про задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд помилково
до спірних правовідносин застосував
строк позовної давності, не врахувавши,
що такий строк може бути застосовано
лише за заявою відповідача, а не за
ініціативою суду. Крім того, у ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» мова йде про позасудовий
порядок повернення споживчого кредиту.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 липня 2006
року між сторонами був укладений
кредитний договір № DNH4KP24460427, згідно
умов якого останній отримав кредитні
кошти, у національній валюті, у розмірі
1852,50 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором, станом на 08 липня
2013 року утворилась заборгованість у
розмірі 25510,72 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 1852,50 грн.;
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 8085,57 грн.; пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань -
13881,66 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,
00 грн. та штраф (процентна складова) -
1190,99 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що позивачем пропущено
строк позовної давності, тому його
вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Такого договору між сторонами укладено
не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася, або
могла довідатися про порушення свого
права, або про особу, яка його порушила.

Із матеріалів справи вбачається, що
укладений між сторонами договір №
DNH4KP24460427 від 25 липня 2006 року передбачає
строк дії з 25 липня 2006 року по 25 липня 2008
року, позивач же до суду з позовом
звернувся лише 06 серпня 2013 року, тобто
після того як сплив передбачений ст. ст.
257, 259 ЦК України строк позовної
давності.

Питання про поновлення пропущеного
строку позовної давності позивачем не
ставилося.

Як роз'яснив Вищій спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у Постанові № 5 від
30 березня 2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", враховуючи
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про окремі питання застосування
строків позовної давності» від 16.01.2013
року № 10-70/0/4-13 суди мають застосовувати
наслідки спливу строку позовної
давності при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин,
в тому числі, у спорах щодо споживчого
кредитування, тільки якщо подається
заява про застосування позовної
давності, застосування ж строку
позовної давності відповідно до п. 7 ч. 11
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» здійснюється виключно при
стягненні боргу в позасудовому порядку
не заслуговують на увагу, оскільки
відповідно до вказаного роз'яснення
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Зазначене роз'яснення стосується і
позасудового порядку вирішення спорів,
і в разі звернення з відповідним
позовом до суду.

Вищевказаний п. 31 постанови також не
містить роз'яснення, що застосування
строку позовної давності відповідно до
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» стосується і
здійснюється виключно при стягненні
боргу в позасудовому порядку.

Посилання представника позивача на те,
що судом першої інстанції невірно
застосовано п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», згідно
якого кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
якою (ч. 13) було доповнено ст. 11
вказаного Закону Законом України №
3795-VI від 22.09.2011 року «Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо врегулювання відносин між
кредиторами та споживачами фінансових
послуг», оскільки прикінцевими
положеннями даного Закону передбачено,
що дія цього Закону не поширюється на
кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності, тобто до 16
жовтня 2011 року, на думку колегії суддів
є такими, що не заслуговують на увагу,
оскільки Законом України № 3795-VI від
22.09.2011 року статтю 11 доповнено
частинами 12 і 13, якими передбачено,
відповідно, право кредитодавця за
погодженням із споживачем проведення
реструктуризації заборгованості за
договором, обов'язок кредитодавця
повідомити споживача про передачу
третій особі своїх прав за договором
про надання споживчого кредиту,
заборона ж вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, передбачена п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», в редакції, який діяв як на
час укладення між сторонами споживчого
кредиту та який діє на теперішній час.

Враховуючи вищевикладене, висновки
суду про відмову ПАТ КБ «Приватбанк» в
задоволенні позову грунтуються на
матеріалах справи та діючому
законодавстві, що регулює встановлені
правовідносини, доводи апеляційної
скарги висновки суду не спростовують
та не містять підстав для скасування
судового рішення.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" відхилити.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 14
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: