Справа №
провадження № 2з/201/54/2014
У Х В А Л А

25 березня 2014 року суддя Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
Демидова С.О., розглянувши заяву
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
про забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про
стягнення суми боргу, -

В С Т
А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
знаходиться вказана цивільна справа.

24 березня 2014 року до суду
надійшла заява представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення
позову, у якій останній просить
накласти арешт на автомобіль DAEWOO LANOS,
який належить ОСОБА_6, та вилучити
вказаний автомобіль, посилаючись на те,
що відповідач ОСОБА_3 відмовляється
добровільно повернути борг та може
відчужити наявне майно, за рахунок
якого можливе виконання рішення суду.

Розглянувши заяву, ознайомившись
з матеріалими справи, суд вважає, що
заява не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 153 Цивільного
процесуального кодексу України заява
про забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.3 ст. 151 Цивільного
процесуального кодексу України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч.1 ст. 152
Цивільного процесуального кодексу
України позов забезпечується
накладенням арешту та майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або і інших осіб та забороною вчиняти
певні дії.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просить
стягнути солідарно з відповідачів суму
боргу у розмірі 34 616 грн., яку ОСОБА_3
отримав від ОСОБА_5 та ОСОБА_1 під
розписку.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України
передбачено, що види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
роз'яснено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення позов,
який просить застосувати особа, котра
звернулася з такою заявою, позовним
вимогам. Вирішуючи питання про
забезпечення позову суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Враховуючи положення ст. ст. 151, 152 ЦПК
України та зазначені роз'яснення
Постанови Пленуму Верховного Суду
України, суд не находить підстав для
задоволення заяви про забезпечення
позову, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази реальної загрози
невиконання чи утруднення виконання
рішення суду у випадку його ухвалення
на користь позивача, та вказаний вид
забезпечення не є співмірним із
заявленими вимогами та виходить за
його межі.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 294 ЦПК України,
суд -

У
Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про
стягнення суми боргу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 5 днів з дня
отримання її копії.

Суддя
С.О.Демидова