Справа №468/817/13-ц 27.01.2014 27.01.2014 27.01.2014
Провадження №22-ц/784/223/14
Суддя першої інстанції: Янчук С.В.
Суддя - доповідач
апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів - Буренкової К.О., Крамаренко
Т.В.,

із секретарем - Романенко Ю.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Баштанського районного суду
Миколаївської області від 27 листопада
2013 року по цивільній справі

за позовом

ОСОБА_2

до

ліквідатора - арбітражного керуючого
Черепенко Вікторії Григорівни,

Новоіванівської сільської ради
Баштанськго району Миколаївської
області

про

визнання договору купівлі - продажу
дійсним та визнання права власності на
майно,

в с т а н о в и л а:

18 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ліквідатора-арбітражного
керуючого Черепенко В.Г.,
Новоіванівської сільської ради
Баштанського району Миколаївської
області про визнання договору купівлі -
продажу дійсним та визнання права
власності на майно.

Позивач зазначав, що 11 травня 2011 року
між ним та ліквідатором селянського
фермерського господарства ОСОБА_4 -
арбітражного керуючого Черепенко В.Г.
було укладено в простій письмовій
формі договір купівлі-продажу гаражу
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а
також складено акт прийому передачі
придбаного майна.

Посилаючись на те, що за придбаний
гараж він сплатив 5 000 грн., а
відповідачка Черепенко В.Г. ухиляється
від нотаріального посвідчення
договору, позивач на підставі ст. 220
ЦК України просив суд визнати договір
купівлі - продажу гаражу, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, укладений 11 травня
2011 року між ним та ліквідатором -
арбітражного керуючого Черепенко
В.Г. дійсним та визнати за ним право
власності на вказаний гараж.

Рішенням Баштанського районного суду
Миколаївської області від 27 листопада
2013 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким його
позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і
таке встановлено судом, 13 травня 2010
року постановою Господарського суду
Миколаївської області Селянське
фермерське господарство ОСОБА_4 (далі -
СФГ ОСОБА_4) визнано банкрутом, його
ліквідатором призначено арбітражного
керуючого Черепенко В.Г. (а.с.6).

12 травня 2011 року між ФГ ОСОБА_4
(продавцем) в особі ліквідатора
Черепенко В.Г. з однієї сторони і ОСОБА_2
(покупцем) укладено договір купівлі -
продажу № 1, за умовами якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупця гараж за адресою: АДРЕСА_1, а
покупець зобов'язався прийняти
матеріальні цінності та сплатити за
них 5000 гривен, на протязі 7 (семи)
календарних днів з моменту підписання
вказаного договору. Того ж дня сторони
уклали акт приймання - передачі гаражу
(а.с. 7-8).

Згідно квитанції від 12 травня 2011 року
№21 позивачем було сплачено за гараж
5 000 грн. (а.с. 44).

З довідки, виданої КП «Баштанське РБТІ»
26 січня 2012 року вбачається, що
нежитловий об'єкт автогаражу,
розташованого в АДРЕСА_1, зареєстровано
за СТОВ «Новоіванівське» на підставі
свідоцтва про право власності від 9
липня 2002 року, яке видано на підставі
рішення виконкому Новоіванівської
сільської ради Баштанського району
Миколаївської області від 28 червня 2002
року за № 5 (а.с.41).

Відповідно до повідомлення
Баштанської райдержадміністрації 1
вересня 2004 року було проведено
державну реєстрацію припинення
товариства з обмеженою
відповідальністю «Новоіванівське» у
зв'язку з рішенням Господарського суду
Миколаївської області про визнання
юридичної особи банкрутом, ліквідація
пройшла без визначення
правонаступника (а.с. 93).

Отже, ліквідатором СФГ «ОСОБА_4» -
Черепенко В.Г. продаж майна було
здійснено за відсутності
правовстановлюючих документів на
спірний гараж саме за цим
господарством.

За положеннями статті 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно статті 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 657 ЦК України (чинній на момент
укладання угоди) передбачено, що
договір земельної ділянки, єдиного
майнового комплексу, житлового будинку
(квартири) або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню,
крім договорів купівлі-продажу майна,
що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна зі сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Однак, це правило не застосовується,
якщо сторони не дійшли згоди щодо всіх
істотних його умов та щодо правочинів,
які підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

З урахуванням встановленого та
положень вказаних вище норм, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
обґрунтовано відмовив у задоволені
позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідачі визнали позовні вимоги
на увагу не заслуговують, оскільки не
спростовують обґрунтованих висновків
суду.

Доводи про те, що ухвалою
Господарського суду Миколаївської
області від 30 червня 2011 року
підтверджено факт продажу
відповідачем спірного гаражу, як
майна СФГ «ОСОБА_4» є
безпідставними, оскільки не мають
правового значення.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
ухваленого з дотримання норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баштанського районного суду
Миколаївської області від 27 листопада
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: