Справа № 480/870/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Войнарівського М.М.

при секретарі Куриляк Т.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

На підставу своїх вимог посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить 1/2частка житлового будинку № 17 з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Петрово-Солониха, вулиця Зоряна, який позивач отримав у спадщину після смерті 08 квітня 1992 року матері ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 24.10.2013 року за реєстровим № 2-524 Четвертою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області.

1/2 частка цього ж житлового будинку належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 05.03.1990 року виконкомом ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів Миколаївського району Миколаївської області, дублікат якого видано 05.10.2006 року виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. До цього часу до нотаріальної контори ніхто не звертався з приводу оформлення спадкових прав на частину житлового будинку померлої 13 березня 1999 року ОСОБА_4. Цілим житловим будинком позивач володіє після смерті своєї матері з 1992 року і продовжую добросовісно, відкрито, безперервно та більше 10 років володіти по сьогоднішній день. Той факт, що житловий будинок належав в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з'ясувався після наміру позивача зареєстрзвати право власності на цілий житловий будинок на підставі договору дарування, посвідченого 30.12.1991 року за реєстровим № 54 виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів Миколаївського району Миколаївської області. Таким чином просить визнати право власності за набувальною давністю на вищезазначене нерухоме майно.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав заяву відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує,розгляд справи просить провести без його участі.

Заслухавши позивача,дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст.328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Судом встановлено, факт, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2частка житлового будинку № 17 з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Петрово-Солониха, вулиця Зоряна, який позивач отримав у спадщину після смерті 08 квітня 1992 року матері ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 24.10.2013 року за реєстровим № 2-524 Четвертою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області.

1/2 частка цього ж житлового будинку за життя належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 05.03.1990 року виконкомом ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів Миколаївського району Миколаївської області, дублікат якого видано 05.10.2006 року виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. До цього часу до нотаріальної контори ніхто не звертався з приводу оформлення спадкових прав на частину житлового будинку померлої 13 березня 1999 року ОСОБА_4,що підтверджується повідомленням першої миколаївської Державної нотаріальної контори.

Цілим житловим будинком позивач володіє після смерті своєї матері з 1992 року і продовжує добросовісно, відкрито, безперервно та більше 10 років володіти по сьогоднішній день,що підтверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ст. 344 Цивільного кодексу України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Виходячи із першої необхідної умови, об'єктом володіння є житловий будинок №17 в с.Петрово-Солониха по вул.Зоряна, про що свідчить відповідна технічна документація.

Відповідно до повідомлення першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області,свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім'я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 лише в частині грошових вкладів

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла 09.02.2002року

Таким чином об'єкт володіння позивачем є законним, що підтверджується правовстановлюючим документом та технічним паспортом на житловий будинок, відповідно до якого вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, будинок та інші господарські будівлі і споруди не є аварійними та придатні для використання за призначенням. Добросовісність, давність володіння та безперервність полягає у тому, що позивач підтримує житловий будинок у належному стані, постійно робить в ньому поточний ремонт за власний рахунок, сплачує належні податкові платежі, комунальні послуги, обробляє земельну ділянку, на якій він розташований. Інші особи які б мали право на дане майно відсутні.

Тому суд приходить до висновку, що позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном на протязі більше 10 років.

Дані обставини підтверджуються довідками виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 314 від 25.03.2014 року та № 385 від 15.042014 року.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач у суді довів факт набуття ними права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі більше 10 років, а відповідач не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем.

На підставі ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328,344,392 ЦК України і керуючись ст.ст. 7,10,15,16,60,61,213-218,224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1,18.01.1940року народження право власності за набувальною давністю на нерухоме майно 1/2 частку житлового будинку №17 в с.Петрово-Солониха по вул.Зоряна,Миколаївського району Миколаївської області з відповідною часткою господарських будівель і споруд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М.Войнарівський

04.11.2014