Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/8/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Сліпенко Р.Ю.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

іменем України

18.03.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Голованя А.М., Кодрула М.А.,

за участю
секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 28 лютого
2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

23 січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
посилаючись на те, що відповідно до
договорів позики передала ОСОБА_5
грошові кошти на загальну суму 50 000
гривень, а саме: згідно розписки від 1
жовтня 2010 року - 10 000 грн., згідно
розписки від 21 січня 2011 року - 20 000 грн.,
згідно розписки від 25 січня 2011 року - 10
000 грн., згідно розписки від 17 лютого 2011
року - 10 000 грн. на строк до 1 березня 2011
року. 5 серпня 2010 року було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, внаслідок чого було змінено
прізвище з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. За життя
ОСОБА_5 борги не повернула. Спадкоємця
померлої являються її дочка ОСОБА_3 і
чоловік ОСОБА_4 Майном на яке
відкрилася спадщина являється:
земельна ділянка, квартира, приміщення
гаражів у м. Вінниця та Вінницькій
області, які належали подружжю ОСОБА_5
на праві спільної сумісної власності, а
також на праві приватної власності
належали житловий будинок в АДРЕСА_2 та
корпоративні права у TOB «Комбінат
харчових продуктів «Берегиня». 11 липня
2011 року позивач пред'явила вимоги до
спадкоємців за місцем відкриття
спадщини. Крім того, позивач вважає, що
борг підлягає поверненню спадкоємцями
з урахуванням індексу інфляції, згідно
із ч. 2 ст. 625 ЦК України, та неустойки.

Рішенням Гайворонського
районного суду Кіровоградської
області від 28 лютого 2013 року в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
доказам, ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення і
просить ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 надіслав суду
письмові заперечення на апеляційну
скаргу в яких зазначив, що спільно
нажитого майна у нього з ОСОБА_5 не було,
на час смерті дружини вони проживали
окремо, спадщину після її смерті він не
прийняв, вважає рішення суду законним
та обґрунтованим, а доводи апеляційної
скарги стосовно нього безпідставними.

Відповідач ОСОБА_3 письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
надіслала.

У судовому засіданні позивач
підтримала апеляційну скаргу та надала
пояснення про те, що суд неповно
з'ясував обставини справи, його
висновки є неправильними, що привело до
неправильного вирішення спору.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлена
належним чином про час та місце
розгляду справи у судове засідання не
з'явилася, надіслала клопотання про
розгляд справи без її присутності.

Відповідач ОСОБА_4, повідомлений
належним чино про час та місце розгляду
справи в судове засідання не з'явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачі по справі не прийняли
спадщину після смерті ОСОБА_5, а тому
пред'явлений до них позов є
безпідставним.

Проте з такими висновками суду
повністю погодитися неможна так, як суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Обставини, які мають юридичне значення
для правильного вирішення спору між
кредитором і спадкоємцем про стягнення
заборгованості за договором позики у
випадку смерті боржника є: прийняття
спадщини, наявність та розмір
спадкового майна, невиконання чи
неналежне виконання позичальником
зобов'язань за договором, пред'явлення
кредитором вимоги в межах строку,
визначеного законодавством.

Суд ці обставини не з'ясував неповно та
не дав їм належної правової оцінки.

Згідно приписів ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Вказаним вимогам рішення суду не
відповідає, а тому підлягає скасуванню
з ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 1
жовтня 2010 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 було
укладено договір позики, за умовами
якого остання отримала від позивача 10
000 грн. і зобов'язався повернути їх за
першою вимогою, що підтверджуються
розпискою (а.с. 8).

З 5 серпня 2010 року ОСОБА_5 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 і її
дошлюбне прізвище змінено на ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
повторно виданим відділом РАЦС
Вінницького міського управління
юстиції 15 квітня 2011 року (а.с. 13).

21 січня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5
було укладено договір позики, за
умовами якого остання отримала від
позивача 20000 грн. і зобов'язався
повернути їх за першою вимогою, що
підтверджуються розпискою (а.с. 9).

25 січня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5
було укладено договір позики, за
умовами якого остання отримала від
позивача 10000 грн. і зобов'язався
повернути їх за першою вимогою, що
підтверджуються розпискою (а.с. 10).

17 лютого 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5
було укладено договір позики, за
умовами якого остання отримала від
позивача 10000 грн. і зобов'язався
повернути їх 1 березня 2011 року, що
підтверджуються розпискою (а.с. 11).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 цього Кодексу
встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно правового висновку
Верховного Суду України,
сформульованого у постанові від 18
вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, за
своєю правовою суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як факт його укладення,
так і умови договору, а також
засвідчуючи отримання боржником від
кредитора певної грошової суми або
речей.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гайвороні
Кіровоградської області у віці 50 років
померла ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (а.с. 14).

На час смерті ОСОБА_5 грошові кошти,
отримані від позивача по справі, не
повернула, що підтверджується наявними
у позивача розписками.

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК
України).

До складу спадщини входять усі права
та обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті (ст.
1218 ЦК України).

Зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою
(ч. 1 ст. 609 ЦК України).

Спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Кожен із
спадкоємців зобов'язаний задовольнити
вимоги кредитора особисто, у розмірі,
який відповідає його частці у спадщині
(ч. 1 ст. 1282 ЦК України).

Аналіз цих правових норм дає
підстави стверджувати, що у зв'язку зі
смертю боржника за договором позики
зобов'язання повернути позику не
припиняється і переходить до
спадкоємців, які прийняли спадщину в
межах вартості отриманого у спадщину
майна.

Згідно інформаційної довідки із
Спадкового реєстру (спадкові справи та
видані на їх підставі свідоцтва про
право на спадщину), станом на 17 квітня
2013 року (а.с. 69), після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, Гайворонською
районною державною нотаріальною
конторою 2 червня 2011 року заведено
спадкову справу.

В матеріалах витребуваної
апеляційним судом спадкової справи,
заведеної Гайворонською нотаріальною
конторою після смерті ОСОБА_5,
міститься витяг зі Спадкового реєстру
(заповіти/спадкові договори) згідно
якого у Спадковому реєстрі відсутня
інформація про зареєстровані заповіти
ОСОБА_5 (а.с. 76).

У зв'язку з цим спадкування
здійснюється за законом.

Однак спадкоємці за законом із
заявами про прийняття спадщини до
нотаріальної контори не зверталися, а
спадкову справу заведено за вимогами
кредиторів померлої ОСОБА_5 до її
спадкоємців.

Із наявної у спадковій справі вимоги
ОСОБА_2 до спадкоємців померлої ОСОБА_5,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, про повернення коштів
на загальну суму 50000 грн. згідно
розписок від 1 жовтня 2010 року, 21 січня 2011
року, 25 січня 2011 року, 17 лютого 2011 року
(а.с. 86) вбачається, що така вимога
подана позивачем по справі до
нотаріальної контори 12 липня 2011 року,
тобто через три місяці і три дні після
відкриття спадщини, а отже в межах
строку встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК
України.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст.
1270 ЦК України передбачено, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має прийняти спадщину або не прийняти
її. Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив відмову від неї. Спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але на
час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм,
прийняття особою спадщини
обумовлюється або постійним
проживанням спадкоємця із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, або, в разі відсутності
наведених вище обставин - поданням до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст.
1270 ЦК України строк.

Виходячи із змісту ст. 1261 ЦК України
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5 являються: її повнолітня дочка,
ОСОБА_3, та чоловік, ОСОБА_4

Між сторонами по справі відсутній
спір про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4
являються спадкоємцями першої черги
після смерті ОСОБА_5 і відповідно до ч. 3
ст. 60 ЦПК України ці обставини
доказуванню не підлягають.

Зі спадкової справи вбачається, що
жоден із спадкоємців із заявою про
прийняття спадщини або про відмову від
її прийняття (ст. 1270 ЦК України) до
нотаріальної контори не звертався.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз'яснень
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» місцем відкриття
спадщини є останнє місце проживання
спадкодавця, яке визначається за
правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України.
Якщо спадкодавець мав кілька місць
проживання, місцем відкриття спадщини
вважається останнє місце реєстрації
спадкодавця.

Спадщина після смерті ОСОБА_5
відкрилася в м. Гайвороні
Кіровоградської області, де вона була
зареєстрована, проживала та померла.
Будь-які дані, які б вказували на інше
місце проживання спадкодавця в
матеріалах справи відсутні.

Заперечення на позов відповідача,
ОСОБА_4, про те, що після смерті дружини
він спадщину не прийняв так, як на час ї
смерті проживав окремо в АДРЕСА_1,
підтверджуються довідкою
Житлово-експлуатаційної контори м.
Вінниця (Т. ІІ а.с. 1) та відомостями
спадкової справи, в якій відсутня його
заява про прийняття спадщини.

У зв'язку з неприйняттям ОСОБА_4
спадщини, відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК
України, на нього не покладається
зобов'язання задовольнити вимоги
позивача, а тому колегія суддів вважає,
що пред'явлений до нього позов
задоволенню не підлягає.

Згідно довідки Гайворонського
районного сектору управління
Державної міграційної служби України в
Кіровоградській області від 11 травня
2013 року (а.с. 156) станом на ІНФОРМАЦІЯ_1
разом з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2, була
зареєстрована ОСОБА_3

Місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово ч. 1 ст. 29 ЦК
України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання» громадянин України,
а також іноземець чи особа без
громадянства, які постійно або
тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Статтею 3 цього Закону встановлено,
що реєстрація - внесення інформації до
Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції.

Аналіз вказаних норм Закону дає
підстави для висновку про те, що
зареєстроване місце проживання особи є
його офіційним місцем проживання у
якому, вважається, особа проживає
постійно або тимчасово. Цей факт може
бути оспорений і спростований іншими
доказами, які повинні достовірно
підтверджувати проживання особи у
іншому місці.

Пунктом 211 діючої на час відкриття
спадщини Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 3
березня 2004 року № 20/5, було передбачено,
що свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто тим, які постійно
проживали разом зі спадкодавцем чи
подали заяву нотаріусу про прийняття
спадщини. Доказом постійного
проживання разом зі спадкодавцем
можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом зі
спадкодавцем; копія рішення суду, що
набрало законної сили, про
встановлення факту своєчасного
прийняття спадщини; реєстраційний
запис у паспорті спадкоємця або в
будинковій книзі, який свідчить про те,
що спадкоємець постійно проживав разом
зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, та інші документи, що
підтверджують факт постійного
проживання разом зі спадкодавцем.

Суд першої інстанції не врахував
вищеназваних положень законодавства
та поклав у основу рішення пояснення
відповідача ОСОБА_3 про те, що на час
відкриття спадщини вона не проживала
разом з спадкодавцем , які всупереч ч. 3
ст. 10, ч. 1 3 ст. 60 ЦК України не
підтверджені доказами. Позивач цю
обставину не визнавала. Однак суд
доводи сторін не перевірив та ухвалив
рішення яке в цій частині ґрунтується
на припущенні, що згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК
України є недопустимим.

З урахування витребуваних
апеляційним судом за клопотаннням
позивача доказів про місце проживання
ОСОБА_3, колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області вважає, що на
станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, час відкриття
спадщини, спадкоємець ОСОБА_3 проживала
разом із спадкодавцем ОСОБА_5, а тому,
відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
вважається такою, що прийняла спадщину.
Відповідач ОСОБА_3 ухилилася від
доказування факту неприйняття нею
спадщини.

У зв'язку з цим та відповідно до ч. 1
ст. 1282 ЦК України на відповідача ОСОБА_3
покладається зобов'язання
задовольнити вимоги позивача, але в
межах вартості майна, одержаного у
спадщину.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина на наступне майно, яке
належало спадкодавцю:

майнове право на частку у
статутному (складеному) капіталі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Комбінат харчових
продуктів «Берегиня» у розмірі 11160 грн.,
що підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 158, 159);

3/50 частин будівель
ремонтно-механічної майстерні АДРЕСА_3
на першому поверсі площею 218,7 м кв, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_3, згідно
договору купівлі-продажу від 24 грудня
2005 року, зареєстрованому у Єдиному
державному реєстрі правочинів 24 грудня
2005 року (Т. І а.с. 248 - 249), ринкова вартість
яких, згідно висновку судової
інженерно-технічної експертизи
(оціночно-будівельна) від 30 січня 2014
року № 1680/13-21, становить 340218 грн. (Т. І
а.с. 212 - 230).

Загальна вартість цього майна
становить 351378 грн.

За змістом ст. 1296 ЦК України
отримання спадкоємцем, який прийняв
спадщину, свідоцтва про право на
спадщину є правом, а не обов'язком
спадкоємця. Відсутність у спадкоємця
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Таким чином неотримання спадкоємцем
свідоцтва про спадщину на спадкове
майно та нездійснення державної
реєстрації на майно, яке підлягає такій
реєстрації, не звільняє спадкоємця від
його зобов'язанням перед кредиторами
спадкодавця.

Крім вимог про стягнення
заборгованості за договором позики від
17 лютого 2011 року, позивач пред'явила
вимогу про стягнення із спадкоємців
індексу інфляції, трьох процентів
річних від простроченої суми та пені за
період з 1 березня 2011 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 377 грн. 67 коп. з яких,
згідно розрахунку (Т. І а.с. 20), сума
інфляційних втрат за березень 2011 року -
140 грн., три відсотка річних від
простроченої суми - 32 грн. 05 коп., пеня -
165 грн. 62 коп.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Так, як за договором позики від 17
лютого 2011 року (а.с. 11) ОСОБА_5
зобов'язалася повернути ОСОБА_2
отримані нею в позику 10000 грн. до 1
березня 2011 року і це грошове
зобов'язання не виконала, відповідно до
ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач має право
вимагати від спадкоємця сплати суми
боргу з урахуванням індексу інфляції і
трьох відсотків річних нарахованих з
часу виникнення прострочення боржника
до часу її смерті.

Сума індексу інфляції від
простроченої суми становить:

10000 х 101,4 % = 140 грн., де

10000 - грн., сума боргу,

101,4 - %, індекс інфляції за березень 2011
року.

Три проценти річних за період
прострочення становлять:

10000 х 3% : 365 х 39 = 32,05 грн., де

10000 - грн., сума боргу,

365 - днів на рік,

39 - днів, період прострочення.

Розрахунки позивача в цій частині є
правильними.

Так, як договором від 17 лютого 2011
року не обумовлено забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_5
неустойкою, то вимоги позивача про
стягнення пені у сумі 165 грн. 62 коп. є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Враховуючи, що вартість спадкового
майна перевищує розмір вимог позивача,
то позовні вимоги про стягнення з
ОСОБА_3 сума боргу з урахуванням
нарахованих індексу інфляції та трьох
процентів річних, що загалом становить
50172 грн. 05 коп., підлягають задоволенню.

Колегія суддів не приймає надіслані
ОСОБА_3 суду копії розписок від імені
ОСОБА_2 від 15 липня 2011 року (Т. ІІІ а.с. 3)
про отримання від ТОВ бухгалтера ТОВ
«Берегиня» 6450 грн. в рахунок погашення
боргів ОСОБА_5 та від 9 серпня 2011 року (Т.
ІІІ а.с. 4) про отримання від ОСОБА_3 1360
грн. в рахунок боргу ОСОБА_5 так, як
всупереч ч. 1 ст. 131 ЦПК України ці докази
відповідачем до суду першої інстанції
не подавалися, про наявність будь-яких
причин, з яких вони не могли бути
подані суду вчасно, відповідач не
заявила.

До того ж відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК
України письмові докази, як правило,
подаються в оригіналах. Натомість
відповідачем розписки надано в копіях,
виготовлених за допомогою
копіювальної техніки.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає
стягненню компенсація документально
підтверджених судових витрат позивач
на сплату судового збору (794 грн. - а.с.1,
45) та витрат на проведення судової
експертизи (2448 грн. - а.с. 244) пропорційно
розміру задоволених позовних вимог, що
становить 3209 грн. 58 коп.

Зважаючи на допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального і процесуального права,
оскаржуване рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Рішення Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 28
лютого 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість у сумі 50 172 (п'ятдесят
тисяч сто сімдесят дві) грн. 05 коп. та 3209
(три тисячі двісті дев'ять) грн. 58 коп.
компенсації судових витрат.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення боргу відмовити
повністю.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: