Провадження № 2/161/781/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

18 березня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді
Пушкарчук В.П

при секретарі Акайомовій Т.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання її такою, що
втратила право на користування житлом,
у зв'язку з відсутністю в ньому
тривалий час без поважних причин, а
саме: квартирою АДРЕСА_1. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що він на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 03.12.1998 року є власником даної
квартири. Крім нього в квартирі
зареєстрована і відповідач ОСОБА_2

Проте вказує, що в спірній квартирі
відповідач не проживає з 2005 року, коли
забрала з квартири всі свої особисті
речі та виселилася. Жодного разу після
того, як добровільно покинула житло, в
квартирі не з'являлася, не намагалася
вселитися, хоча має вільний доступ до
помешкання. Дані обставини на думку
позивача свідчать про те, що ОСОБА_2
втратила інтерес до даної квартири.

Своєю пропискою у належному позивачу
житлі відповідач створює перешкоди у
належному користуванні власністю,
оскільки плата за комунальні послуги
нараховується на відповідача, хоча
вона даним житлом не користується, не
користується і комунальними послугами.
Покликаючись на наведене, позивач
просив суд визнати відповідача такою,
що втратила право користування житлом
у вказаній квартирі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримано з підстав
викладених у позовній заяві, просив
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та
заперечувала проти задоволення позову.
Суду пояснила, що після розлучення з
чоловіком переїхала проживати до своїх
батьків у АДРЕСА_3. У 1998 році вони з
чоловіком отримали квартиру по вул.
Станіславського у м. Луцьку, де і були
зареєстровані. В цьому ж році вказану
квартиру вони продали і знову
зареєструвалися по АДРЕСА_1. На даний
час вона зареєстрована у спірному
житлі, оскільки як інвалід першої групи
проходить лікування в медичних
закладах м. Луцька, пенсію також
отримує в м. Луцьку. На спірне житло
вона не претендує, але вважає, що її
діти мають право на проживання на
проживання у спірному житлі, оскільки
вона з чоловіком ОСОБА_3, братом
позивача, разом приймали участь у його
будівництві - добудовували тимчасівку,
і проводили в ньому ремонт.

Заслухавши позивача та відповідача,
свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
проаналізувавши документи справи, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
до задоволення.

Відповідно до ст. 13 ЦК України
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. При
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. При здійсненні цивільних
прав особа повинна додержуватися
моральних засад суспільства. У разі
недодержання особою при здійсненні
своїх прав вимог, які встановлені
частинами другою - п'ятою цієї статті,
суд може зобов'язати її припинити
зловживання своїми правами, а також
застосувати інші наслідки, встановлені
законом.

Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України
позивач має право користуватися своїм
житлом на свій розсуд і має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування і
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 03.12.1998 року виданого згідно
розпорядження від 03.12.1998 року № 336-р (а.с.
4) квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1.

Згідно будинкової книги (а.с. 5-7) в
квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані на
даний час ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.04.1985 року
"Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового Кодексу України" у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи згідно висновку
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області від 20.11.2013 року (а.с. 9)
встановлено, що відповідач за даною
адресою не проживає з 2005 року по даний
час.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом .

Суд не бере до уваги заперечення
ОСОБА_2, оскільки свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні
підтвердили, що дійсно ОСОБА_2 з 2005 року
в спірній квартирі не проживає. Крім
того, відповідачем не надано жодних
доказів, що їй чинилися перешкоди
користування квартирою.

Отже, ОСОБА_2 у спірному житлі без
поважних причин не проживає понад один
рік, а тому втратила право користування
спірним житлом.

В судовому засіданні не встановлено
жодних доказів про те, що позивач чинив
перешкоди відповідачу у користуванні
спірним житлом.

Виходячи із наведеного, суд прийшов до
висновку, що відсутність відповідача у
спірному житлі понад 1 рік - встановлені
законом строки, не зумовлена поважними
причинами, а тому позов про визнання її
такою, що втратила право користування
житлом у квартирі АДРЕСА_1, підставний і
підлягає до задоволення.

При прийнятті рішення, суд
виходить з того, що факт реєстрації
відповідача за вказаною адресою,
впливає на права і обов'язки позивача.
Зокрема, позивач змушений здійснювати
оплату комунальних послуг виходячи з
кількості осіб, які є прописаними за
вказаною адресою. Реєстрація
відповідача призводить до вимушеної
більшої оплати за комунальні послуги.

Позивач на стягненні судових
витрат не наполягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215,
224, 226 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЖК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 внаслідок
відсутності в ньому понад встановлені
законом строки без поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги на рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук