Ухвала

іменем України

15 січня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Касьяна О.П., Парінової І.К.,Кафідової
О.В., Ступак О.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом прокурора
м. Донецька в інтересах держави в особі
Донецької міської ради до управління
комунальних ресурсів Донецької
міської ради, треті особи: Комерційне
підприємство Донецької міської ради
«Бюро приватизації і обміну житлового
фонду», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про
визнання недійсними розпоряджень
управління комунальних ресурсів
Донецької міської ради та свідоцтв про
право власності на житло, за касаційною
скаргою Донецької міської ради на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 14 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року прокурор м. Донецька
звернувся до суду з позовами в
інтересах держави в особі Донецької
міської ради, у яких просив визнати
недійсними розпорядження управління
комунальних ресурсів Донецької
міської ради від 7 грудня 2006 року № 7635
та від 16 червня 2006 року № 2344 про
передачу у приватну власність ОСОБА_6
та ОСОБА_8 квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в
будинку АДРЕСА_1, визнати недійсними
свідоцтва про право власності на житло
від 7 грудня 2006 року № 7635 та від 16 червня
2006 року № 2344.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на ті обставини, що будинок АДРЕСА_1 є
гуртожитком, який за рішенням
Виконавчого комітету Київської
районної ради м. Донецька від 15 грудня
1993 року визнаний не придатним для
проживання і роботи з його
реконструкції не проводились, кімнати,
передані у власність, не відповідають
вимогам, які пред'являються до квартир,
що передаються у власність громадян в
порядку приватизації, тому не можуть
бути об'єктом приватизації.

Крім того, розпорядження про передачу
кімнат у приватну власність підписано
не уповноваженою особою та не
скріплено печаткою, просив
задовольнити позов.

3 червня 2013 року рішенням Київського
районного суду м. Донецька позов
прокурора м. Донецька в інтересах
держави в особі Донецької міської ради
задоволено.

14 серпня 2013 року рішенням апеляційного
суду Донецької області рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі Донецька міська
рада просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно із законом, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що будинок, у якому розташовані
спірні кімнати, є гуртожитком, кімнати
не мають ознак квартири, які можуть
передаватись у власність, що є
підставою для задоволення позову.

Скасовуючи це рішення та ухвалюючи
нове, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що рішення про передачу
квартир у власність є законним,
оскільки будинок в якому знаходяться
квартири переведений у статус
житлового.

Крім того, власники квартир не залучені
до участі у справі як відповідачі, тому
підстав для задоволення позову немає.

Проте з таким рішенням суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
цим вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
будівля АДРЕСА_1 є гуртожитком та п. 2
рішення Виконавчого комітету
Київської районної ради м. Донецька від
15 грудня 1993 року «Про затвердження акта
районної комісії щодо визначення
технічного стану гуртожитку АДРЕСА_1»
визнана непридатною для проживання, а
роботи з її реконструкції не
проводились.

Крім того, судом апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням Виконавчого
комітету Донецької міської ради від 16
грудня 1998 року № 392/2 змінено правовий
статус гуртожитку для малих сімей на
жилий будинок та розпорядженням
Донецького міського голови від 25
червня 1998 року № 841 та акта
прийому-передачі від 18 січня 1999 року
передано до комунальної власності ЖЕО
Київського району м. Донецька.

На підставі заяви ОСОБА_6
розпорядженням управління комунальних
ресурсів Донецької міської ради № 2344
від 16 червня 2006 року йому видано
свідоцтво про право власності на
квартиру НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

На підставі заяви ОСОБА_8 на
приватизацію квартири та
розпорядження управління комунальних
ресурсів Донецької міської ради від
7 грудня 2006 року № 7635 ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 видано свідоцтво про
право спільної часткової власності на
квартиру НОМЕР_1 у цьому ж будинку по 1/7
частини кожному.

16 січня 2007 року ОСОБА_8
подарував ОСОБА_15 безоплатно 1/7 частини
квартири.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції .

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами (ч. 2 ст. 303 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції не виконав вимог ч. ч. 1 та 2 ст.
303 ЦПК України, не перевірив законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, ухвалив передчасне
рішення з порушенням вимог
процесуального права.

При цьому, посилаючись на рішення
виконкому Київської районної ради
м. Донецька від 16 грудня 1998 року, як на
доказ про те, що на момент передачі
квартир у власність громадян вони
відносились до державного житлового
фонду, суд не перевірив, чи було це
рішення предметом дослідження у суді
першої інстанції та чи були
передбачені законом підстави для його
залучення та посилання на нього при
ухваленні рішення, не дав цим
обставинам відповідної оцінки.

Крім того, пославшись як на підставу
для відмови у задоволенні позову на ті
обставини, що особи, які здійснили
приватизацію, не залучені до участі у
справі як відповідачі, не зазначив,
чому суд позбавлений можливості
розглянути позов щодо визнання
розпоряджень недійсними, де
відповідачем є управління комунальних
ресурсів Донецької міської ради, не
перевірив при цьому доводів позивача
та законності і обґрунтованості в цій
частині рішення суду першої інстанції,
ухвалив передчасне рішення з
порушенням вимог процесуального права.

Невиконання судом норм процесуального
права унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, є
підставою для скасування судового
рішення і направлення справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції,
як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення апеляційного суду Донецької
області від 14 серпня 2013 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Донецької міської
ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 14 серпня 2013 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:

О.П. Касьян

О.В. Кафідова

І.К. Парінова

О.В. Ступак