Справа № 729/1447/13-ц Провадження №
22-ц/795/263/2014 Головуючий у I інстанції:
Кузюра В. О.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

28 січня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Зінченко С.П., Ішутко В.М.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В,

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.
Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 11 грудня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и
в:

Рішенням Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 11 грудня 2013
року відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення скасувати та ухвалити
нове рішення по справі, яким
задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на те, що
рішення суду першої інстанції є
необґрунтованим, винесеним без
з'ясування судом обставин, що мають
істотне значення для справи та є таким,
що суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом першої інстанції при
ухваленні оскаржуваного рішення не
взято до уваги той факт, що згідно
висновку проведеної перевірки за
зверненням гр. ОСОБА_1 від 08.06.2013 року,
складеного лейтенантом міліції
Бобровицького РВ Смалій К.А.,
встановлено, що гр. ОСОБА_1 в жовтні 2012
року дала ОСОБА_2 телевізор LG, а остання
пообіцяла позивачу виплачувати
вартість телевізора у сумі 4800 грн.
частинами. Вказаний борг ОСОБА_2
повністю визнала та єдиною обставиною
неповернення боргу була відсутність
коштів у відповідача.

Апелянт вказує, що доказом, який
підтверджує укладення договору та
надання товару є сам товар, а саме
телевізор, який наразі знаходиться у
відповідача, що не заперечується
останньою. Також позивач зазначає, що
відповідач до моменту звернення ОСОБА_1
до суду, визнавала наявний в неї борг та
не заперечувала проти його повернення
позивачу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що у
жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 в якому
просила стягнути з ОСОБА_2 грошові
кошти в сумі 5500 грн., а також відсотки
інфляції за прострочення сплати боргу
в сумі 1650 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим,
що в 2012 році вона продала відповідачу
новий телевізор, марки LG вартістю 4800
грн. та усно домовилася з відповідачем
про виплату коштів за вказаний
телевізор до кінця 2012 року. Крім того,
позивач зазначала, що ОСОБА_2
неодноразово отримувала в її магазині
продукти харчування на загальну суму 700
грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 про
стягнення боргу, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
жодного належного доказу, який би
підтверджував укладення договору
купівлі-продажу телевізору та надання
в борг товарів.

З таким висновком погоджується і
апеляційний суд, оскільки він
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону та обставинам
даної справи.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Як зазначено в роз'ясненнях Верховного
Суду України, викладених - у Постанові
Пленуму «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, оскільки правом на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорювані
права, свободи чи інтереси них осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні, а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України
передбачено, що правочини фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутній
будь-який письмовий документ,
підтверджуючий укладення договору
купівлі-продажу телевізора та надання
товарів у борг, відсутні умови
вказаного договору, а з пояснень сторін
слідує, що жодний письмовий документ не
укладався.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що згідно висновку проведеної
перевірки за зверненням гр. ОСОБА_1 від
08.06.2013 року, складеного лейтенантом
міліції Бобровицького РВ Смалій К.А.,
було встановлено факт, що гр. ОСОБА_1 в
жовтні 2012 року дала ОСОБА_2 телевізор LG,
а остання пообіцяла позивачці
виплачувати вартість телевізора у сумі
4800 грн. частинами, апеляційний суд не
може брати до уваги, оскільки
витребувані матеріали перевірки
містять різні дані, які суперечать одні
одному та не можуть бути прийняті судом
як належний доказ.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд
не може погодитись з посиланнями
апелянта на те, що доказом, який
підтверджує укладення договору
купівлі-продажу телевізору та виплатою
його з розстрочкою є сам товар, який
наразі знаходиться у відповідача,
оскільки ОСОБА_2 зазначає, що вказаний
телевізор знаходиться у неї на
зберіганні і позивач може забрати його
у будь-який час.

Крім того, позивач, заявляючи позовні
вимоги про стягнення з відповідача
коштів за придбані в магазині продукти
харчування на суму 700 грн. не зазначив,
які саме продукти були придбані
відповідачем та за якою ціною, не надав
суду підтверджуючих документів, а
остання заперечувала факт придбання
нею продуктів харчування у позивача.

Враховуючи вказане, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції мотивовано зазначив у
рішенні суду про відсутність будь яких
належних та допустимих доказів, які б
підтвердили укладання договору
купівлі-продажу телевізору та надання
в борг товарів, оскільки вказаних
доказів апелянтом не було надано й до
апеляційного суду.

Намагаючись спростувати висновки суду,
апелянт не навів жодних суттєвих
обставин або нових доказів, які б дали
підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права та призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Зазначені доводи апелянта не можливо
визнати такими, що не враховані судом
першої інстанції та які свідчать про
незаконність оскаржуваного судового
рішення.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: