АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-791/945/14
І інстанції Кузьміна О.І.
Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 25 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової
Л.В.Суддів:Фурман Т.Г., Чиркової К.Г.при
секретарі:Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Суворовського
районного суду м.Херсона від « 30» січня
2014р. в справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, зазначаючи, що 28
лютого 2013 року відповідач, керуючи
автомобілем марки «Chery Amulet»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив
наїзд на нього, як на пішохода, який
переходив проїжджу частину дороги по
пр. 200 років Херсона в м.Херсоні,
рухаючись по пішохідному переходу у
напрямку зліва направо відносно
напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди йому було заподіяно тілесні
ушкодження, які відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень за критерієм
небезпеки для життя, у зв'язку з чим він
неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, ніс витрати на лікування і
втратив частину заробітку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6
відмовляється відшкодувати завдану
йому шкоду добровільно, позивач просив
суд стягнути з нього 21015,11 грн.
матеріальної шкоди, із яких: 19428,58 грн. -
витрати на лікування та 1586,52 грн. -
втрачений заробіток (дохід), а також 250
000 грн. - в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням суду від 30 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення заявлених ним
вимог, зазначаючи, що висновки суду
щодо відповідальності ОСОБА_6, як
володільця джерела підвищеної
небезпеки, що завдав шкоди, не
відповідають обставинам справи та
суперечать положенням ст. ст. 1187, 1195 ЦК
України.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу відповідач її доводи не визнав,
рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обгрутованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що 28 лютого 2013 року
близько 22год. 30 хвилин ОСОБА_6, керуючи
автомобілем «Chery Amulet», реєстраційний
номер НОМЕР_1, рухаючись по пр.. 200 років
Херсона зі сторони вул. Будьонного у
напрямку вул. Карбишева в м.Херсоні, в
районі перехрестя з вул. Некрасова,
здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5, який
переходив проїзну частину пр. 200 років
Херсона по пішохідному переходу у
напрямку зліва направо відносно
напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_5 заподіяні тілесні
ушкодження, які відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень за критерієм
небезпеки для життя.

За даним фактом було порушено
кримінальне провадження, яке
постановою від 19 грудня 2013 року слідчим
ВР ДТП СУ УМВС України в Херсонській
області закрито у зв'язку з відсутністю
в діях ОСОБА_6 складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст286
КК України.

При цьому слідчий виходив із того, що за
встановленими ним обставинами ОСОБА_6,
виконуючи Правила дорожнього руху
України (пункт 12.1 та 18.1) та рухаючись із
швидкістю 73км/год., мав змогу виявити
пішохода (ОСОБА_5) на відстані 24,9м, якої
відповідно до висновків автотехнічних
експертиз недостатньо для технічної
можливості уникнути наїзд на нього.

Крім того, слідчий вважав, що ОСОБА_5 не
вжив передбачених пунктом 4.4 Правил
дорожнього руху заходів для
забезпечення свого своєчасного
виявлення, як пішохода, іншими
учасниками дорожнього руху в темну
пору доби та в умовах недостатньої
видимості, що в свою чергу не дало
можливості водієві ОСОБА_6 належним
чином виконати вимоги пункту 18.1 Правил
дорожнього руху, який передбачає, що
водій транспортного засобу, що
наближається до нерегульованого
пішохідного переходу, на якому
перебувають пішоходи, повинен зменшити
швидкість, а в разі потреби зупинитися,
щоб дати дорогу пішоходам, для яких
може бути створена перешкода чи
небезпека /а.с. 4-5/.

Позивач не спростовує висновки
слідчого, як щодо обставин, при яких
стався наїзд, так і щодо відсутності в
діях відповідача складу кримінального
правопорушення, однак вважає, що
останній несе відповідальність за
завдану йому ушкодженням здоров'я
шкоду відповідно до ст. 1187 ЦК України.

Частиною п'ятою наведеної вище норми
матеріального права передбачено, що
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», з огляду на презумпцію вини
завдавача шкоди (частина друга статті
1166 ЦК) відповідач звільняється від
обов'язку відшкодувати шкоду(у тому
числі і моральну шкоду), якщо доведе, що
шкоду було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК,
пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).
Потерпілий подає докази, що
підтверджують факт завдання шкоди за
участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відсутність складу злочину, наприклад,
у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову у порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Погодившись з тим, що порушення
позивачем пункту 4.4 Правил дорожнього
руху та відсутність у відповідача
технічної можливості виявити пішохода
та уникнути наїзд на нього є
обставинами, що виключають
відповідальність ОСОБА_6 за завдану
ОСОБА_5 шкоду, суд не зважив на
положення наведених вище норм
цивільного законодавства і не
встановив наявність у спірних
правовідносинах непереборної сили або
умислу потерпілого, внаслідок яких
виникла шкода.

Ці обставини судом не досліджувалися і
відповідачем не доводилися, хоча без їх
з'ясування неможливо зробити висновки
щодо відповідальності ОСОБА_6 перед
ОСОБА_5

Не враховані судом також заперечення
ОСОБА_6 щодо меж його можливої
відповідальності у спірних
правовідносинах, зважаючи на те, що він
застрахував свою цивільну
відповідальність як власника наземних
транспортних засобів.

В порушення вимог ст.ст. 10, 33 ЦПК
України, суд належним чином не вирішив
заяву відповідача про залучення ПАТ
УСК «Гарант-Авто» до участі в справі як
співвідповідача, в той час, як
відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_6 виконав
передбачений ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язок щодо письмового
повідомлення страховика про
дорожньо-транспортну пригоду і згоди
на відшкодування позивачеві шкоди без
врахування обов'язку страховика
здійснити страхову виплату не дає.

При наведених обставинах колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги до ОСОБА_6 заявлені
ОСОБА_5 передчасно, а тому погоджується
з тим, що у задоволенні позову слід
відмовити, однак вважає за необхідне
виключити з мотивувальної частини
ухваленого судом першої інстанції
рішення висновки суду щодо відсутності
правових підстав для покладення на
ОСОБА_6 відповідальності за завдану
позивачеві джерелом підвищеної
небезпеки шкоду.

На підставі викладеного, ст.ст. 1187, 1194 ЦК
України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 частково
задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 30 січня 2014 року частково
змінити, виключити з його
мотивувальної частини висновки суду
щодо відсутності правових підстав для
покладення на ОСОБА_6 відповідальності
за завдану ОСОБА_5 джерелом підвищеної
небезпеки шкоду і вважати, що ОСОБА_5
відмовлено у задоволенні позовних
вимог, як передчасно заявлених.

В решті частині це ж рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді:(два підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя
Л.В.Пузанова