Справа № 2607/755/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

при секретарях - Кушніренко Ю. М.,
Дмитренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю
третіх осіб - ОСОБА_3, приватного
нотаріусу Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, Головного
управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_5
про визнання недійсним заповіту,
усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 за участю третьої особи
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Головного управління юстиції в м.
Києві, ОСОБА_5 про визнання заповіту
недійсним.

Ухвалою суду від 26.09.12р. було прийнято
до розгляду позов третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, Головне
управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_5
про визнання заповіту недійсним,
усунення від права на спадкування.

17.10.12р., під час судового засідання
представник ОСОБА_3 звернулася до суду
з клопотанням про залишення позову
ОСОБА_3 без розгляду. Ухвалою суду від
17.10.12р. позовну заяву ОСОБА_3 було
залишено без розгляду (т. 2, а.с. 11)

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка
ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася
спадщина на все належне їй майно.
Користуючись своїм правом, як
спадкоємиці 2-ої черги, ОСОБА_1
звернулася до 14 КДНК із заявою про
прийняття спадщини. Однак, в
нотаріальній конторі їй стало відомо,
що 18.06.10р. нині покійна ОСОБА_6 склала
заповіт, яким заповіла належний їй
житловий будинок НОМЕР_1 та відповідну
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, а
також кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_2

На думку ОСОБА_1, відповідний заповіт є
недійсним, оскільки на момент його
написання ОСОБА_6 не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

В обґрунтування правових підстав
позову позивач послалася на ст.ст. 1224,
1257, 1266 ЦК України.

Під час розгляду справи уповноважені
представники ОСОБА_1 підтримали
позовні вимоги в повному обсязі,
просили їх задовольнити.

ОСОБА_2 та її представники під час
розгляду справи проти задоволення
позову заперечували, посилаючись на те,
що до лютого 2011 року вона постійно
спілкувалась з ОСОБА_6 і остання була
задоволена обсягом піклування. ОСОБА_6
за життя ніколи не перебувала на обліку
у психіатра, її психічний стан не
викликав ні у кого сумнівів,
заповідальне розпорядження ОСОБА_6
своїм майном було її особистим
волевиявленням, вона повністю розуміла
значення своїх дій і керувала ними.

Приватний нотаріус КМНО ОСОБА_4
неодноразово зверталася до суду із
заявами про розгляд справи за її
відсутності. Крім того, в поданих
заявах нотаріус зазначала, що з
позовними вимогами не згодна. При
вчиненні нотаріальної дії -
посвідченні заповіту ОСОБА_6, діяла
згідно із вимогами законодавства
України, зокрема Закону України «Про
нотаріат», Інструкції «Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України». Під час бесіди з ОСОБА_6,
остання поводилась адекватно,
відповідала на запитання та з її
поведінки вбачалось, що вона в повній
мірі розуміє значення своїх дій (т. 1,
а.с. 33, т. 2, а.с. 122).

ОСОБА_3 у якості третьої особи свого
права на участь у судовому засіданні не
використала, про причини неявки не
повідомила.

Представник ГУЮ у м. Києві в судове
засідання не з'явився, направив до суду
лист, в якому просив розглянути справу
за відсутності представника
управління та постановити рішення на
розсуд суду (т. 1, а.с. 141).

ОСОБА_5 свого права на участь у судовому
засіданні не використав, про причини
неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
брали участь у справі, допитавши
свідків, з'ясувавши обставини справи та
дослідивши докази прийшов до висновку
про відмову в задоволенні позову
виходячи з наступного.

Згідно довідки про народження № 595/5.4
від 23.08.11р. батьками покійної ОСОБА_6 є:
мати - ОСОБА_8, батько - ОСОБА_9 (т. 1, а.с.
201). Крім того, з довідки про народження
№ 48 від 14.01.12р. вбачається, що зазначені
особи є батьками - ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 202).

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_1
вбчається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є її
батьками (т. 1, а.с. 205).

Таким чином, покійна ОСОБА_6 є ніким
іншим, як тіткою ОСОБА_1

За період життя, а саме 18.06.10р., ОСОБА_6
склала заповіт, згідно якого заповіла
належний житловий будинок НОМЕР_1 та
відповідну земельну ділянку, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та кв.
АДРЕСА_2 ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 209). Зазначений
правочин посвідчений нотаріусом КМНО
ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за
№ 1533.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 5).

04.08.11р. до 4КДНК із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6 звернувся
ОСОБА_5, який вважав, що має право на
прийняття спадщини на підставі ст.ст.
1263, 1266 ЦК України (т. 2, а.с. 31).

З аналогічною заявою 30.11.11р. до 4КДНК
звернулася і ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 42). Проте,
ОСОБА_2 зазначила, що приймає спадщину
на підставі заповіту.

Листом від 30.11.11р. нотаріальна контора
повідомила ОСОБА_5 про те, що він не
входить до складу спадкоємців, а також
в спадковій справі є заповіт на все
майно (т. 2, а.с. 46).

31.01.12р. ОСОБА_1 звернулася до
нотаріальної контори, за місцем
відкриття спадщини після померлої
ОСОБА_6, із заявою про прийняття
спадщини (т. 2, а.с. 80).

У відповідь на заяву ОСОБА_1, 4 КДНК
15.03.12р. повідомила, що свідоцтво про
право спадщину за законом на спадкове
майно після смерті ОСОБА_6 видати не
можливо, тому що пропущений строк для
прийняття спадщини (т. 2, а.с. 82). Крім
того, 01.09.12р. нотаріус 4КДНК направила на
адресу ОСОБА_1 лист про те, що останньою
не надано документів, що підтверджують
родинні відносини з померлою (т. 2, а.с.
88).

ОСОБА_1, у відповідності до ст. 1257 ЦК
України просить визнати заповіт
недійсним, оскільки вважає, що
складання оскаржуваного заповіту та
його зміст не відповідають волі ОСОБА_6

Актом комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи № 551
від 27.06.13р., проведеної на виконання
ухвали суду від 04.03.13р. встановлено, що
ОСОБА_6 страждала психічним розладом:
Органічне ураження головного мозку
судинного ґенезу (гіпертонічна
хвороба, церебросклероз), з
інтелектуально-мнестичним зниженням (F
06.8 згідно МКХ-10). В зв'язку з
протиріччями показів свідків з
медичною документацією виявити
ступінь наявних психічних порушень та
їх вплив на здатність усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними не
є можливим (т. 2, а.с. 223-228)

В порушення вимог ст.. 60 ЦПК України
позивачем не було наданодо суду
доказів, які б об'єктивно дали
можливість суду дійти висновку про те,
що покійна ОСОБА_6 під час складання
заповіту, 18.06.10р., не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

Відповідно до консультативного
висновку Київського міського
психоневрологічного диспансеру № 3 від
29.03.12р. ОСОБА_6 пройшла амбулаторно при
диспансері лікарняну консультативну
комісію, за результатами якої
встановлено діагноз: «Органическое
поражение ЦИС неутонченного генеза с
выраженным
интеллектуально-мнестическим
снижением» (т. 1, а.с. 60). Медичної
документації щодо звернення ОСОБА_6 до
психоневрологічного диспансеру до 2012
року позивачем не надано. Більш того, з
довідки Київського міського
психоневрологічного диспансеру № 3 від
16.11.12р. № 1974 вбачається, що по архівним
даним медична документація про
перебування ОСОБА_6 на обліку відсутня.

Дані про те, що покійна ОСОБА_6 саме у
день складання заповіту мала психічні
розлади чи страждала хронічним
психічним захворюванням в матеріалах
справи відсутні.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16 показали, що
ОСОБА_6 до приїзду ОСОБА_3 була не
доглянутою, інколи їх не впізнавала,
задавала однакові запитання, інколи
було помутніння розсудку.

Більше того, свідок ОСОБА_3, яка
повідомила, що є двоюрідною
племінницею ОСОБА_6, зазначила, що
тривалий час (до смерті ОСОБА_6)
проживала разом з нею, доглядала за нею,
оскільки по приїзду до ОСОБА_6, остання
була психічно нездоровою людиною.
Разом з тим, з відповіді ритуальної
служби спеціалізованого комунального
підприємства «Київський крематорій»
на запит суду вбачається, що станом на
18.04.12р. урна з прахом ОСОБА_6
зберігається як не отримана у
ритуальній службі (т. 1, а.с. 83).

Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
які були сусідами та знайомими
померлої за життя, даючи покази суду,
охарактеризували ОСОБА_6, на час
складання заповіту, як психічну
здорову та адекватну людину, яка не
скаржилась на втрату пам'яті.

Причиною спору між сторонами, на думку
ОСОБА_1, є порушення ОСОБА_2 права на
спадщину.

Правовідносини що виникли між
сторонами регулюються нормами
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК
України спадкування є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців) та здійснюється за
заповітом, або за законом та
відкривається внаслідок смерті цієї
особи.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Ст. 1233 ЦК України визначено, що
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю. Право
на заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається (ст. 1234 ЦК України).

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що ОСОБА_6 на підставі ст.
1234 ЦК України використала своє право на
заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України
призначила спадкоємцем свого майна
ОСОБА_2

Загальні вимоги до форми заповіту
визначені ст. 1247 ЦК України.

З наявної в матеріалах справи копії
заповіту вбачається, що він
посвідчений нотаріусом КМНО ОСОБА_4 в
межах її повноважень відповідно до
Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 1248 ЦК України
нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. Нотаріус може на
прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним.

Згідно акту комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи № 551
від 27.06.13р. у зв'язку з протиріччями
показів свідків з медичною
документацією виявити ступінь наявних
психічних порушень та їх вплив на
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними не є
можливим.

Позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК
України не надано суду жодних
об'єктивних доказів, які б
підтверджували, що волевиявлення
ОСОБА_6, як заповідача щодо
розпорядження своїм майном на випадок
смерті не було вільним та не
відповідало її волі.

Покази свідків не можуть бути прийняті
судом до уваги, оскільки мають значні
протиріччя

Беручи до уваги встановлені у судовому
засіданні обставини справи у їх
сукупності, досліджені докази, покази
свідків, суд, приходить до висновку про
те, що спадкові права ОСОБА_1 порушені
не були, а тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217,
1220, 1223, 1233-1235, 1247, 1248 ЦК України та
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218
ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
за участю третіх осіб - ОСОБА_3,
приватного нотаріусу Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Головного управління юстиції в м.
Києві, ОСОБА_5 про визнання недійсним
заповіту ОСОБА_6 від 18 червня 2010 року,
усунення від права на спадкування
після смерті ОСОБА_6 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. В. Васильченко