АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/537 /14
інстанції - Шавула В.С.
Справа № 2/205/857/13
Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.

суддів -
Лаченкової О.В., Варенко О.П.

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 08 липня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
дитини в твердій грошовій сумі,
стягнення додаткових витрат на дитину,
-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року позивачка звернулася до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог
зазначила, що перебувала у
зареєстрованому шлюбі із відповідачем,
який 01 грудня 2010 року розірвано
рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська. Від спільного
подружнього життя сторони мають дітей -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом з
позивачкою та перебуває на її
утриманні. Оскільки відповідач
допомоги на утримання дочки не надає,
просила суд стягнути з нього аліменти
на утримання дочки у твердій грошовій
сумі у розмірі 1 456,35 грн., починаючи з
дати подачі позову і до досягнення
дитиною повноліття та додаткові
витрати на дочку у розмірі 1 040,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 08.07. 2013 року
позовні вимоги позивача були
задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у
розмірі 1 456,35 грн. щомісячно, починаючи
з 02.01.2013 року і до досягнення дитиною
повноліття чи змін у майновому
становищі сторін, допустивши негайне
виконання рішення суду в частині
місячного платежу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
додаткові витрати на утримання
неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 у сумі
610,00 грн., разово. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання щодо судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду та
постановити нове, яким у позові
відмовити повністю, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції необхідно змінити в частинні
стягнення аліментів, а в частині
стягнення додаткових витрат на
утримання дитини - скасувати,
враховуючи наступне.

Судом встановлено, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 грудня 2010 року
розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
укладений 16 вересня 1989 року відділом
РАГС м. Нікополь, за актовим записом №
1151. Після розірвання шлюбу присвоєно
прізвище ОСОБА_2 - «ОСОБА_2» (а.с. 26-27, 45).

Від спільного подружнього життя
сторони мають неповнолітню дочку -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка перебуває на
утриманні позивачки (а.с. 28).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 в
частині стягнення аліментів, суд
першої інстанції вірно виходив із
положень ст. 180 СК України, згідно якої
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Але, стягуючи з відповідача на користь
позивачки аліменти на утримання доньки
у твердій грошовій сумі у розмірі 1 456,35
грн. щомісячно, суд першої інстанції не
врахував вимог ст. 182 СК України, згідно
якої при визначенні розміру аліментів
суд враховує: стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

Так, судом було застосовано положення
ст. 184 СК України, згідно якої
передбачено підстави визначення
аліментів у твердій грошовій сумі,
зокрема, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення. Однак, передбачені
цією статтею підстави не можуть
стосуватися відповідача, оскільки він
працює та має регулярний дохід, що
підтверджується довідкою про доходи
(а.с. 89-93).

За таких обставин, колегія суддів не
може визнати рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим в
частині визначення судом розміру
аліментів, які підлягають стягненню з
ОСОБА_1, тому в цій частині рішення суду
у відповідність до ст. 309 ЦПК України
повинно бути змінено. З урахуванням
обставин справи колегія суддів дійшла
висновку про необхідність стягнути з
відповідача на користь позивачки
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх
видів його заробітку (доходу) щомісяця,
але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи
стягнення з 02 січня 2013 року.

Що ж стосується рішення суду в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача додаткових витрат на дитину, в
сумі 610,00 грн., то колегія суддів вважає,
що рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Однак рішення суду в частині стягнення
з відповідача на користь позивача
додаткових витрат на дитину не
відповідає зазначеним вимогам Закону.

Так відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України
той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо).

До додаткових витрат на дитину
позивачка відносить екскурсію-подорож
до Криму з 22.10.2012 року по 25.10.2012 року,
вартість якої становить 1 220,00 грн., та
яка була сплачена ОСОБА_2

Однак, на думку колегії суддів, оплата
даної екскурсії не є додатковими
витратами на дитину, в розумінні вимог
ст. 185 СК України, а тому рішення суду в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог в частині
стягнення додаткових витрат на дитину.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2013
року в частині розміру стягнутих
аліментів - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України,
уродженки м. Нікополь, зареєстрованої
за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
до досягнення нею повноліття у розмірі
1/4 частини всіх видів його заробітку
(доходу) щомісяця, але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи
стягнення з 02 січня 2013 року.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2013
року в частині стягнення додаткових
витрат на дитину - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в її позовних вимогах
до ОСОБА_1 про стягнення додаткових
витрат на дитину.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: