Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Хилевича С.В., Рожина
Ю.М.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Рівненського районного суду
Рівненської області від 15 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
публічне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Країна" про
відшкодування майнової шкоди та
стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду
від 15 листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11619
грн. 61 коп. - за завдану майнову шкоду та
2000 грн. 00 коп. - за завдану моральну
шкоду; стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 728 грн. 44 грн. - за завдану майнову
шкоду та 3500 грн. 00 коп. - за завдану
моральну шкоду.

Вирішено питання розподілу
судових витрат: стягнуто з ОСОБА_3 на
користь Рівненського районного суду
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

В задоволенні решти заявлених
позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_3 покликається на ухвалення
рішення судом першої інстанції з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що порядок
відшкодування шкоди, пов'язаної з
фізичним знищенням транспортного
засобу,встановлено ст.30 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", який згідно ст.8 ЦК України
може застосовуватися не лише
страховиком, а й іншими особами, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки та відповідають
за завдану шкоду.

Транспортний засіб вважається
фізично знищеним, якщо його ремонт є
технічно неможливим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням ТЗ фізично знищеним.

Судом першої інстанції не взято
до уваги, що позивачка ОСОБА_1 визнала
свій транспортний засіб фізично
знищеним.

Відповідно до п.14, 15 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки" №4 від 01.03.2013 року ремонт
транспортного засобу вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо- транпсортної пригоди.
Ухвалюючи рішення про стягнення на
користь потерпілого відшкодування
вартості майна, суд з урахуванням
принципу диспозитивності, тобто за
заявою заподіювача шкоди одночасно
повинен вирішити питання про передачу
цього майна особі, відповідальній за
збитки, проте судом не вирішено питання
щодо передачі для нього автомобіля
"ВАЗ-21114".

Суд не врахував того, що на момент
здійснення дорожньо-транспортної
пригоди вартість нового аналогічного
транспортного засобу складала 52100 грн.,
тому сума відшкодована страховою
компанією повністю влаштовувала
позивачку, за яку вона провела ремонт
пошкодженого автомобіля та продала
його за ринковою вартістю, що
намагалась приховати від суду.

Судом не враховано, що відповідно
до п.16 умов договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності №30/012684 та полісу
№ВС3426073 ліміт відповідальності за
страховим полісом складав 51000 грн. за
завдання майнової шкоди та 2500 грн.
моральної шкоди,а тому якби сума
страхового відшкодування не
влаштовувала б позивачку, вона мала
можливість звернутися до страхової
компанії щодо оплати такої суми.

Вказує, що травми, які були
отримані позивачами носили характер
легких тілесних ушкоджень. Лікування
ОСОБА_1 тривало з 16.01. 2009 року по 21.01.2009
року (6 днів), лікування ОСОБА_2 тривало з
16.01.2009 року по 28.01.2009 року (13 днів).
Препарати, що були необхідні для
лікування відсутні в представлених
позивачами фіскальних чеках.

Просить рішення Рівненського
районного суду від 15 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити за їх
безпідставністю, недоведеністю та
пропуском строку позовної давності; в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити з тих же підстав.

У випадку задоволення вимог
ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідача матеріальної шкоди,
заподіяної їй як власнику
транспортного засобу, вирішити питання
про передачу ОСОБА_3 автомобіля
"ВАЗ-21114", державний номер НОМЕР_1,
пошкодженого в дорожньо-транспортній
пригоді, який не може
використовуватися за призначенням,
однак має певну цінність або повернути
різницю коштів отриманих від його
продажу за мінусом суми виплаченого
ОСОБА_1 страхового відшкодування ПАТ
"СК "Країна" розміром 36127 грн. 40 коп.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 вказують, що судом першої
інстанції невірно визначено характер
правовідносин, що склалися між
учасниками судового процесу.

Вказують, що із аналізу норм ст.1, 9
Закону України "Про страхування", ст.22,
979 ЦК України вбачається, що страхове
відшкодування та реальні збитки не є
тотожними поняттями.

Вважають, що суд мав брати до уваги
належний та допустимий доказ - висновок
експерта №13 від 28.03.2009 року, відповідно
до якого матеріальний збиток, завданий
власнику автомобіля в результаті
пошкодження останнього при ДТП 16.01.2009
року на момент проведення експертизи
складає 71489,00 грн.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
виплати (страхового відшкодування) для
повного відшкодування завданої нею
шкоди зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Розмір відшкодування становить 35361,60
грн.

Вказують,що визначений та стягнений
судом першої інстанції розмір
моральної шкоди не відповідає
критеріям розумності та
справедливості.

Негативні наслідки
дорожньо-транспортної пригоди є
довготривалими, оскільки з вини
відповідача питання відшкодування
майнової та моральної шкоди
затягнулося на 4 роки.

Просять змінити рішення
Рівненського районного суду від 15
листопада 2013 року: стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі
35361,60 грн., за завдану моральну шкоду -
10000 грн. 00 коп., а всього 45361,60
грн.;стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 1047,51
грн., за завдану моральну шкоду - 10000 грн.
00 коп., а всього 11047, 51 грн.

В запереченнях на апеляційну
скаргу позивачів ОСОБА_3 вказує, що під
час попереднього слідства по
кримінальній справі його рідні
неодноразово зверталися до потерпілих
щодо відшкодування витрат на лікування
та ремонту автомобіля, однак останні
наполягали на порушенні кримінальної
справи та відмовлялися від будь-яких
коштів.

Стягнення матеріальної шкоди на
ремонт автомобіля в розмірі 35361,35 грн. є
надуманим і вважає абсурдним висновок
експерта, за яким вартість
пошкодженого автомобіля становить
71489,00 гривень, тоді як вартість нового
автомобіля становила 52100 грн., про що у
судовому засіданні не заперечувала
позивачка ОСОБА_1

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1
та ОСОБА_2 залишити без задоволення,
його апеляційну скаргу задовольнити і
скасувати рішення суду першої
інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2
підлягає відхиленню, апеляційна скарга
ОСОБА_3 - до часткового задоволення, а
рішення суду першої інстанції - зміні в
частині відшкодування майнової шкоди
на користь ОСОБА_1.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
вироком Рівненського районного суду
від 08 вересня 2011 року ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України та
визначено покарання у виді обмеження
волі на строк два роки. На підставі ст.75
КК України ОСОБА_3 звільнено від
відбування призначеного покарання з
випробуванням.

Відповідно до п. "в" ст.1 Закону України
"Про амністію у 2011 році" від 08.07.2011 року
ОСОБА_3 звільнено від призначеного
судом покарання.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції вірно
виходив з доведеності факту
пошкодження автомобіля позивачів у
дорожньо-транспортній прнигоді з вини
відповідача, а при визначенні розміру
відшкодування - з акту оцінки
автомобіля від 8 квітня 2009 року,
відповідно до якого вартість
матеріального збитку складає 42 358
гривень 16 коп., та визначеного розміру
страхового відшкодування ПАТ "Страхова
компанія "Країна", яке і було виплачено
ОСОБА_1 в жовтні 2009 року та у березні 2010
року у загальному розмірі 36127 грн. 40
коп., що сторонами не оспорюється.

Судом вірно відхилено висновок
експерта від 28 березня 2009 року,
відповідно до якого матеріальний
збиток , завданий власнику
пошкодженого автомобіля складає 71 489
гривень,оскільки судом було
встановлено, що автомобіль позивачкою
реалізовано і власник автомобіля не
оспорювала суму встановленого розміру
збитку при визначенні розміру
страхового відшкодування.

Із наданої в судовому засіданні
довідки вбачається, що ОСОБА_1 продала
приватному підприємцю ОСОБА_4 побитий
автомобіль ВАЗ 21114 (НОМЕР_2), який не
підлягав відновленню на запчастини за
2000 грн. 00 коп.

Враховуючи роз'яснення, що містяться в
п.14 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних прав
"Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішення спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки", розмір
визначеної судом першої інстанції
майнової шкоди підлягає зміні за
мінусом суми від реалізованого
автомобіля (2000 грн. 00 коп.).

Рішення суду в частині вирішення
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди та понесених позивачами витрат
на лікування відповідає обставинам
справи, наданим доказам та вимогам
закону.

За загальним правилом особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених ч.2
цієї статті.

Суд першої інстанції
обґрунтовано, виходячи з засад
розумності і справедливості,
встановлених ч.3 ст.23 ЦК України, дійшов
вірного висновку про визначення
розміру грошового відшкодування
моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в
розмірі 2000 грн. 00 коп., а на користь
ОСОБА_2 - 3500 грн., що відповідає обсягу і
глибині їх душевних страждань.

Розмір витрат на лікування судом
визначено на підставі наданих
позивачами касових чеків, при цьому
вірно не враховано витрати на
благодійний внесок лікарні.

Рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційних скарг не спротстовують
викладених в ньому висновків (за
винятком визначення розміру майнової
шкоди в частині пошкодженого
автомобіля).

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного
суду Рівненської області від 15
листопада 2013 року змінити: стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9619 грн. 61 коп.
(дев'ять тисяч шістсот дев'ятнадцять
гривень і шістдесят одну копійку) на
відшкодування майнової шкоди.

В решті рішення Рівненського
районного суду Рівненської області від
15 листопада 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Хилевич С.В. Рожин Ю.М.