РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 123/13800/13-ц

Номер провадження 2/123/451/2014

31.01.2014 року Київський районний
суд м. Сімферополя в складі:

головуючого - судді Тонкоголосюка О.
В.,

при секретарі - Галаган Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу та моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та
ОСОБА_2 був укладений договір позики
від 09 лютого 2013 року, відповідно якого
остання отримала від нього грошову
позику в розмірі 32800 доларів США, яку
зобов'язалась повернути в строк до
07.08.2013 року. Крім того, 08.02.2013 року ОСОБА_2
отримала від ОСОБА_1 грошову позику в
розмірі 168000 грн., при цьому
зобов'язалась повернути її в строк до 08
грудня 2013 року, у відповідності до
відповідного графіку. Проте, ОСОБА_2
повернула лише частку боргу в розмірі
30000 грн., решту частку боргу до цього
часу не повернула. Позивач просить
стягнути з відповідача на його користь
решту боргу в примусовому порядку,
моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а
також судові витрати з приводу
звернення до суду, витрати на правову
допомогу в розмірі 5000 грн..

Позивач в судовому засіданні заявлені
вимоги підтримав в повному об'ємі.

Представник відповідача позов визнав
частково, посилаючись на те, що ОСОБА_2
повернула позивачу більшу частку боргу
ніж 30000 грн., на даний час загальний борг
по двом договорам залишився в розмірі
105 000 грн., що підтверджується розпискою
позивача від 25.09.2013 року, оригінал якої
був долучений до матеріалів справи.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими
не забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності. Сторони мають
рівні права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду
повно та всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дослідити всі докази в їх сукупності.

Судовим розглядом встановлено, що
сторони по справі 08 лютого 2013 року
уклали договір позики, за умовами якого
ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 168000
грн. та зобов'язалась повернути вказані
кошти в строк до 08 грудня 2013 року, у
відповідності до графіку погашення,
про що надала відповідну розписку
написану власноруч (а.с.5).

09 лютого 2013 року сторони по справі
уклали договір позики, за умовами якого
ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 32880
доларів США та зобов'язалась повернути
вказані кошти в строк до 07 серпня 2013
року, у відповідності до графіку
погашення, про що надала відповідну
розписку написану власноруч (а.с.7).

У відповідності до власноруч написаної
позивачем розписки, останній 11 серпня
2013 року забрав у ОСОБА_215000 грн. в
рахунок загального боргу 130000 грн.,
залишок на 11.07.2013 року 115 000 грн. (а.с.40).

18 серпня 2013 року ОСОБА_1 забрав у ОСОБА_2
в рахунок боргу 5000 грн. в рахунок
загального боргу 130000 грн., залишок 110 000
грн. на 18.07.2013 року (а.с.41).

25 вересня 2013 року ОСОБА_1 забрав у
ОСОБА_2 в рахунок боргу 5000 грн. в рахунок
загального боргу 130000 грн., залишок 105 000
грн. на 25.08.2013 року, чого не заперечувала
в судовому засіданні представник
позивача (а.с.43).

Решту суми боргу ОСОБА_2 досі не
повернула, що з'явилося підставою
пред'явлення даного позову.

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж ро ду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших ре
чей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України, передбачає, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно до ст. ст. 526,527,530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином у встановлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно з положеннями ст.ст. 530, 612 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк. Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняються на підставах
встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтвердженні
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Як вказано в аб. 4
п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду
№ 2 від 12.06.2009 року "Про застосування
норм цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції"та п. 12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року "Про судову практику про
визнання правочинів недійсними"
виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з
урахуванням положень частини першої
статті 218 ЦК, не може підтверджуватися
показаннями свідків наявність
правовідносин, що виникають з
правочинів, для яких законом
установлено письмову форму та не може
доводитися свідченням свідків не лише
заперечення факту вчинення правочину
або оспорювання окремих його частин, а
й факт його вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.

Суд не приймає до уваги твердження
представника відповідача про те, що
вона фактично повернула суму боргу в
розмірі 32880 доларів США, оскільки
останнім не було надано жодного доказу
на підтвердження цього, крім того в
договорі позики від 09.02.2013 року
встановлений графік погашення боргу,
але жодного підпису позикодавця чи
позичальника про повернення боргу
немає.

Згідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України,
зобов'язання має бути виконане у
грошовій одиниці України - гривні. Крім
того, ч. 2 ст. 533 ЦК України, передбачає,
якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

У відповідності до даних офіційного
курсу гривні щодо іноземних валют
станом на 02 жовтня 2013 року, 100 доларів
США дорівнює 799,2999….грн.(а.с.9).

За таких обставин та з урахуванням
вищевикладеного, офіційного курсу
валют НБ України, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню за
договором позики від 09.02.2013 року сума в
розмірі 32800 доларів США, що
еквівалентно 262711,20 грн., що не
спростовувалось представником
відповідача.

Також з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню за
договором позики від 08.02.2013 року сума, з
врахування повернутої суми за
розписками ОСОБА_1., в розмірі 105 000 грн.
чого не заперечував представник
позивача.

Загальна сума за двома розписками
складає 367711,20 (262711,20 + 105 000) грн..

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та адвокатом ОСОБА_3
укладений договір угода б/н від 18.11.2013
року про надання правової допомоги під
час проведення дослідчої перевірки,
оперативно-розшукових заходів (а.с.10),
відповідно квитанції прибуткового
касового ордеру без номеру від 25.11.2013
року прийнято від ОСОБА_1 за надання
юридичної допомоги суму в розмірі 3000
грн. (а.с.1).

Таким чином, оскілки із матеріалів
справи не вбачається по якій саме
справі сплачувалась правова допомога,
суд вважає за необхідне відмовити в
задоволенні вимог позивача про
відшкодування витрат пов'язаних із
наданням правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач стверджує, що перенесені ним
моральні страждання пов'язані із
втратою віри до людей. Проте, суду не
було надано жодного доказу на
підтвердження зазначених позивачем
обставин. Тому суд вважає, що вимоги
позивача, щодо відшкодування моральної
шкоди є недоведеними та задоволенню не
підлягають, а відшкодування
матеріальної шкоди в повному об'ємі є
достатнім відшкодуванням понесених
позивачем незручностей.

Згідно до ч 1 ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючі, що суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог в сумі
367711,20 грн., то виходячи саме з цієї суми
на користь позивача повинні бути
відшкодовані судові витрати, пов`язані
зі сплатою судового збору, а саме в
розмірі 3441 грн..

На підставі ст.ст. 22,23,524, 533, 625,1046-1049,
1166,1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 88,
213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу в розмірі 367711,20 грн. та
судових витрат пов'язаних із спалою
судового збору 3441 грн. Всього 371152,20
(триста сімдесят одна тисяча сто
п'ятдесят дві гривні двадцять копійок)
грн..

В іншій частки позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду АР Крим через
Київський районний суд м. Сімферополя
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Тонкоголосюк О. В.