У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 30 січня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення,
усунення перешкод у користуванні
квартирою, виселення, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного
суду Донецької області від 21 жовтня 2013
року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у
якому просила вселити її в квартиру
АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_5 і ОСОБА_7
не чинити їй перешкод у користуванні
ним та виселити ОСОБА_6 із вказаного
жилого приміщення без надання іншого.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 04 грудня 2012
року, виданого державним нотаріусом
Першої Донецької державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 8-1647,
власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_5 - її чоловік, з яким
вона перебуває в зареєстрованому шлюбі
з 27 вересня 1986 року.

Під час шлюбу з ОСОБА_5 22 березня 1996
року ними була придбана двокімнатна
квартира, розташована за вказаною вище
адресою, в якій були зареєстровані
вона, ОСОБА_5 та їх спільна донька
ОСОБА_8

18 серпня 2011 року в КП БТІ міста Донецька
право власності на спірну квартиру
було зареєстровано за матір'ю її
чоловіка ОСОБА_9 на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 21 квітня
1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 04
грудня 2012 року, виданого державним
нотаріусом Першої Донецької державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого реєстрі за № 8-1647,
власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7,
відповідач ОСОБА_5 є членом родини
власника квартири ОСОБА_7, а вона
(позивачка) - дружиною ОСОБА_5, з яким
перебуває зареєстрованому шлюбі.

Зазначала, що у період з 22 серпня 2011
року до 22 серпня 2012 року вона працювала
за контрактом у м. Полтаві, після
закінчення якого повернулася за
місцем свого проживання, проте у
квартиру потрапити не змогла, оскільки
відповідач утворив іншу сім'ю й
проживає в ній разом зі своєю
співмешканкою ОСОБА_10, змінив замки на
вхідних дверях і перешкоджає їй
(позивачці) у користуванні житлом.

Враховуючи наведене, просила
задовольнити позов.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 17
вересня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не
чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 21 жовтня 2013 року скасовано
рішення суду першої інстанції та
ухвалено нове, яким позов задоволено
частково.

Вселено ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не чинити
перешкод ОСОБА_4 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_6 про виселення відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про вселення ОСОБА_4
в спірну квартиру та зобов'язуючи
відповідачів не чинити їй перешкод у
користуванні нею, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачка є членом
сім'ї наймача, була відсутня за місцем
реєстрації з 11 серпня 2011 року до 22
серпня 2012 року з поважних причин, а тому
право на житло у розумінні ст. 163 ЖК
України не втратила.

Відмовляючи в задоволенні вимог про
виселення ОСОБА_6, місцевий суд виходив
з того, що остання вселилась у квартиру
як член сім'ї ОСОБА_5 відповідно до
вимог ст.161 ЖК України, а тому відсутні й
підстави для її виселення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
вселення ОСОБА_4 в спірну квартиру й
зобов'язуючи відповідачів не чинити їй
перешкод у користуванні нею,
апеляційний суд виходив з того, що
рішенням апеляційного суду Донецької
області від 12 березня 2013 року було
встановлено, що позивач, як член сім'ї
власника спірного жилого приміщення,
не втратила право користування ним,
проте з боку ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 їй чиняться перешкоди у
користуванні житлом.

Відмовляючи в задоволенні вимог про
виселення ОСОБА_6, апеляційний суд
зазначив, що власником спірної
квартири є ОСОБА_7 і лише він в порядку
ст.391 ЦК України має право звернення до
суду з вимогами про усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду апеляційної інстанції.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, апеляційний
суд з урахуванням встановлених
обставин справи обґрунтовано дійшов
висновку про часткове задоволення
позову.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги в цій частині також не можуть
бути визнані як підстава для
призначення справи до судового
розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити,
рішення апеляційного суду Донецької
області від 21 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня