У х в а л а

іменем україни

20 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про розірвання договору
довічного утримання за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 3 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що 12 серпня 1997 року між нею, її
чоловіком ОСОБА_6 з однієї сторони та
відповідачем ОСОБА_5 з іншої сторони
було укладено нотаріально посвідчений
договір довічного утримання,
відповідно до умов якого вона та її
чоловік передали належну їм на праві
спільної сумісної власності квартиру
АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_5, а
відповідач зобов'язався довічно
утримувати їх, забезпечувати їх
харчуванням, одягом, доглядати,
надавати необхідну допомогу з правом
довічного проживання у даній квартирі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. З червня
2012 року відповідач своїх зобов'язань по
договору належним чином не виконував,
догляд за нею здійснювали сусіди.
Зазначала, що у 2012 році вона вже
зверталася з таким же позовом до суду,
але рішенням апеляційного суду
Волинської області від 1 жовтня 2012 року
у задоволенні її позову було
відмовлено.

У зв'язку з цим позивач просила суд
розірвати договір довічного утримання,
укладений його між нею та відповідачем;
визнати за нею право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від

3 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 15 жовтня 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позову у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивачка не довела,
що відповідач, набувач майна, який з 1997
року належним чином виконував умови
договору пожиттєвого утримання, з
червня 2012 року не виконує чи неналежно
виконує свої обов'язки, що є її
обов'язком згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК
України. При цьому судом також звернуто
увагу на те, що рішенням апеляційного
суду Волинської області від 1 жовтня 2012
року позивачці вже було відмовлено у
задоволенні такого ж позову.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 3 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 15 жовтня

2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта