Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара
В.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

Олійник А.С.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення грошової
компенсації та виділення частки у
спільному майні

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду міста Києва
від 30 травня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що він
придбав з прилюдних торгів 1/3 частку
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності від 2
листопада 2010 року. Власниками іншої
частини квартири є відповідачі по 1/3
частці кожен.

Посилаючись на положення ст. 364 ЦК
України, позивач просив стягнути
компенсацію вартості належної йому
частки із відповідачів у солідарному
порядку у розмірі 352 000 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 19 лютого 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду міста Києва
від 30 травня 2013 року скасовано рішення
суду першої інстанції та ухвалено нове
рішення про часткове задоволення
позову. Виділено частку ОСОБА_3 у
квартирі АДРЕСА_1 шляхом стягнення
солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5 грошової
компенсації вартості 1/3 частки
квартири ОСОБА_3 із визнанням за
ОСОБА_4, ОСОБА_5 права спільної сумісної
власності на указану частку. В іншій
частині позову відмовлено. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані(пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 4 січня 2000 року квартира АДРЕСА_1
належала ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/3
частці кожному (а. с. 166).

У межах виконавчого провадження із
реалізації конфіскованого у
ОСОБА_6 майна ОСОБА_3 придбав з
прилюдних торгів 1/3 частку квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
від 2 листопада 2010 року (а. с.
7).

Відмовляючи у задоволенні вимог
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що заявлена позивачем вимога щодо
солідарної компенсації відповідачами
вартості його частки не узгоджується
із положеннями ст. ст. 356, 358, 541 ЦК
України, оскільки солідарний обов'язок
відповідачів не передбачений законом
або умовами договірних положень. Інших
вимог позивач не заявляв.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково, апеляційний мотивував
висновки тим, що на реалізацію права
особи, яка бажає виділу, на компенсацію
вартості своєї частки у разі
неможливості її виділу згода інших
співвласників, яких зобов'язано
здійснити указану виплату, та їх
платоспроможність юридичного значення
не має. Виплата грошової компенсації у
солідарному порядку можлива у зв'язку
із тим, що відповідачі є подружжям.

Проте із висновками апеляційного суду
погодитися не можна з таких підстав.

За ст. 364 ЦК України співвласник має
право на виділ у натурі частки із майна,
що є у спільній часткові власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Відповідно до ст. 541 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема, у разі неподільності предмета
зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК
України).

Квартира АДРЕСА_1 перейшла у приватну
власність на підставі норм Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» із визначенням часток
кожного із співвласників. Тобто, кожен
із них самостійно володіє
повноваженнями, які становлять зміст
права власності, щодо належної частки у
майні.

За таких обставин, висновок
апеляційного суду про те, що обов'язок
зі сплати грошової компенсації у
відповідачів виник у межах 2/3 часток
квартири як майна подружжя, а не як у
співвласників у межах 1/3 частки у
кожного, є неправильним застосуванням
норм матеріального права.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, у тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники при
здійсненні зазначених повноважень
мають рівні права.

Дійшовши висновку про те, що на
компенсацію вартості своєї частки у
разі неможливості її виділу згода
інших співвласників, яких зобов'язано
здійснити указану виплату, та їх
платоспроможність не має юридичного
значення, апеляційний суд не з'ясував
наявність об'єктивної можливості
відповідачів виплатити грошову
компенсацію іншому співвласнику, чи не
матиме відсутність у них коштів
наслідком позбавлення їх житла у разі
примусового виконання рішення суду
шляхом продажу квартири.

Крім того, відповідачі не виявили
бажання викупити у позивача його
частку у праві власності, а примушувати
їх до цього є також порушенням їхніх
прав, оскільки законодавством не
передбачено можливості набуття права
власності у примусовому порядку при
відсутності тих юридично важливих
обставин, які передбачені диспозицією
зазначеної правової норми.

Указані порушення норм матеріального
та процесуального права апеляційним
судом відповідно до ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухваленого у
справі рішення апеляційного суду та
передачі справи на новий розгляду до
апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду міста Києва
від 30 травня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П. Гончар

Судді:
Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

А.С. Олійник

В.О. Савченко