Справа № 194/2396/13-ц
Провадження № 2/194/90/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року
м.
Тернівка

Тернівський міський суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Пономаренко І.П.

при секретарі
Коваленко Т.О.

за участю:

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Нагорної Н.С.

представника відповідача
Мартинової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Тернівського міського
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до комунального закладу "Тернівська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради" про
відшкодування моральної шкоди, суд,-

В С Т А Н О В И В:

В обгрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що
лікар Тернівської лікарні, яка працює
на посаді психіатра, завдала їй
моральну шкоду. Стверджує, що лікар
вступила в змову з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та
вони своїми протиправними діями
намагаються зробити з неї божевільну.
Також стверджує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за
її місцем проживання неодноразово під
її вікнами викрикували нецензурні
слова на її адресу, а коли зустрічають
її на вулиці, то ображали та
погрожували її життю, кидали каміння в
її вікна.

Крім того, стверджує, всі ці дії
негативно позначились на стані її
здоров'я та стані здоров'я її матері, у
зв'язку з чим вона вимушена була
звернутися до лікаря психіатра
Нагорної Н.С. Вона розповіла ситуацію
лікарю, але лікар наполягала на тому, що
ніхто її не ображав і ніхто під вікнами
не кричить, і що це є все предметом її
уяви. Також лікар повідомила
позивачеві, що вона є психічно
нездоровою людиною і потребує
негайного лікування у психіатричному
диспансері. Стверджує, що лікар почала
погрожувати позивачці, аби вона
забрала із правоохоронних органів свої
заяви на неправомірні дії ОСОБА_4 й
ОСОБА_5, та що в іншому разі лікар буде
вживати всі заходи для того, щоб
зробити з неї божевільну людину.

05.03.2013 року позивач була силоміць,
без рішення суду поміщена до
психіатричної лікарні, на її думку, для
того, щоб зробити з неї божевільну
людину, тому позивачеві була
спричинена моральна шкода.

Стверджує, що після цього вона
почала погано спати, постійно відчуває
страх що її знову помістять до
психіатричної лікарні внаслідок таких
дій їй спричинена моральна шкода, у
зв'язку з чим просить стягнути з
відповідача на її користь моральну
шкоду в розмірі 50 тис. грн.

Позивач в судовому засіданні свої
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, надала пояснення, аналогічні
змісту позовної заяви, та просила
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі на підставі наданих нею доказів.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала в
повному обсязі, вважала, що з боку
лікаря всі дії були законними та
підтверджуються епікризом № 2499 з
історії хвороби позивача, а вина
Комунального закладу «Тернівська
центральна міська лікарня» ДОР» у
спричиненні моральної шкоди позивачці
жодним чином не доведена, тому в
задоволенні позовних вимог просила
відмовити.

Представник відповідача
лікар-психіатр Нагорна Н.С. в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
при цьому суду пояснила, що з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 вона не знайома, тому не могла
вступити з ними в зговір проти
позивача. Також надала до суду
письмове заперечення проти позову та
пояснила, що з 2011 року позивач
потрапила в поле зору лікаря з
діагнозом шизофренія параноідної
форми, стверджуючи при цьому, що їй
постійно погрожують та розповсюджують
неправдиву інформацію про її стан
здоров'я. Позивачеві було
запропоновано добровільно поїхати в
обласну клінічно - психіатричну
лікарню, для підтвердження, або
заперечення діагнозу, але позивач
відмовилась посилаючись на те, що вона
є здоровою та адекватною людиною. У
зв'язку з тим, що позивач за своїм
психічним станом неспроможна
самостійно задовольнити свої життєві
потреби на рівні, який забезпечує її
життєдіяльність, 05.03.2013 року ОСОБА_1
було госпіталізовано за заявою батька
позивача в примусовому порядку до
Комунального закладу
«Дніпропетровська клінічна лікарня»
ДОР» відповідно до ст.14 Закону України
«Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000
року № 1489-3. Госпіталізацію було
підтверджено рішенням Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
07.03.2013 року. На підставі викладеного
відповідач Нагорна Н.С. вважає, що її
дії у відношенні ОСОБА_1 є правомірними
та такими, що вчинені в рамках закону, у
зв'язку з чим в задоволенні позову
просила відмовити.

Суд, вислухавши в судовому
засіданні пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, приходить до
наступних висновків.

Згідно ст.2 ЦПК України, провадження
в цивільних справах здійснюється
відповідно до законів, чинних на час
виникнення окремих процесуальних дій,
розгляду і вирішення справи.

Ст.4 ЦПК України закріплено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обгрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обгрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами» які
беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач дійсно перебуває на обліку у
лікаря психіатра, що підтверджується
довідкою Комунального закладу
«Тернівська центральна міська
лікарня» ДОР» від 25 квітня 2013 року та
епікризу з історії хвороби № 2377/2013
виданого Комунальним закладом
«Дніпропетровська клінічна лікарня»
ДОР». Згідно вказаного епікризу, у
хворої мається бредова симптоматика,
некритичність до свого стану, розлад
мислення у вигляді паралогічності,
тобто наявне психічне захворювання.

Зазначений епікриз надано не
зацікавленими особами - фахівцями
Комунального закладу
«Дніпропетровська клінічна лікарня»
ДОР», тому у суду не виникає сумнівів
щодо об'єктивності та правдивості
діагнозу хворої ОСОБА_1, встановленого
в Тернівській центральній міській
лікарні.

Крім того, в подальшому позивач
жодним чином не оскаржила своє
поміщення до психіатричної лікарні.
Однак неодноразово зверталась до
Тернівського МВ ГУМВС, в прокуратуру м.
Тернівка, в прокуратуру
Дніпропетровської області про що
свідчать копії заяв та звернень в
матеріалах справи, але звернення були
визнані необґрунтованими та в ході
перевірок інформація вказана в заявах
не підтвердилась, що підтверджується
наданими відповідями з Тернівського
міського відділу та ГУМВС в
Дніпропетровській області, зокрема,
згідно відповіді на звернення №
1/Н-1039/КИ від 28.04.2011 року встановлено, що
проведеною перевіркою, опитуванням
мешканців будинку та батьків,
відомості, викладені у зверненні
ОСОБА_1 не знайшли свого об'єктивного
підтвердження. Підстав для вжиття
заходів дисциплінарного впливу
відносно працівників Тернівського МВ
не виявлено.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_6 суду показав, що він є
батьком позивача та працює електриком
в КЗ «Тернівська міська лікарня»ДОР».
На даний його дружини до дочка ОСОБА_1
перебувають на обліку у врача
психіатра. В 2013 році він став помічати,
що його дочка ОСОБА_1 веде себе не
нормально, пише скарги у всі інстанції,
та постійно стверджує, що її
переслідують її колишні однокласниці,
погрожуючи їй та розповсюджуючи
неправдиві слухи про її стан здоров'я. У
березні 2013 року спостерігаючи за
станом здоров'я своєї дочки він був
вимушений написати заяву про
направлення дочки на примусове
лікування. Після лікування дочка стала
почуватися набагато краще, але вона
знову продовжує писати листи з
безпідставними скаргами у різні
інстанції.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_7 показав, що він працює
заступником прокурора міста Тернівка.
Позивач дійсно зверталась з скаргами
до прокуратури на дії лікаря психіатра,
але обґрунтованих скарг до
прокуратури не надходило та особисто
до нього позивач зі скаргами не
зверталась. В основному згідно ст.7
Закону України «Про звернення
громадян» з прокуратури скарги були
спрямовані за належністю до
Тернівського МВ ГУМВС або до
комунального підприємства «Тернівська
центральна міська лікарня» ДОР».

Таким чином, аналізуючи досліджені в
судовому засіданні докази, суд
приходить до висновку, що в судовому
засіданні позивачем не доведено
наявності вини відповідача
комунального підприємства «Тернівська
центральна міська лікарня»ДОР» у
спричиненні моральної шкоди
позивачеві внаслідок будь - яких дій
або бездіяльності, так як додані до
позовної заяви докази свідчать
переважно про звернення позивача з
заявами до Тернівського МВ ГУМВС про
порушення невстановленими особами
громадського порядку, а також про
звернення з цього приводу до
прокуратури м. Тернівка.

В той же час примусова
госпіталізація позивача до
Комунального закладу
«Дніпропетровська клінічна
лікарня»ДОР» була визнана
обґрунтованою, що підтверджується
виписним епікризом, де зокрема
зазначено, що 07.03.2013 року позивач була
надана на виїзне засідання Самарського
районного суду м. Дніпропетровськ та
госпіталізація позивача в психічний
стаціонар без усвідомленої згоди була
визнана обґрунтованою.

Також згідно вказаного епікризу було
підтверджено наявність у позивача
психічного захворювання, у зв'язку з
яким вона перебуває на обліку у лікаря
психіатра комунального підприємства
«Тернівська центральна міська
лікарня» ДОР».

При цьому суд критично ставиться до
пояснень позивача та не може прийняти
їх як доказ, так як позивач є особою,
зацікавленою у вирішення справи на її
користь, та її пояснення мають істотні
протиріччя, є нелогічними та
непослідовними, а також
спростовуються поясненнями свідка,
представника відповідача
лікаря-психіатра Нагорної Н.С. та
іншими дослідженими в судовому
засіданні доказами. Крім того,
пояснення позивача мають протиріччя
змісту позовної заяви, та сама позивач
в судовому засіданні не змогла жодним
чином обґрунтувати доказами факт
спричинення їй моральної шкоди саме
діями працівників комунального
підприємства «Тернівська центральна
міська лікарня» ДОР», не зважаючи на те,
що в судовому засіданні було
неодноразово роз'яснено позивачеві її
права згідно ЦПК України, а також
позивачеві неодноразово було
роз'яснено положення ст.ст. 10,11, 60 ЦПК
України, зокрема, щодо обов'язку
доказування, але не зважаючи на
вищевикладене позивачем не було надано
жодних об'єктивних доказів спричинення
їй моральної шкоди.

У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
стягнення моральної шкоди не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 57,58, 60, 61 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш
И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до
комунального закладу "Тернівська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради" про
відшкодування моральної шкоди, -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Тернівський міський суд
на протязі десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий суддя:
І.П. Пономаренко