АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №
Провадження №22-ц/792/215/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі : головуючої - судді Карпусь
С.А.

суддів : Заїки В.М., Матковської Л.О.

при секретарі: Терлич А.В.

з участю:
позивача та його представника

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деражнянського районного суду від 27
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до приватного
сільськогосподарського підприємства
«Левада» про стягнення заробітної
плати.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників розгляду, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до приватного
сільськогосподарського підприємства
«Левада» (далі ПСП «Левада») про
стягнення заробітної плати. Вказував,
що з 21 грудня 2003 року працював конюхом у
ПСП «Левада», директором якого є
Пітневич В.М.. 12 серпня 2007 року був
звільнений за власним бажанням за ст. 38
КЗпП України, проте відповідач не
провів з ним розрахунку при звільненні.
На його неодноразові вимоги про
виплату нарахованої заробітної плати
відповідач не реагує, довідку про суму
нарахованої заробітної плати не надає,
мотивуючи таку відмову тим, що
відомості про нараховану заробітну
плату не збереглися. Однак розмір
заборгованої заробітної плати
підтверджується даними відділу
персоніфікованого обліку управління
Пенсійного фонду України в
Деражнянському районі. Тому просив
стягнути з ПСП «Левада» на його користь
6037 грн. 11 коп. заборгованості по
невиплаченій заробітній платі.

До початку судового розгляду
ОСОБА_1 посилаючись на те, що при
складанні первісного позову ним було
допущено помилку в розрахунку ціни
позову, уточнив свої позовні вимоги та
просив стягнути з ПСП «Левада» на його
користь заборгованість по
невиплаченій заробітній платі у
розмірі 11 420 грн. 81 коп..

Рішенням Деражнянського районного
суду від 27 листопада 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково.
Постановлено стягнути з приватного
сільськогосподарського підприємства
«Левада» на користь ОСОБА_1 6565 грн. 57

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Коваль
Ф.І. Провадження №
22-ц/792/215/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 51.53

коп., що складає суму заборгованості по
невиплаченій йому заробітній платі.
Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
рішення суду незаконним, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
стягнення на його користь заборгованої
заробітної плати у сумі 14989 грн.. Він
посилається на неповне з'ясування
судом обставин

справи, порушення норм матеріального
та процесуального права. Вирішуючи
даний спір, суд не врахував, що
відповідач всупереч вимогам закону
виплачував йому заробітну плату нижче
розміру мінімальної заробітної плати,
чим також порушував п. 8.4 розділу 8
Статуту ПСП «Левада». Враховуючи
офіційно встановлений розмір
мінімальної заробітної плати за
відповідні роки, роботодавець повинен
був нарахувати та виплатити йому
заробітну плату у розмірі 14 989 грн..

Представник відповідача, який у
встановленому законом порядку
оповіщений про час і місце судового
засідання, до суду не з'явився.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 94 КЗпП заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу. Розмір заробітної плати
залежить, зокрема, від результатів
праці.

Відповідно до положень статей 21-22,
30 Закону України «Про оплату праці»
працівник має право на оплату своєї
праці відповідно до актів
законодавства і колективного договору
на підставі укладеного трудового
договору.

Статтею 115 КЗпП України передбачається,
що заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції встановив
та правильно виходив з того, що з 21
грудня 2003 року по 12 серпня 2007 року
ОСОБА_1 працював конюхом в приватному
сільськогосподарському підприємстві
„Левада" с. Радівці Деражнянського
району Хмельницької області, проте
роботодавець в порушення вимог
трудового законодавства своєчасно не
виплачував йому заробітну плату у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість в сумі 6565 грн. 57 коп.. З
цих підстав суд прийшов до висновку, що
порушені права позивача на оплату
праці підлягають поновленню і
обґрунтовано задовольнив частково
позов.

Такі висновки суду
підтверджуються матеріалами справи, в
тому числі копією трудової книжки
позивача, індивідуальними відомостями
про застраховану особу ОСОБА_1 за 2003-2007
роки, наданими управлінням Пенсійного
фонду України в Деражнянському районі
(а.с.30-35).

В судовому засіданні позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь 11 420 грн. 81 коп. заборгованої
заробітної плати, посилаючись на те, що
зокрема в 2003 році розмір його річної
заробітної плати склав 1857 грн. 81 коп., а
в 2007 році - 4715 грн. 43 коп..

Проте приймаючи до уваги
відомості трудової книжки позивача,
згідно з якими у вказані періоди він
відпрацював на ПСП „Левада" не
повністю робочий рік, суд першої
інстанції врахувавши дані
персоніфікованого обліку пенсійного
фонду за 2003-2007 роки, обґрунтовано
стягнув з роботодавця на користь
позивача 6565 грн. 57 коп. заробітної
плати.

Доводи апеляційної скарги не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що нараховуючи заборгованість по
заробітній платі, суд не врахував
вимоги чинного законодавства та
положення статуту підприємства щодо
встановленого та гарантованого
державою мінімального розміру
заробітної плати, є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту позовної
заяви, позивач просив стягнути з
роботодавця на його користь фактично
нараховану та невиплачену йому
заробітну плату, протягом розгляду
справи цих вимог не змінював, не
надавав суду розрахунків про належну
йому до виплати заробітну плату з
урахуванням гарантованого
мінімального її розміру.

Відповідно до ст. 3 ЗУ „Про оплату
праці" мінімальна заробітна плата - це
законодавчо встановлений розмір
заробітної плати за просту,
некваліфіковану працю, нижче якого не
може провадитися оплата за виконану
працівником місячну, а також погодинну
норму праці (обсяг робіт).

З урахуванням цих вимог закону суд
першої інстанції не перевіряв, чи
позивач виконував місячні норми праці
у вказаний ним період роботи, не
витребував табелі виходу працівника на
роботу за 2003-2007 роки.

Апеляційний суд в силу ч.1 ст. 303 ЦПК
України позбавлений можливості
витребувати такі докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг із них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Не спростовують висновків суду
першої інстанції і інші доводи
апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деражнянського районного суду
від 27 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного
суду С.А. Карпусь