Ухвала

іменем україни

05 лютого 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 09 вересня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість
за кредитним договором № ML-007/098/2007 у
сумі 630 077,75 доларів США, що станом на 21
листопада 2011 року еквівалентно 5 030 855
грн 79 коп., пеню в сумі 512 555 грн 36 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
03 грудня 2013 року зазначене судове
рішення в частині стягнення пені
змінено та зменшено розмір пені до 423 208
грн 80 коп.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить ухвалені в справі рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12
червня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №
ML-007/098/2007 на суму 525 тис. доларів США з
плаваючою відсотковою ставкою 4,99 %
річних + FIDR.

Відповідно до п. 4.1.1 ст. 4 ч. 2 кредитного
договору за порушення прийнятих на
себе зобов'язань стосовно повернення
кредиту, сплати відсотків за
користування кредитом, позичальник
сплачує пеню в розмірі 1 % від суми
несвоєчасно виконаних прострочених
сум.

12 травня 2009 року між «ОТП Банк» та
ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1
до кредитного договору, за умовами
якого позичальнику надано транш в сумі
34 477,53 доларів США на підставі кредитної
заявки від 15 травня 2009 року.

14 грудня 2009 року між «ОТП Банк» та
ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3
до кредитного договору, за умовами
якого позичальнику надано транш в сумі
22 391,20 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем ОТП Банк» зобов'язання за
кредитним договором від 12 червня 2007
року № ML-007/098/2007 виконано належним
чином та у повному обсязі.

Проте ОСОБА_1 свої зобов'язання щодо
повернення кредитних коштів належним
чином не виконав, у зв'язку з чим 07
грудня 2011 року на його адресу банком
направлено вимогу про погашення
заборгованості, проте станом на 22
лютого 2012 року вказана вимога
відповідачем не виконана, зобов'язання
щодо повернення кредитних коштів та
відсотків за кредитним договором
належним чином не виконувалися.

Із наданого позивачем розрахунку
вбачається, що, сума заборгованості
становить 630 077,75 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 5 030 855
грн 79 коп., які складаються із: залишку
заборгованості за кредитом в сумі 577
397,49 доларів США; несплачених відсотків
за користування кредитом в сумі 52 680,26
доларів США, що підтверджується
розрахунком заборгованості станом на 21
листопада 2011 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк
відповідно до умов договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання і одностороння зміна умов
договору не допускається.

Згідно зі ст. 509 ЦК України в силу
зобов'язання одна сторона зобов'язана
вчинити на користь іншої сторони певну
дію (передати майно, виконати роботу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Апеляційний суд погодився з висновком
суду першої інстанції в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП
Банк» заборгованості за кредитним
договором в сумі 630 077,75 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 5 030 855
грн 79 коп., оскільки позовні вимоги в
цій частині належним чином доведені,
обґрунтовані та відповідачем не
спростовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Згідно з розрахунком пені за
несвоєчасне повернення кредитних
коштів та відсотків за кредитним
договором від 12 червня 2007 року № ML
007/098/2007 станом на 21 листопада 2011 року
період прострочення платежу становить
більше одного року, за даний період
нарахована пеня в розмірі 512 555 грн 36
коп. Рішенням суду першої інстанції
зобов'язано ОСОБА_1 сплатити на користь
ПАТ «ОТП Банк» зазначену суму пені.

Між тим апеляційний суд вважав, що на
порушення положень ст. 258 ЦК України
зазначену суму пені розраховано за
період, який перевищує один рік.

Таким чином, суму пені в розмірі 512 555
грн 36 коп. зменшено до 423 208 грн 80 коп.,
виходячи із розрахунку суми пені за 360
календарних днів відповідно до річної
бази нарахування відсотків (п. 2 ч. 1
кредитного договору), оскільки
нарахування суми пені за період, який
перевищує один рік, суперечить вимогам
чинного законодавства.

Отже, враховуючи викладене,
апеляційний суд дійшов правильного
висновку про те, що стягненню з ОСОБА_1
на користь ПАТ «ОТП Банк» підлягає сума
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 630 077,75 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 5 030 855
грн 79 коп., які складаються із: залишку
заборгованості за кредитом в сумі 577
397,49 доларів США; несплачених відсотків
за користування кредитом в сумі 52 680,26
доларів США та пені в сумі 423 208 грн 80
коп.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від
03 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель