Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/300/14
Головуючий у 1 інстанції Ревуцький
Суддя-доповідач Спас О.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 13 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа орган опіки та піклування
Бердянської районної державної
адміністрації в Запорізькій області
про визначення місця проживання
малолітньої дитини,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визначення місця проживання
малолітньої дитини

В С Т А Н О В
И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів.

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з додатковою позовною заявою до
ОСОБА_2, третя особа орган опіки та
піклування Бердянської районної
державної адміністрації в Запорізькій
області про визначення місця
проживання малолітньої дитини.

19 червня 2013р. ОСОБА_4 уклала шлюб і має
прізвище «ОСОБА_4» (а.с.127).

В позові зазначала, що вона проживала з
ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з
08.12.2007р. Вони мають двох дітей: сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_4

З 20.02.2013р. шлюб між ними було розірвано
та з того часу вони проживають окремо.
Вказує, що ОСОБА_2 викрав сина ОСОБА_5 і
не дає їй спілкуватись з ним. Вона має
достатньо коштів для матеріального
забезпечення обох дітей, має постійне
житло для себе та дитини та бажає, щоб
обоє дітей проживали разом з нею.
Навпроти, відповідач хоча й має добрі
заробітки, але часу для належного
виховання дитини не має. Офіційно він
працює в м. Києві, часто їздить у
відрядження, деякий час працював в
м.Одесі, дитина фактично знаходиться в
м.Красний Лиман Донецької області, де
її вихованням займається мати
відповідача.

Посилаючись на вказані обставини,
просила суд визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом
з нею.

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з заявою про залишення її позовних
вимог в частині стягнення аліментів
без розгляду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 16 вересня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 в частині
стягнення аліментів залишено без
розгляду.

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зустрічним позовом о ОСОБА_4 про
визначення місця проживання дитини.

У зустрічному позові зазначав, що він
проживав з ОСОБА_3 в зареєстрованому
шлюбі від якого мають двох дітей. Син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2012р. проживає
разом з ним по АДРЕСА_1, відвідує
дошкільний навчальний заклад, повністю
забезпечується ним матеріально,
отримує достатню увагу зі сторони
батька. Він постійно працює та має
постійний заробіток. ОСОБА_3 в свою
чергу на час розгляду справи в суді
ніде не працює, веде недостойний спосіб
життя, не може в повній мірі
матеріально забезпечувати двох
малолітніх дітей, а також дати їм
належне виховання. ОСОБА_3 створила
нову сім'ю з соціально небезпечним
чоловіком, який знаходиться у місцях
позбавлення волі. Такий склад родини
негативно відіб'ється на розвитку його
сина.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 змінив
місце проживання та роботи, переїхав із
сином у АДРЕСА_2. Син влаштований до
дитячого закладу, перебуває під
наглядом дитячого лікаря.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд визначити місцем проживання
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом
з ним.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 13
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце
проживання малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_3. В
задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його зустрічні позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

У засідання апеляційного суду 19
березня 2014р. ОСОБА_3 не з'явилася,
надіслала телеграму з проханням про
розгляд справи без її участі.

Заслухавши у засіданнях апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, його представників ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_3, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 08.12.2007р.

Сторони мають двох дітей - сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_4

20.02.2013р. рішенням Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області шлюб розірвано.

Син проживає із батьком, а донька - із
матір'ю.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК
України щодо законності,
обґрунтованості рішення суду,
встановлення наявності обставин на
підтвердження вимог і заперечень та
належного застосування до спірних
правовідносин норм матеріального
права.

До неправильного встановлення
обставин справи призвело зокрема
невиконання судом вимог СК України
щодо обов'язкового дослідження умов
проживання дитини, надання висновку
компетентного органу опіки та
піклування щодо можливого вирішення
спору.

При вирішенні справи судом не
дотримано вимог ч.5 ст. 19 Сімейного
кодексу України, за якою орган опіки та
піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору щодо
визначення місця проживання дитини на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Справу розглянуто без висновків з
місця проживання обох батьків.

Поза увагою суду залишилися норми
матеріального права, які підлягають
застосуванню для вирішення даного
спору.

Відповідно до ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Згідно з ст. 141 СК України мати і батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 160, ч. 1 ст. 161
Сімейного кодексу України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення. Вирішуючи
спори між батьками, які проживають
окремо, про те, з ким із них і хто саме з
дітей залишається, суд, виходячи з
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинен
ухвалити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
ураховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципів 2 та 6
Декларації прав дитини, прийнятій
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, дитина для повного і
гармонійного розвитку її особисті
потребує любові і розуміння. Вона має,
коли це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові й
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Дитині законом та іншими засобами
повинен бути забезпечений спеціальний
захист і надані можливості та
сприятливі умови, які б дозволяли їй
розвиватись фізично, розумово,
морально, духовно і в соціальному
відношенні здоровим і нормальним
шляхом в умовах свободи і гідності.

Апеляційним судом витребувано
необхідні за законом для вирішення
справи висновки органів опіки та
піклування та інші документи з місць
проживання обох батьків, які
досліджені під час апеляційного
розгляду справи та дістали відповідної
оцінки.

Висновком органу опіки та піклування
Бердянської райдержадміністрації
№301/01 від 13.03.2014р. вказано, що в
інтересах малолітнього ОСОБА_5 буде
проживання дитини разом з батьком
ОСОБА_2

Висновком органу опіки та піклування
Бориспільської райдержадміністрації
№7-46-696 від 04.03.2014р. вказано, що з метою
захисту прав дитини можливо залишити
малолітнього ОСОБА_5 проживати разом з
батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

За місцем проживання матері двічі
обстежені житлово-побутові умови і
останнім за часом актом (а.с.117 т.1)
виявлено, що у будинку певний безлад,
цигарковий дим, подвір'я не прибрано.
ОСОБА_3 не працює, знаходиться у
відпустці по догляду за донькою
ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає у
будинку, який належить її матері
ОСОБА_10, яка допомагає ОСОБА_3
матеріально.

Комісія райдержадміністрації дійшла
висновку, що умови для проживання,
виховання, розвитку дітей створені
частково.

Суд враховує вимоги ч. 2 ст. 161 СК
України, за якою орган опіки та
піклування або суд не можуть
передавати дитину для проживання з тим
із батьків, хто не має самостійного
доходу, зловживає спиртними напоями
або наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

У даному випадку мати не має
самостійного доходу.

Батько працевлаштований, що
підтверджується трудовим контрактом,
його посадовий оклад становить 13000грн.
на місяць (а.с.167-170 т.1).

За актом обстеження умов проживання
батька від 04.02.2014р. видно, що він з
родиною проживає у благоустроєному
будинку, син має окрему кімнату,
умебльовану відповідно віку зі
спальним місцем та ігровим куточком,
відео- та аудіотехнікою, батько виховує
сина, відносини родинні, спільно
проводять дозвілля та відпочинок (а.с.10
т.2).

ОСОБА_5 відвідує дошкільний навчальний
заклад №662 Оболонського району м.
Києва, перебуває під наглядом лікарів
КНП ЦПМСД №1 Оболонського району м.
Києва з 16.11.2012р. (а.с.12 т. 2).

У характеристиці дитини, виданій
дошкільним навчальним закладом №662
Оболонського району м. Києва
відображено високий рівень розвитку
дитини. Вказано, що дитячий садок
відвідує регулярно. Живе з батьком.
Дитина доглянута. Батько відвідує
батьківські збори, приймає участь у
житті групи, підготовці свят (а.с.13 т.2).

Встановлені обставини, які
підтверджені належними, допустимими та
переконливими доказами підтверджують
ті обставини, що життя дитини
відповідає принципам 2 та 6 Декларації
прав дитини, прийнятій Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.
Дитина для повного і гармонійного
розвитку її особисті зростає у умовах
любові і розуміння з боку батька.
Батько забезпечив сину опіку і
відповідальне ставлення до своїх
обов'язків, створив атмосферу любові й
моральної та матеріальної
забезпеченості.

Суд не вбачає, що дитина примусово
розлучена зі своєю матір'ю, оскільки
син з 2012 р. живе із батьком і вимог
стосовно повернення дитини мати не
ставила, доки батько не звернувся з
позовом про визначення місця
проживання дитини з ним.

Наразі, незважаючи на те, що судом
розглядається питання про визначення
місця проживання сина ОСОБА_3 03.12.2013р.
звернулася до суду з позовом про
стягнення аліментів на обох дітей у
розмірі 6000грн., що підтверджується
копією позовної заяви та ухвали
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 27.01.2014р. про
відкриття провадження у справі.
Вказане суд розцінює, як
зацікавленість матері у матеріальній
складовій проживання сина з нею, а не
намагання створити сину належні умови
виховання та розвитку.

Не підтвердила ОСОБА_3 і можливості
створити для сина належні соціальні
умови розвитку, сприятливе моральне
оточення, що підтверджується довідкою
№ 7/2-5555 від 11.11.2013р. про відбування
покарання у виправній колонії у період
до 13.11.2014р. її новим чоловіком ОСОБА_12

Апеляційний суд насамперед виходить з
того, що дитині законом та іншими
засобами повинен бути забезпечений
спеціальний захист і надані можливості
та сприятливі умови, які б дозволяли їй
розвиватись фізично, розумово,
морально, духовно і в соціальному
відношенні здоровим і нормальним
шляхом в умовах свободи і гідності.

Вирішуючи спір, суд дає оцінку
обставинам справи про те, що після
розірвання шлюбу сторін з 2012р. їх син
проживає разом з батьком, який його
виховує та утримує протягом цих років,
створив сприятливі умови для
розумового, фізичного та духовного
розвитку дитини.

За таких умов зміна місця проживання
та дошкільного навчання їх сина через
досить тривалий проміжок часу може
зашкодити дитині, оскільки їй потрібно
буде змінити звичне для неї середовище,
що зашкодить інтересам дитини.

Виходячи з викладеного встановлено
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про визначення з
нею місця проживання сина.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
суд першої інстанції не врахував, що
обставини на підтвердження позову
ОСОБА_3 не доведені належним чином, а
вимоги ОСОБА_13 за зустрічним позовом
ґрунтуються на законі, підтверджені
належними доказами.

Висновки суду не відповідають
обставинам справи та зроблені з
порушенням вищевказаних норм
процесуального і матеріального права,
а тому наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про визначення з
нею місця проживання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ухвалення нового
рішення про задоволення зустрічного
позову про визначення місця
проживання дитини з батьком ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 13
листопада 2013 року у цій справі
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позовних
вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання
малолітньої дитини відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3
задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: