Номер провадження № 22-ц/785/1169/14
Головуючий у першій інстанції Плавич
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі - Колмакову
В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Малиновського району м.
Одеси в інтересах держави в особі
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, Одеської міської
ради на заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 10.12.2012 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської
міської ради про визнання права
власності на нежитлове приміщення,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 1-3 ), який уточнив в ході
розгляду справи (а. с. 47) та просив
визнати за ним право власності на
нежитлове приміщення, площею 435 кв. м.,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовував тим, що користувачем
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є
ОСОБА_3 Після оформлення необхідних
документів та з дотриманням
затвердженого проекту, ОСОБА_3 було
збудоване нежитлове приміщення. Після
завершення будівництва, він звернувся
до Одеської міської ради з приводу
отримання правовстановлюючих
документів на відповідне приміщення,
проте відповідачем було відмовлено у
видачі свідоцтва про право власності
без обґрунтування причин такої
відмови, у зв'язку з чим ОСОБА_3
звернувся до суду з відповідним
позовом.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
позивач заявлені вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник Одеської міської ради в
судовому засіданні не був присутній.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 10.12.2012 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за
ОСОБА_3 право приватної власності на
нежитлове приміщення, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 435,0
кв. м., в тому числі - основною площею 302,7
кв. м. та підсобною площею 132,3 кв. м.
Рішення суду в частині визнання права
власності підлягає державній
реєстрації. Рішення суду є підставою
для державної реєстрації права
приватної власності на нежитлове
приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 435,0 кв. м., в
тому числі - основною площею 302,7 кв. м. та
підсобною площею 132,3 кв. м. - за ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - після набрання рішенням
суду законної сили.

Не погодившись з рішенням суду,
заступник прокурора Малиновського
району м. Одеси в інтересах держави в
особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області подав апеляційну
скаргу на заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 10.12.2012 року,
в якій просить скасувати заочне
рішення суду від 10.12.2012 року та
постановити нове рішення, яким у позові
ОСОБА_3 про визнання права власності
відмовити, посилаючись на незаконність
та необґрунтованість оскаржуваного
рішення суду, винесення його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні прокурор та
представник Одеської міської ради
підтримали апеляційну скаргу,
представник ОСОБА_3 заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги. Інші
учасники процесу в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та наданих доказів, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
з ухваленням нового рішення, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що згідно
договору оренди окремого
індивідуально визначеного майна № 1/3605
від 14 грудня 2011 року, укладеного між
Управлінням розвитку споживчого ринку
та захисту прав споживачів Одеської
міської ради - з одної сторони, та
ОСОБА_3 - з іншої сторони, орендареві
ОСОБА_3 було передано в строкове платне
користування тверде покриття, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
строком до 01 лютого 2015 року.

В період користування
відповідною земельною ділянкою,
позивачем ОСОБА_3 власними силами і за
власний рахунок було здійснено
будівництво нежитлового приміщення,
загальною площею 435,0 кв. м.

Перевіряючи дотримання вимог
будівельних норм і правил, чого
вимагають ст. ст. 375, 376 ЦК України, судом
за клопотання сторони позивача була
призначена судова будівельно-технічна
експертиза. Як випливає з висновку
№151-12 про проведення
будівельно-технічної експертизи,
складеного судовим експертом Рапач К.В.
від 03 грудня 2012 року, - відповідні
приміщення відповідають існуючим
протипожежним, будівельним,
екологічним та технічним нормам, у
зв'язку з чим експертом був зроблений
позитивний висновок про подальшу
експлуатацію нежитлового приміщення,
можливість його збереження та подальшу
експлуатаційну придатність.
Документація присутня у справі.

Згідно декларації про готовність
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої в Інспекції ДАБК в
Одеській області від 06 серпня 2012 року №
ОД 5, відповідний об'єкт
завершений будівництвом, будівництво
здійснювалось на підставі дозволу
Інспекції ДАБК в Одеській області від 17
липня 2012 року № ОД 2 та згідно
проекту, складеного ПП
«Стальпроект-АБ» (ліцензія серії АВ №
557571).

З урахуванням наведеного та зважаючи
на виготовлену експертом
інженерно-технічну документацію, суд
першої інстанції на підставі ст. ст. 182
ч. ч. 1, 2, 328 ч. ч. 1, 2, 331, 392, 396 ЦК України
задовольнив позовні вимоги позивача та
вбачав доцільним довести до відома
заінтересованих осіб, що рішення суду
про визнання права власності на об'єкт
нерухомого майна, яке у встановленому
процесуальним законом порядку набрало
законної сили, підлягає обов'язковій
державній реєстрації та є
безпосередньою підставою для внесення
відповідних відомостей до реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Однак, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки суд першої інстанції дійшов
до таких висновків неповно з'ясувавши
обставини, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Так в судовому засіданні встановлено
та підтверджується матеріалами справи,
що відповідно до договору оренди
окремого індивідуально визначеного
майна № 1/3605 від 14.12.2011 року, укладеного
між Управлінням розвитку споживчого
ринку та захисту прав споживачів
Одеської міської ради і ОСОБА_3, як
приватним підприємцем, останньому було
передано в строкове платне
користування тверде покриття, площею
295,07 кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 строком до 01 лютого 2015 року, з
метою здійснення роздрібної торгівлі
фасованими товарами (а. с. 4).

В період користування вказаною
земельною ділянкою, позивачем, як
приватним підприємцем (а. с. 9-13),
власними силами і за власний рахунок
було здійснено будівництво
нежитлового приміщення, за вказаною
адресою, загальною площею 435 кв. м., на
яке він просить визнати право
власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Проте, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які б
підтверджували, що земельна ділянка, на
якій збудоване спірне нежитлове
приміщення, відводилася позивачеві для
будівництва вказаного нежитлового
приміщення чи була йому виділена у
встановленому порядку під уже
збудоване спірне нерухоме майно. Такі
докази не представлені і суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених цим
Кодексом, докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на договір оренди
окремого індивідуально визначеного
майна № 1/3605 від 14.12.2011 року (а. с. 4),
судова колегія не приймає до уваги.
Оскільки, згідно з цим договором,
тверде покриття позивачеві, як
приватному підприємцю, передавалося в
оренду з метою здійснення роздрібної
торгівлі фасованими товарами, а не під
будівництво спірного нежитлового
приміщення.

Крім того, судова колегія звертає
увагу на те, що тверде покриття
відповідно до вказаного договору (а. с.
4) передавалося ОСОБА_3, як приватному
підприємцю, а не фізичній особі, а також
спірне нежитлове приміщення ОСОБА_3
побудував, як приватний підприємець (а.
с. 8-13), а не як фізична особа. Докази
протилежного в матеріалах справи
відсутні.

Тому за таких обставин, відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог позивача та визнання за
ним права власності на спірне
нежитлове приміщення з підстав яких
просив позивач.

Однак, суд першої інстанції не звернув
на це уваги та не повно з'ясувавши
обставини, які мають значення для
справи, в межах обставин, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги, з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, помилково
задовольнив позовні вимоги позивача,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія погоджується з доводами
апеляційної скарги та вважає, що заочне
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 10.12.2012 року необхідно
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Малиновського району м.
Одеси в інтересах держави в особі
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, Одеської міської
ради задовольнити.

Заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 10.12.2012 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської
міської ради про визнання права
власності на нежитлове приміщення -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області
О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич