Справа №591/7625/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Бурда Б. В.Номер провадження
22-ц/788/110/14 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В., Сибільової Л.
О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, поданої через його
представника ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 06 грудня 2013 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства акціонерного
банку "Укргазбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет застави, стягнення коштів,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
акціонерного банку "Укргазбанк" про
розірвання кредитного договору,

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
акціонерного банку "Укргазбанк", третя
особа - ОСОБА_3, про визнання договору
поруки припиненим,

в с т
а н о в и л а :

03 вересня 2013 року ПАТ АБ "Укргазбанк"
звернувся до суду з позовом і просив
суд :

- стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором за період з 21 серпня 2010 року
по 20 серпня 2013 року : 56192,13 доларів США -
заборгованості по процентах та 918871,84
грн. - пені.

- в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №148/08-РБФ від 27
березня 2008 року звернути стягнення на
предмет іпотеки - нежитлове приміщення
площею 2173,30 кв.м, яке розташоване у
АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_4

Рішенням суду від 06 грудня 2013 року
позов ПАТ АБ "Укргазбанк" задоволений
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в
солідарному порядку на користь ПАТ АБ
"Укргазбанк" в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
56192,13 доларів США та 918871,84 грн..

Звернено стягнення на предмет іпотеки -
нежитлове приміщення площею 2173,30 кв.м
за адресою: АДРЕСА_1, що належить на
праві власності ОСОБА_4, в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_3 перед
ПАТ АБ "Укргазбанк" за кредитним
договором в розмірі 56192,13 доларів США та
415963,71 грн. шляхом реалізації предмета
іпотеки на прилюдних торгах в процесі
виконавчого провадження з початковою
ціною у розмірі 90% від вартості
предмета іпотеки, визначеною суб'єктом
оціночної діяльності на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ
"Укргазбанк" 3441 грн. в рахунок
відшкодування понесених по справі
судових витрат.

В задоволенні позову ПАТ АБ
"Укргазбанк" в іншій частині відмовлено
у зв'язку зі спливом позовної давності.

У задоволенні зустрічних позовів
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовлено за
необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про часткове скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

27 березня 2008 року між ПАТ АБ
"Укргазбанк" та ОСОБА_3 укладений
кредитний договір №148/08-РБФ, відповідно
до якого ОСОБА_3 отримав кредит в
розмірі 148 000 доларів США на строк до 26
березня 2018 року зі сплатою відсотків у
розмірі 13% річних.

27 березня 2008 року в забезпечення
виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за
кредитним договором між ПАТ АБ
"Укргазбанк" та ОСОБА_5 був укладений
договір поруки, відповідно до якого
ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання
солідарної з ОСОБА_3 відповідальності з
повернення кредиту, відсотків та
неустойки (штрафу, пені). При укладенні
договору поруки сторони домовилися про
збільшення строку позовної давності до
3 років по вимогам зі сплати неустойки
(п. 3.3) (а.с. 15-16).

Крім того, в забезпечення виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором 04 березня 2009 року між ПАТ АБ
"Укргазбанк" та ОСОБА_4 був укладений
договір іпотеки нежитлового
приміщення площею 2173,30 кв.м, яке
знаходиться за адресою у АДРЕСА_1 та
оцінене сторонами договору в 20 000 000 грн.
Відповідно до п. 7.10 договору іпотеки :
строк позовної давності (крім вимог про
стягнення неустойки) за цим договором
становить три роки ; позовна давність в
один рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (а.с. 12-14).

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 16 вересня 2010 року та рішенням
Апеляційного суду Сумської області від
16 листопада 2010 року позовні вимоги ПАТ
АБ "Укргазбанк" були задоволені
частково :

з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стягнута
заборгованість за кредитним договором,
яка утворилась станом на 30 серпня 2010
року у розмірі 172 824, 55 доларів США, з
яких: 142 896,56 доларів США -
заборгованість по кредиту, 29 927,99
доларів США - заборгованість по
процентах; окрім названих сум стягнута
пеня в розмірі 136232,11 грн. ;

у рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 172 824,55
доларів США та 136 232,11 грн. звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
нежитлове приміщення площею 2173,30 кв.м
за адресою: АДРЕСА_1, що належить на
праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу
на прилюдних торгах з початковою ціною
у розмірі 90% від вартості предмета
іпотеки, визначеною суб'єктом
оціночної діяльності в процесі
виконавчого провадження(а.с. 17-19).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку" у разі якщо апеляційна скарга
подана на рішення щодо частини
вирішених вимог, суд апеляційної
інстанції відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини ні
в мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити, в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Враховуючи зазначене та виходячи з
принципу диспозитивності цивільного
судочинства, апеляційним судом
відповідно до вимог частини 1 ст. 303 ЦПК
України перевіряється обгрунтованість
та законність рішення суду лише в
оскаржуваній частині.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ПАТ АБ "Укргазбанк", суд першої
інстанції виходив з його
обґрунтованості.

Рішення суду в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь
ПАТ АБ "Укргазбанк" в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
56192,13 доларів США відсотків - не
оскаржується.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскаржують рішення
суду в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
у вигляді 918871,84 грн. пені. Вважають, що в
цій частині рішення суду постановлене
з порушенням діючого законодавства,
зокрема, ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що у цій частині
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню. При цьому колегія суддів
виходить з наступного.

З пояснень відповідачів та їх
представників у судовому засіданні
суду апеляційної інстанції вбачається,
що після ухвалення рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 16 вересня 2010
року про стягнення заборгованості за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки -
нежитлове приміщення по АДРЕСА_1,
державним виконавцем здійснювались
заходи з продажу цього приміщення,
проте, у зв'язку з надзвичайно великою
вартістю "іпотечного" майна ( 20 000 000
грн.), прилюдні торги не відбулися у
зв'язку з відсутністю покупців.
Відповідачі посилались на те, що
неодноразово пропонували ПАТ АБ
"Укргазбанк" продати предмет іпотеки -
нежитлове приміщення по частках, у
розмірах, достатніх для погашення
заборгованості за кредитним договором,
проте порозуміння з ПАТ АБ "Укргазбанк"
з цього приводу не знайшли.

Відповідно до частини 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Колегія суддів вважає, що відповідно до
принципів розумності і справедливості
на кредитора покладається обов'язок
вживати необхідних заходів щодо
зменшення розміру збитків, завданих
йому порушенням зобов'язання, але у
всякому разі, не сприяти їх збільшенню.
Невиконання кредитором цього обов'язку
також може бути підставою для
зменшення судом розміру збитків та
неустойки, що стягуються з боржника, що
передбачено ч. 2 ст. 616 ЦК України, згідно
якої суд має право зменшити розмір
збитків та неустойки, які стягуються з
боржника, якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення.

Незастосування судом першої інстанції
до спірних правовідносин вимог ч. 3 ст.
551, ч. 2 ст. 616 ЦК України відповідно до п. 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для
зміни рішення суду .

Враховуючи наведене апеляційний суд,
виходячи з засад цивільного
судочинства, а саме, розумності та
справедливості, вважає можливим на
підставі ч. 2 ст. 616 ЦК України та ч. 3 ст.
551 ЦК України зменшити розмір пені за
період 21 серпня 2010 року по 20 серпня 2013
року, що підлягає стягненню з
відповідачів, до 200000 грн.

Такого висновку апеляційний суд
дійшов, враховуючи, в тому числі,
висновки Конституційного Суду України,
викладені в рішенні від 11 липня 2013 року
у справі № 1-12/2013 щодо офіційного
тлумачення положень другого речення
преамбули Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
згідно яких вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункті 6 статті 3, частині третій
статті 509 та частинах першій, другій
статті 627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з
огляду на приписи частини четвертої
статті 42 Конституції України участь у
договорі споживача як слабкої сторони,
яка підлягає особливому правовому
захисту у відповідних правовідносинах,
звужує дію принципу рівності учасників
цивільно-правових відносин та свободи
договору, зокрема, у договорах про
надання споживчого кредиту щодо сплати
споживачем пені за прострочення у
поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з
положеннями Резолюції Генеральної
Асамблеї ООН "Керівні принципи для
захисту інтересів споживачів" від 9
квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено:
визнаючи, що споживачі нерідко
перебувають у нерівному становищі з
точки зору економічних умов, рівня
освіти та купівельної спроможності,
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд
України, межі дії принципу свободи
договору визначаються законодавством
з урахуванням критеріїв
справедливості, добросовісності,
пропорційності і розумності. При цьому
держава має підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційними інтересами банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і правами та
охоронюваними законом інтересами
споживачів їх кредитних послуг (абзац
третій підпункту 3.2 пункту 3
мотивувальної частини Рішення від 10
листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про
захист прав споживачів кредитних
послуг).

У наведених Керівних принципах для
захисту інтересів споживачів
визначено, що споживачі мають бути
захищені від таких зловживань, як
односторонні типові контракти,
виключення основних прав у контрактах
та незаконні умови кредитування
продавцями. Захист від цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема, ч.3 ст. 551 ЦК.

Конституційний Суд України дійшов
висновку, що умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності. Виконання державою
конституційно-правового обов'язку щодо
захисту прав споживачів вимагає від
неї спеціального законодавчого
врегулювання питань, пов'язаних із
забезпеченням дії зазначених
принципів у відносинах споживчого
кредитування, зокрема, щодо
встановлення справедливого розміру
неустойки за прострочення виконання
грошових зобов'язань позичальниками -
фізичними особами.

Вбачається, що ПАТ АБ "Укргазбанк"
сприяв збільшенню розміру збитків,
завданих порушенням зобов'язання, та не
вжив заходів щодо їх зменшення. До
такого висновку колегія суддів
приходить з огляду на те, що ПАТ АБ
"Укргазбанк" не спростував доводів
відповідачів та не надав доказів про
те, що зі свого боку вживав інших
заходів, (окрім подання на виконання
виконавчого листа) для продажу майна,
переданого в іпотеку, наприклад,
продажу його не у повному обсязі, а у
частці чи частками, для отримання суми,
необхідної для погашення
заборгованості.

Таким чином у вищенаведеній частині
рішення суду підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки не відповідає
вимогам закону, так як є невірно
обраним способом захисту порушеного
права ПАТ АБ "Укргазбанк", - колегія
суддів вважає необґрунтованими з
наступних підстав.

Статтею 599 ЦК України передбачається,
що зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України
"Про іпотеку" іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і є
дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України "Про
іпотеку" у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.1.1. Договору іпотеки,
дійсний договір іпотеки забезпечує всі
вимоги Іпотекодержателя, які
випливають з кредитного договору
№148/08-РБФ від 27.03.2008 р. Пункт 6.7. Договору
іпотеки передбачає, що
Іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи суму
кредиту, процентів, відшкодування
збитків, завданих про строчкою
виконання, витрати, пов'язані з
пред'явленням вимог за кредитним
договором і зверненням стягнення та
реалізації предмета іпотеки,.., а також
інших збитків, завданих порушенням
умов кредитного або цього договору.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених частиною
другою статті 625 ЦК, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК.

Таким чином, приймаючи до уваги, що в
даний час основне зобов'язання
(кредитний договір) не припинено, строк
дії іпотечного договору не закінчився,
фактичне задоволення вимог за рахунок
предмету іпотеки не відбулося, чинне
законодавство України не передбачає
обмежень для стягнення донарахованої
за користування кредитом суми разом із
сумою основного боргу за рахунок
іпотеки.

Колегія суддів вважає помилковим і
доводи щодо спливу позовної давності
за вимогами про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Помилковість цих
доводів полягає у тому, що апелянт не
враховує положення ст. 264 ЦК, частини 2 і
3 якої передбачають, що позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Колегія суддів вважає, що у суду першої
інстанції не було правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_3 про
розірвання кредитного договору,
висновки суду в цій частині
відповідають матеріалам справи та
вимогам закону. При цьому виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 652 ЦПК України, на яку
посилався позивач як на підставу
позову :

1. У разі істотної зміни обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

2. Якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

3. У разі розірвання договору внаслідок
істотної зміни обставин суд, на вимогу
будь-якої із сторін, визначає наслідки
розірвання договору виходячи з
необхідності справедливого розподілу
між сторонами витрат, понесених ними у
зв'язку з виконанням цього договору.

4. Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Вимагаючи розірвання договору на
підставі статті 652 ЦК України, на
позивача покладається, у відповідності
до статті 60 ЦПК України, обов'язок
довести ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх вимог.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
позивачем не доведено наявності
обставин, які б давали передбачені
законом підстави для розірвання
кредитного договору у зв'язку із
істотною зміною обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору.

Крім того, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про
Національний банк України" офіційний
курс гривні до іноземних валют
встановлюється Національним банком
України.

Валютні курси, як зазначено у частині
першій статті 8 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю", встановлюються Національним
банком України за погодженням з
Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
постановою Правління Національного
Банку України від 12 листопада 2003 року N
496, офіційний курс гривні до іноземних
валют, зокрема до долара США,
установлюється щоденно. Для розрахунку
курсу гривні до іноземних валют
використовується інформація про
котирування іноземних валют за станом
на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до
іноземних валют законодавчо не
закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний
кредитний договір в іноземній валюті,
відповідач приймав на себе певні
ризики, на випадок зміни валютного
курсу та в момент укладення договору
він не мав будь-яких законних підстав
вважати, що зміна встановленого
валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що при укладенні
кредитного договору він був впевнений
в тому, що така зміна обставин не
настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК
України, відповідальність за валютні
ризики лежить саме на позичальнику.

Колегія суддів вважає, що відсутні
передбачені законом чи договором
підстави для судового захисту прав
позивача з тих підстав, які викладені у
позові про розірвання кредитного
договору.

Рішення суду в частині відмови ОСОБА_5 у
задоволенні її позову про визнання
договору поруки припиненим не
оскаржується, тому в цій частині
відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України обгрунтованість та законність
рішення суду не перевіряється.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції були повно та всебічно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду у оскаржуваній частині
слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, пп. 3, 4 ч.1 ст.
309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

у х в а
л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
поданої через його представника
ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 06 грудня 2013 року в частині
вирішення позову про стягнення пені
змінити, виклавши 1-3 абзаци його
резолютивної частини в наступній
редакції :

« Позов ПАТ АБ "Укргазбанк"
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в
солідарному порядку на користь
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк "Укргазбанк" в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором 56192,13 доларів США
(п'ятдесят шість тисяч сто дев'яносто
два долари 13 центів)- відсотків та 200000
грн. (двісті тисяч грн.)- пені.

Звернути стягнення на предмет іпотеки -
нежитлове приміщення площею 2173,30 кв.м
за адресою: АДРЕСА_1, що належить на
праві власності ОСОБА_4, в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_3 перед
Публічним акціонерним товариством
акціонерний банк "Укргазбанк" за
кредитним договором в розмірі 56192,13
доларів США (п'ятдесят шість тисяч сто
дев'яносто два долари 13 центів)-
відсотків та 200000 грн. (двісті тисяч грн.)
- пені шляхом реалізації предмета
іпотеки на прилюдних торгах в процесі
виконавчого провадження з початковою
ціною у розмірі 90% від вартості
предмета іпотеки, визначеною суб'єктом
оціночної діяльності на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій ».

В іншій, оскаржуваній частині, рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -