АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/756/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О.М. Доповідач - Романюк
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М. М.

суддів
Котушенко С.П., Петренко І. О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 21
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з
вищезазначеним позовом 14 жовтня 2013
року. В обґрунтування заявлених та
уточнених вимог посилалася на те, що
протягом 2008 року надавала відповідачу
у борг грошові кошти на загальну суму 27
830 грн. Оскільки відповідач борг не
повертає, просить стягнути з неї суму
боргу з урахуванням повернутих 100 грн. -
27 730 грн. та відсотки в розмірі 5 819 грн., а
всього 33 559 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 21
листопада 2013 року у задоволені позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково на таких
підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

З даним висновком судова колегія не
погоджується виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

В позовній заяві позивач зазначила, що
13 жовтня 2010 року відповідач повернула
100 грн., відповідна запис міститься на
оригіналі розписки.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.62 ЦПК України сторони,
треті особи та їхні представники за їх
згодою можуть бути допитані як свідки
про відомі їм обставини, що мають
значення для справи.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_4 підтвердила факт
повернення 13 жовтня 2010 року
відповідачем позивачу 100 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог з підстави пропущення строку
позовної давності без поважних причин,
суд першої інстанції не звернув уваги
на вищезазначені норми закону,
безпідставно не прийняв до уваги
надані позивачем докази визнання
відповідачем боргу та дійшов
помилкового висновку про пропуск
відповідачем строку на звернення до
суду з даним позовом. Посилання в
рішенні суду на те, що оскільки
відсутні будь які зроблені
відповідачем відмітки про повернення
частки боргу, а тому запис зроблений
позивачем не можна брати до уваги, не
ґрунтуються на законі, оскільки діюче
законодавство не містить застережень
або заборони щодо того ким повинні
робитися відмітки про повернення
боргу.

З урахуванням вищезазначеного судова
колегія дійшла до висновку про
скасування рішення суду з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується належними та
допустимими доказами, протягом 2008 року
відповідач брала у позивача в борг
грошові кошти. З написаної власноруч
відповідачем розписки, яка є доказом
боргових зобов'язань, вбачається, що
строк повернення боргу сторонами не
визначений. З урахуванням того, що
позивач у липні 2009 р. звернулася до суду
з позовом про стягнення суми боргу,
судова колегія дійшла до висновку, що з
цього моменту у відповідача виник
обов'язок повернути суму
заборгованості.

Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

З наявної в матеріалах справи розписки
вбачається, що відповідач взяла у
позивача у борг 2 650 доларів США, що
еквівалентно за офіційним курсом НБУ 21
181 грн. 45 коп., 100 євро, що еквівалентно 1
086 грн. 01 коп. та 5 000 грн., тобто загальна
сума заборгованості складає 27 267 грн. 46
коп. З урахуванням повернутих 100 грн.,
сума, яка підлягає стягненню становить
27 167 грн. 46 коп.

У задоволенні позовних вимог щодо
стягнення відсотків за користування
грошима за період з 13 жовтня 2010 року
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

З урахуванням того, що сторонами не
було визначено строк повернення позики
то цей строк визначений моментом
пред'явлення вимоги. Приймаючи до
уваги, що вимогу про повернення грошей
позивач пред'явила у липні 2009 р., то
право на отримання процентів вона мала
лише у період з моменту надання грошей
до моменту пред'явлення вимоги.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач частково
сплатила судовий збір в розмірі 75 грн.
та ухвалою суду від 18 жовтня 2013 року
позивачу було відстрочено сплату
судового збору в повному обсязі. З
урахуванням зазначеного необхідно
стягнути з відповідача на користь
позивача сплачений судовий збір в
розмірі 75 грн. та на користь держави в
розмірі 196 грн. 67 коп.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від
21 листопада 2013 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму боргу в розмірі 27 167 грн. 46 коп. та
повернення судового збору в розмірі 75
грн. В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 196 грн. 67 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: