РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/393/14-ц

провадження у справі № 2/0285/379/14

24 березня 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:

головуючої судді…………….Літвин О.О.

при секретарі…………………Гром Л.В.

з участі: представника
позивача……….ОСОБА_1

відповідача……………………ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача, в якому просив
розірвати шлюб, укладений між ними
07.11.1984 року, від якого мають
повнолітнього сина.

В обґрунтування позову зазначає, що
перебування в шлюбі є неможливим,
зважаючи на повну відсутність почуття
взаємної любові, поваги, розуміння та
взаємодопомоги. Вважає, що поновлення
подружніх відносин неможливе,
добровільно розірвати шлюб в органах
РАЦС відповідач відмовляється.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити. Додатково
пояснив, що сторони не підтримують
шлюбних стосунків декілька років,
позивач остаточно втратив почуття
любові до відповідача та на
сьогоднішній день має іншу сім'ю, тому
на розлученні наполягає.

Відповідач позов не визнала, проти
розлучення заперечувала. Пояснила, що
будь-яких почуттів до позивача не має,
однак в них є спільно нажите майно,
через яке вона не хоче з ним
розлучатись. Жодних засобів для
збереження їх сім'ї не приймала.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані докази по справі, суд
дійшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу
України, шлюб може бути розірвано, якщо
буде встановлено, що подальше сумісне
проживання сторін і збереження сім'ї
неможливе.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
07.11.1984 року /а.с.4/.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка, добровільність
шлюбу - одна з основних його засад.
Різниця в поглядах на права та
обов'язки подружжя, відсутність
взаєморозуміння призвели до
поступового погіршення взаємовідносин
і до фактичного припинення шлюбних
стосунків між сторонами. Перебуваючи у
шлюбі, вони не змогли створити міцної
сім'ї, про що свідчить той факт, що понад
2 роки вони спільно не проживають і не
підтримують шлюбних відносин, які
поновлювати наміру позивач не має.

Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу
України, суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що заява про розірвання
шлюбу відповідає дійсній волі дружини
та чоловіка і що після розірвання шлюбу
не будуть порушені їхні особисті та
майнові права.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що сім'я розпалася остаточно.
Шлюб існує лише формально і його
збереження суперечило б інтересам
сторін, що має суттєве значення для них,
тому є підстави для розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 104, 105, 109, 110, 112 Сімейного
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянином Російської Федерації та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянкою
України, зареєстрований 07.11.1984 року
Пилиповицькою сільською радою
Новоград-Волинського району
Житомирської області, актовий запис №
16, розірвати.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Головуюча
О.О.Літвин