Справа №333/6004/13-ц
№4-с/333/1/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Холода Р.С.,

при секретарі
Вашато А.Б.,

за участю представника скаржника -
Онішкевича М.М., розглянувши у судовому
засіданні скаргу ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» до Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції, ОСОБА_2 про визнання дій
посадових осіб Комунарського ВДВС ЗМУЮ
неправомірними та визнання договору
зберігання недійсним та стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИВ :

31.07.2013 року ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» звернувся до суду із
скаргою на дії державної виконавчої
служби та з вимогою про визнання
договору зберігання недійсним та
стягнення коштів.

В скарзі зазначено, що на виконанні у
Комунарському відділі державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції перебуває
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-2579,
виданого 16.05.2012 року Комунарським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» суми боргу у розмірі
175 429,38 гривень. 24.06.2013 року автомобіль
марки «Toyota Camry», реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належав боржнику було
реалізовано на аукціоні за 55 000 грн., з
яких: 6600 грн. є винагорода торгівельній
організації за надані послуги з
реалізації майна боржника; 4 840 грн. є 10%
виконавчого збору, а заявник отримав 32
224, 10 грн. (1700 гривень - в рахунок
повернення авансового внеску на
витрати виконавчого провадження та
30542,10 гривень - в рахунок часткового
погашення боргу позичальника).

25.07.2013 року після ознайомлення
представником ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» з матеріалами
виконавчого провадження, встановлено,
що згідно розпорядження державного
виконавця кошти в сумі 11 172,00 гривень
перераховані на користь фізичної особи
- зберігача майна ОСОБА_2. Крім того, в
матеріалах виконавчого провадження є
договір зберігання № 18 від 23.10.2012 року,
укладений між ОСОБА_2, як фізичною
особою та начальником Комунарського
ВДВС Запорізького МУЮ. Зазначеним
договором передбачено витрати ОСОБА_2
на відповідальне зберігання
автомобілю «Toyota Camry», реєстраційний
номер НОМЕР_1 у розмірі 11 172,00 гривень, що
суперечить генеральному договору № 2
від 06.01.2012 року, відповідно до п. 3.4.
якого обов'язок торгівельної
організації забезпечувати безоплатне
зберігання майна переданого на
реалізацію. В порушення вимог
генерального договору та Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем при розподілі
коштів, отриманих від продажу
автомобілю, здійснено незаконне
перерахування коштів за зберігання
майна в розмірі 11 172,00 гривень на
рахунок співробітника торгівельної
організації ТОВ ТД «Еліт Сервіс», в
зв'язку з чим 09.07.2013 року на рахунок ПАТ
АКБ «Індустріалбанк» надійшло лише 30
542,10 гривень.

На підставі викладеного, ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» просить: визнати дії
державного виконавця з перерахування
коштів за зберігання майна
представнику ТОВ ТД «Еліт Сервіс» та
дії начальника Комунарського ВДВС
Запорізького МУЮ Чорноус В.М. щодо
укладення договору зберігання -
неправомірними; договір зберігання № 18
від 23.10.2012 року, укладений між ОСОБА_2 та
начальником Комунарського ВДВС
Запорізького МУЮ визнати нікчемним;
стягнути з ОСОБА_2 на їх користь
безпідставно отримані кошти у розмірі
11 172,00 гривень; стягнути суму сплаченого
судового збору в розмірі 344,10 гривень з
відповідачів у рівних частках, по 172,05
гривень з кожного.

В судовому засіданні представник ПАТ
АКБ «Індустріалбанк» - Онішкевич М.М.
підтримав скаргу і просив її
задовольнити у повному обсязі.

Представник Комунарського ВДВС
Запорізького МУЮ, ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилися, про час та місце
слухання справи, були повідомлені
своєчасно та належним чином у
встановленому законом порядку, про
причину неявки суд не повідомили, заяви
про відкладення слухання справи від
них не надходило.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.387 ЦПК
України, якщо оскаржувані рішення, дії
чи бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову у
задоволенні скарги.

ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (скаржник)
звернувся до суду зі скаргою про
визнання дій посадових осіб
Комунарського відділу ДВС
неправомірними, визнання договору
зберігання недійсним та стягнення
коштів. Вимоги скаржника щодо визнання
нікчемним договору зберігання № 18 від
23.10.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та
начальником Комунарського ВДВС
Запорізького МУЮ і стягнення з ОСОБА_2
на їх користь безпідставно отриманих
коштів у розмірі 11172,00 гривень повинні
розглядатись в порядку цивільного
судочинства, так як відносини, які
склалися між ОСОБА_2 та Комунарським
ВДВС Запорізького МУЮ є цивільними і не
стосуються скарги на дії державних
виконавців.

Судом встановлено, що на виконанні у
Комунарському відділі державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції перебуває
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-2579,
виданого 16.05.2012 року Комунарським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» суми боргу у розмірі
175 429,38 гривень (а.с. 6-7).

23.10.2012 року державним виконавцем було
здійснено опис та арешт майна боржника,
а саме: автомобіля марки «Toyota Camry»,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Згідно
акту опису і арешту від 23.10.2012 року
описане майно прийняв на відповідальне
зберігання ОСОБА_2, який був присутнім
під час проведення опису майна як
представник торгівельної організації
ТОВ ТД «Еліт Сервіс», яка мала право
здійснювати реалізацію арештованого
державними виконавцями майна (а.с. 8-11).

23.10.2012 року між Комунарським відділом
державної виконавчої служби ЗМУЮ в
особі начальника відділу Чорноус В.М.,
який діє на підставі положення та
ОСОБА_2 був укладений договір
зберігання, згідно умов якого останній
зобов'язується зберігати автомобіля
марки «Toyota Camry», реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належить на праві власності
ОСОБА_3 Оплата послуг по даному
договору здійснюється згідно акту
виконаних робіт по зберіганню майна та
виставленого рахунку за узгодженою
сторонами сумою винагороди, а саме 2%
від вартості майна за один місяця
зберігання (а.с. 12-14).

Відповідно до акту виконаних робіт по
зберіганню майна від 09.04.2013 року ОСОБА_2
зберігав майно - автомобіль марки «Toyota
Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1, 168 діб
та загальним розміром винагороди є
сума 11 172 грн. ( а.с 15).

24.06.2013 року автомобіль марки «Toyota Camry»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 було
реалізовано на аукціону за ціною 55 000
гривень (а.с. 24).

Розпорядженням № 32678540/4 від 05.07.2013 року
державного виконавця Комунарського
ВДВС ЗМУЮ Лаврової К.А., затвердженого
начальником Комунарського ВДВС ЗМУЮ
Чорноусом В.М. грошові кошти у сумі 48 400
грн., що надійшли від реалізації
рухомого майна (автомобіля марки «Toyota
Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1)
необхідно перерахувати:

- 30 542, 10 грн. на користь ПАТ АКБ
«Індустріалбанк»;

- 4 840 грн. - виконавчий збір;

- 145,90 грн. - витрати на проведення
виконавчих дій;

- 1 700 грн. - повернення авансового
внеску - на користь ПАТ АКБ
«Індустріалбанк»;

- 11 172 грн. - витрати пов'язані із
зберіганням описаного та арештованого
майна за договором зберігання № 18 від
23.10.2012 року - ОСОБА_2 (а.с. 25).

Як вбачається з матеріалів скарги
основним порушенням заявник вважає, що
договір зберігання № 18 від 23.10.2012 року
повинен був укладатися згідно вимог ст.
59 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто
між зберігачем та державним
виконавцем, а не начальником ВДВС. Крім
того, відповідно до п.3.4. Генеральному
договору № 2 від 06.01.2012 року між
Державною виконавчою службою України
та спеціалізованою організацією
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТД Еліт Сервіс»
обов'язок торгівельної організації
забезпечувати безоплатне зберігання
майна переданого на реалізацію.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Заявник не довів та не надав суду
жодних підтверджень того, що ОСОБА_2 є
або був працівником спеціалізованої
організації Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТД Еліт Сервіс», яке
згідно до п.3.4. Генеральному договору №
2 від 06.01.2012 року, повинно забезпечувати
безоплатне зберігання майна,
переданого на реалізацію.

Відповідно до ст.4 ЗУ «Про державну
виконавчу службу» державними
виконавцями є начальник відділу
начальник відділу державної
виконавчої служби, заступник
начальника, головний державний
виконавець, старший державний
виконавець, державний виконавець
районного, районного в місті,
міського (міста обласного значення),
міськрайонного відділу державної
виконавчої служби відповідного
управління юстиції, тобто, Чорноус В.М.,
будучи на посаді начальника ВДВС, мав
право укладати договір зберігання № 18
від 23.10.2012 року.

Таким чином, аналіз досліджених
доказів свідчить про те, що ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» не надано жодних
підтверджень неправомірних дій
державного виконавця та начальника
Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ
щодо укладення договору зберігання № 18
від 23.10.2013 року та неправомірного
перерахування коштів за зберігання
майна ОСОБА_2, тому суд приходить до
висновку, що у задоволенні скарги на
дії посадових осіб Комунарського ДВС
необхідно відмовити.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що
судові витрати, пов'язані з розглядом
скарги, покладаються судом на заявника,
якщо було постановлено рішення про
відмову в задоволенні його скарги.
Отже, сума сплаченого ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» судового збору в
розмірі 344,10 гривень не підлягає
стягненню з зацікавлених осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 387, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені скарги ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» до Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції, ОСОБА_2 про визнання дій
посадових осіб Комунарського ВДВС ЗМУЮ
неправомірними, визнання договору
зберігання недійсним та стягнення
коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвала суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання ухвали.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
Р.С. Холод