У х в а л а

3 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,Касьяна
О.П., Коротуна В.М.,розглянувши у
судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Автозаводського
відділу Державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції, державного виконавця
Автозаводського відділу Державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції Петіної
A.M., Державної Казначейської служби
України про стягнення майнової та
моральної шкоди, завданої протиправною
бездіяльністю державних виконавців
під час виконання судового рішення,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому просив стягнути
з державного бюджету на його користь 268
000 грн. у відшкодування матеріальної
шкоди, завданої протиправною
бездіяльністю державних виконавців
Автозаводського ВДВС Кременчуцького
МУЮ, а також 100 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на ті обставини, що згідно виконавчого
листа, виданого 24 березня 2009 року на
підставі заочного рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 05 березня
2009 року про стягнення на його користь
з ОСОБА_8 268 796 грн. грошової
заборгованості, постановою державного
виконавця відкрито виконавче
провадження по примусовому виконанню
вказаного рішення.

Копія вказаної постанови йому не була
направлена, виконавчі дії по виконанню
вказаного рішення державним
виконавцем не було проведено, у зв'язку
з чим бездіяльність державного
виконавця призвела до фактичної втрати
можливості повернути кошти в
зазначеній сумі.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 16
серпня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Апеляційного суду Черкаської
області від 25 жовтня 2012 року,
задоволено його скаргу та визнано
неправомірною бездіяльність
начальника Автозаводського відділу
ДВС Кременчуцького МУЮ ОСОБА_8 та
державного виконавця Петіної А.М. щодо
примусового виконання виконавчого
листа Золотоніського міськрайониого
суду Черкаської області від 24 березня
2009 року №2-350/2009 про стягнення з ОСОБА_8
на його користь 268 796 грн.
заборгованості та зобов'язано вчинити
певні дії по примусовому виконанню
судового рішення.

Ураховуючи, що судові рішення не
виконані та жодних виконавчих дій,
спрямованих на виконання рішення суду,
не проведено, просив задовольнити
позов.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 25 квітня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_6 в
якості відшкодування матеріальної
шкоди, завданої протиправною
бездіяльністю Автозаводського відділу
Державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції грошові кошти в сумі 268 000 грн.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_6 в
якості відшкодування моральної шкоди,
завданої протиправною бездіяльністю
Автозаводського відділу Державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції грошові
кошти в сумі 70 000 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 20 червня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позову відмовлено.

18 вересня 2013 року ухвалою колегії
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу
позивача відхилено, рішення суду
апеляційної інстанції залишено без
змін.

17 грудня 2013 року ОСОБА_6 подав заяву про
перегляд цієї ухвали з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 травня 2012 року у справі про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, якою судові рішення
суду першої та апеляційної інстанцій
про часткове задоволення позову
залишені без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 липня 2012 року у справі про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, заданої бездіяльністю органів
державної виконавчої служби, якою
рішення суду апеляційної інстанції про
часткове задоволення позову залишено
без змін.

В обґрунтування заяви позивач
посилається на ті обставини, що судами
касаційної інстанції при вирішенні
подібних спорів неоднаково
застосовані ст. ст.56 Конституції
України, ст. ст. 1166, 1167, 1173 Цивільного
кодексу України, ст. 11 Закону України
«Про державну виконавчу службу», ст. 87
Закону України «Про виконавче
провадження», що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 11 липня 2012 року, на яку
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками
апеляційного суду про те, що тривале
невиконання відповідачем рішення суду,
яке призвело до унеможливлення його
виконання, сталося з вини виконавчої
служби, а тому позивачка має право на
відшкодування завданої їй
матеріальної та моральної шкоди, що є
підставою для часткового задоволення
позову.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 30 травня 2012 року, на яку
посилається заявник, вбачається, що суд
касаційної інстанції, залишаючи без
змін судові рішення судів попередніх
інстанцій про часткове задоволення
позову, виходив із того, що ухвалами
суду задоволено скарги позивача на
бездіяльність відділу державної
виконавчої служби та визнано його дії
щодо тривалого невиконання судового
рішення (бездіяльність)
неправомірними, отже факт
неправомірної бездіяльності
відповідача доведено, а позивачу у
зв'язку з цим заподіяна моральна шкода,
яка відповідно до вимог ст. ст. 1167. 1173 ЦК
України підлягає відшкодуванню
державою.

Разом з тим, зі змісту ухвали суду
касаційної інстанції від 18 вересня 2013
року, про перегляд якої подана заява,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками
апеляційного суду про відмову у
задоволенні позову з тих підстав, що
позивач не надав доказів у
передбаченому законом порядку про
наявність причинно-наслідкового
зв'язку між бездіяльністю начальника
відділу державної виконавчої служби та
державного виконавця і шкодою, яку він
просив стягнути, тому підстави для
задоволення позову відсутні.

З наведеного видно, що встановлені
судами фактичні обставини справ та їх
оцінка є різними, тому при їх вирішенні
відсутнє неоднакове застосування
судами касаційної інстанції ст.56
Конституції України, ст. ст. 1166, 1167, 1173
Цивільного кодексу України, ст. 11
Закону України «Про державну виконавчу
службу», ст. 87 Закону України «Про
виконавче провадження».

Отже, колегія суддів дійшла висновку
про те, що наведені заявником доводи не
містять ознаки, які згідно з вимогами
статті 355 ЦПК України є підставою для
перегляду судових рішень суду
касаційної інстанції, а тому у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити.

Керуючись ст.ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до Автозаводського відділу Державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції,
державного виконавця Автозаводського
відділу Державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції Петіної A.M., Державної
Казначейської служби України про
стягнення майнової та моральної шкоди,
завданої протиправною бездіяльністю
державних виконавців під час виконання
судового рішення, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:О.О. Дьоміна М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян О.В. Кафідова
В.М. Коротун