АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/515/ 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Справа №635/967/13-ц
Головуючий 1 інстанції - Назаренко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в Черкасова
В.В.

Пономаренко
Ю.А.

При секретарі Каплоух Н.Б.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Харкові
цивільну справу за позовами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа -
Міграційний сектор Головного
управління державної міграційної
служби України у Харківському районі
Харківської області про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням

по апеляційній скарзі ОСОБА_5

на заочне рішення Харківського
районного суду Харківської області від
29 липня 2013 року

В С Т А
Н О В И Л А :

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулась
в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням в
будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати
міграційний сектор головного
управління державної міграційної
служби України у Харківському районі
Харківської області зняти
відповідачку з реєстраційного обліку
за вказаною адресою. В обґрунтування
вказувала, що вона є законним
представником ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_2,
якому на праві приватної власності
належить житловий будинок по АДРЕСА_1 ,
в якому зберігає реєстрацію місця
проживання відповідач, проте фактично
вона в будинку не мешкає.

У квітні 2013 року ОСОБА_4
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
зазначаючи, що 5 квітня 2013 року у
неповнолітнього ОСОБА_6 придбала за
договором купівлі-продажу житловий
будинок по АДРЕСА_1 для власного
проживання, проте вселитися та
розпоряджатися на власний розсуд
будинком не може, бо в ньому відповідач
зареєстрована, але не мешкає більш ніж
шість місяців без поважної причини,
має інше постійне місце для проживання
.Згідно до ст.ст. 71,72 ЖК України позивач
вважає, що у зв'язку з відсутністю
відповідачки без поважних причин понад
шість місяців у спірному житловому
будинку вона втратила право
користування цим жилим приміщенням.
Також просила допустити заміну
позивача ОСОБА_3 та визнати її , ОСОБА_4,
належним позивачем. Також просила
зобов'язати Головне управління
державної міграційної служби України у
Харківському районі Харківської
області зняти відповідача з
реєстраційного обліку за адресою по
АДРЕСА_1 .( а.с. 46)

Відповідач ОСОБА_5 подала до суду
письмову заяву з додатками, на
підтвердження факту проживання в
житловому будинку по АДРЕСА_1 та
одержання поштової кореспонденції за
цією адресою. ( а.с.51-70)

Заочним рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
29 липня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням в будинку АДРЕСА_1 з
подальшим зняттям з реєстрації з
вказаної адреси. В задоволенні решти
частини позовних вимог відмовлено. В
позові ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
ставиться питання про скасування
заочного рішення суду першої
інстанції. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
В обґрунтування зазначається, що не
мала можливості надати в суді першої
інстанції доказів про те, що вона
мешкала в даному житловому будинку, так
як не була належним чином повідомлена
про час та місце розгляду справи в суді.
Суд обґрунтував висновок про втрату
нею права користування житлом лише
Актом депутата селищної ради, який не є
належним доказом на підтвердження
факту її тривалого не проживання в
будинку.

Заочне рішення Харківського
районного суду Харківської області від
29 липня 2013 року в частині відмови в
позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа -
Міграційний сектор Головного
управління державної міграційної
служби України у Харківському районі
Харківської області про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, сторонами не
оскаржується і судом апеляційної
інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши
пояснення позивача та її представника,
обговоривши наведені в скарзі доводи
та перевіривши матеріали справи
знаходить апеляційну скаргу
підлягаючою частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_4 придбала
житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 05 квітня
2013 року, в якому зареєстровано місце
постійного проживання ОСОБА_5, бабусі
малолітнього продавця житлового
будинку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, від імені
якого при укладанні договору
купівлі-продажу в ході розгляду даної
справи діяла його мати ОСОБА_3 Згідно
акту депутата Пісочинської селищної
ради Харківського району Харківської
області від 28 січня 2013 року відповідач
ОСОБА_5 не знаходилася в будинку
АДРЕСА_1 23 та 28 січня 2013 року. ( а.с. 13)

Виходячи з цих обставин , суд
першої інстанції виходив із
доведеності не проживання відповідача
у будинку АДРЕСА_1 більше шести місяців
без поважних, що згідно до ст. 71 ЖК
України є підставою для визнання
ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням в
будинку АДРЕСА_1 з подальшим зняттям з
реєстрації з вказаної адреси.

Проте з таким висновком суду
першої інстанції погодитися не можна.

Згідно з ст.ст. 213 ,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, котрі були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
позивачем вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин , яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що
місцем постійного проживання та місцем
реєстрації місця постійного
проживання відповідача ОСОБА_5 є
будинок АДРЕСА_1, який належав на праві
власності її малолітньому онуку ОСОБА_6
та перейшов у власність ОСОБА_4 на
підставі договору-купівлі-продажу,
укладеного вході розгляду даної
справи. Спір щодо права на житло ОСОБА_5
у спірному будинку виник в січні 2013
року.

В обґрунтування тривалого більш
ніж шість місяців не проживання
відповідачки в спірному будинку
позивачі ОСОБА_3, яка діяла в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_6, та ОСОБА_4
посилилася лише на Акт депутата
Пісочинської селищної ради
Харківського району Харківської
області від 28 січня 2013 року, який не
містить зазначення з якого саме часу та
з якої причини відповідач ОСОБА_5 не
мешкає в будинку АДРЕСА_1 .

Правовідносини між власником
будинку ( квартири) та членами його
сім'ї ( колишніми членами сім'ї) щодо
користування жилим будинком (
квартирою) та втрату користування
жилим приміщенням регулюються нормами
житлового кодексу.

При тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
відповідно до вимог ст. 71 ЖК України
зберігається жиле приміщення протягом
шість місяців.

Згідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться у
судовому порядку.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 , 405 ЦК України
та ст.150 Житлового кодексу УРСР (далі -
ЖК УРСР), які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються житловим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.. 9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного приміщення або обмежений у
користуванні жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном. За правилами даної статті,
власник може вимагати усунення всяких
порушень його права, хоча б ці
порушення і не були пов'язані з
позбавленням володіння. Порушення
права розпорядження має місце , коли
власник незаконно обмежується у
можливості реалізації не тільки
правомочності користування, але і
розпорядження, внаслідок дій особи, яка
своєю противоправною поведінкою
створює перешкоди, що заважають
нормальному здійсненню права
власності.

Статтею 405 ЦК України передбачено,
що член сім'ї власника втрачає право на
користування житлом в будинку
(квартирі) , що належить громадянину на
праві власності , у разі відсутності
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
сторін.

Висновок суду першої інстанції про
не проживання відповідача у спірному
будинку більш ніж шість місяців без
поважних причин , ґрунтується на
припущеннях. До того ж до спірних
правовідносин підлягають застосування
положення ст. 405 ЦК України щодо втрати
права на користування житлом в будинку
, що належить громадянину на праві
власності , у разі відсутності особи
без поважних причин понад один рік .
Доказів, що відповідач ОСОБА_5 не
мешкає в спірному будинку без поважних
причин тривалий час понад один рік ,
матеріали справи не містять. Не надано
таких доказів і до суду апеляційної
інстанції.

Справа судом першої інстанції
розглянута у відсутність сторін, що
призвело до неповного з'ясування
обставин, що мають істотне значення для
справи.

Окрім того , судом першої інстанції
ухвалено рішення про задоволення
позову ОСОБА_4, яка в порядку ст. 37 ЦПК
України до участі у справі як новий
власник будинку АДРЕСА_1 не залучалася ,
у прийнятті позову ОСОБА_4 до спільного
розгляду з позовом ОСОБА_3, яка діяла в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_6,
судом першої інстанції відмовлено. (
а.с. 85)

В судовому засіданні
апеляційного суду позивач ОСОБА_4
підтримувала пред'явлений нею позов,
вказуючи, що порушення судом першої
інстанції норм процесуального права
при прийнятті її позову до розгляду не
можуть стати підставою для скасування
заочного рішення про задоволення її
позову.

Колегія суддів визнає, що допущені
судом першої інстанції процесуальні
порушення істотно вплинули на наслідки
вирішення справи по суті.

Оцінюючи встановлені у справі
обставини , підтверджених наявними у
матеріалах справи доказами, у суду
першої інстанції не було підстав
вважати доведеним не проживання
відповідача ОСОБА_5 в спірній квартирі
без поважних причин більше шести
місяців та визнавати такою, що
втратила право користування житлом в
будинку , що належить на праві
власності ОСОБА_4, до сплину річного
строку, встановленого положеннями ст.
405 ЦК України.

Підставою для зняття особи з
реєстрації місця проживання
відповідно до ст. 7 Закону України " Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" є остаточне
рішення суду про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

Відповідно підстав для
задоволення позову ОСОБА_4 про зняття
відповідача ОСОБА_5 з реєстрації місця
проживання за адресою: житловий
будинок АДРЕСА_1 немає.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, визнає , що
рішення судом першої інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позову ОСОБА_4 з ухваленням нового про
відмові у позові.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського
районного суду Харківської області від
29 липня 2013 року в частині задоволення
позову ОСОБА_4 скасувати та ухвалити
нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя
особа - Міграційний сектор Головного
управління державної міграційної
служби України у Харківському районі
Харківської області про визнання
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - будинком
АДРЕСА_1, та зняття з реєстраційного
обліку за адресою: житловий будинок
АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді