РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 рокум. Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі судді
Полянчука Б.І., при секретарі Панченко
Л.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа
Бердянський міський відділ Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа
Бердянський міський відділ Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, зняття з
реєстрації, вказуючи, що вона є
власником 1/5 частини жилого будинку у
вигляді житлової квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 13.05.2003
року. Після укладення договору
дарування відповідачі залишаються
зареєстрованими у спірному приміщенні,
хоча не проживають в ньому, витрати по
утриманню нерухомого майна, сплаті
комунальних платежів не несуть та не є
членами її сім'ї. Із-за реєстрації
відповідачів у спірному приміщенні
вона не має можливості здійснювати
повноваження власника нерухомого
майна. Просила визнати їх такими, що
втратили право користування спірним
жилим приміщенням.

У судовому засіданні ОСОБА_1
та її представник підтримали позовні
вимоги про визнання відповідачів
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням і просили їх
задовольнити. Інші вимоги не
підтримали.

Відповідачі в судове
засідання не з'явилися, про слухання
справи повідомлені належним чином, у
телеграмі позовні вимоги визнали.

Представник Бердянського МВ
УДМС України в Запорізькій області в
судове засідання не з'явився, подав до
суду заяву про розгляд справи у
відсутності представника.

З'ясувавши обставини справи
та перевіривши їх доказами, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Із договору дарування від
13.05.2003 року видно, що ОСОБА_1 є власником
1/5 частини жилого будинку по АДРЕСА_1
(а.с.7). Право власності на це майно
зареєстровано за нею у Державному
реєстрі нерухомого майна 02.12.2003 року
(а.с.8).

Із копії будинкової книги
для прописки громадян, що проживають в
будинку|домі| АДРЕСА_1 (а.с.11-12),
повідомлення Бердянського МВ УДМС
України в Запорізькій області (а.с.13)
видно|показний|, що відповідачі
зареєстровані в спірному жилому
приміщенні.

Згідно ст. 405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

За ст. 156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Виходячи із зазначених норм
право члена сім'ї власника квартири на
користування цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це житло. Оскільки житлові
права членів сім'ї власника житла є
похідними від прав власника цієї
квартири, то припинення права
власності особи на квартиру припиняє
право членів сім'ї на користування цією
квартирою. Таким чином, лише члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом у відповідності до вимог закону.
При цьому приміщення, яке вони мають
право займати, визначається самим
власником.

Судом встановлено, що
відповідачі не були і не є членами сім'ї
нового власника - позивача по справі, з
новим власником не вирішували питання
про користування жилою площею і між
ними не виникли житлові правовідносини
тому їх правовідносини не регулюються
ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321
ЦК України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав. Право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 391
ЦК України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Стаття 61 ч. 1 ЦПК України
передбачає, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Оскільки у телеграмі
відповідачі позовні вимоги визнали,
тому обставини справи, що зазначені в
позовні заяві не підлягають
доказування.

Таким чином, у судовому
засіданні встановлено, що відповідачі
чинять перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні
нею права власності належною їй на
праві власності 1/5 частиною житлового
будинку у вигляді квартири АДРЕСА_1,
тому позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 213-215 ЦПК
України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК
України, ст. 156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
рішення.

Суддя