печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді - Новака Р.В.,

при секретарі - Микитин О. В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката
ОСОБА_2,

представника відповідача - Сауляк О.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «АВЛ плюс» про
скасування наказів, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди та витрат на правову
допомогу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «АВЛ плюс» про
скасування наказів, розпорядження,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди та
витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач уточнила
позовні вимоги, а саме просила
скасувати накази про накладення
дисциплінарне стягнення та звільнення,
поновити позивача на раніше займаній
посаді, стягнути з відповідача на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу, завдану моральну
шкоду та витрати на правову допомогу.
Зазначені позовні вимоги, позивач
підтримала, просила задовольнити позов
мотивуючи тим, що її звільнення
відбулось незаконно, з порушенням
вимог чинного законодавства України у
зв'язку з чим вона підлягає поновленню
на роботі в товариства з обмеженою
відповідальністю «АВЛ плюс» на раніше
займаній посаді, заборгованість по
заробітній платі за час вимушеного
прогулу, завдана моральна шкода та
витрати на правову допомогу підлягають
стягненню з відповідача.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, просив
задовольнити позов з наведених у ньому
підстав.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти позову,
просила відмовити в його задоволенні,
посилаючись на необґрунтованість
позовних вимог та обставини, викладені
в письмових запереченнях.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
сторін, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач з 01.10.2012 по 22.05.2013 працювала на
посаді головної медсестри в ТОВ «АВЛ
плюс».

12.03.2013 між позивачем та директором ТОВ
«АВЛ плюс» стався конфлікт, що не
заперечується сторонами.

З 13.03.2013 по 21.03.2013 позивач знаходилась на
лікуванні у Першому пологовому будинку
м. Києва. На підтвердження чого,
позивачем надано лікарняний лист, який
був оформлений неналежним чином, про що
її було повідомлено повідомленням від
02.04.2013 вих. № .(а.с. 95) Повторно
лікарняний лист, належним чином
оформлений, за цей період відсутності
позивач не надала.

За твердженням позивача в період з
22.03.2013 по 19.04.2013 позивач знаходилася на
лікуванні у лікаря-невропатолога в
Поліклініці № 3 Оболонського р-ну м.
Києва. На підтвердження даної
обставини, позивачем надано копію
медичної картки амбулаторного хворого
з довідкою невролога від 22.10.2013
(двадцять другого жовтня дві тисячі
тринадцятого року) (а.с.55-56)

22.04.2013 позивач вийшла на роботу де їй
було вручено наказ №15-01 від 22.04.2013 «про
відсторонення від роботи ОСОБА_1», що не
заперечується сторонами. При цьому, між
сторонами виник конфлікт, після якого
було викликано швидку допомогу, яка
госпіталізувала позивача та директора
ТОВ «АВЛ плюс», що підтверджується
копією виписка з медичної карти
амбулаторного (стаціонарного) хворого
з і/х 10094 та копією лікарняного листа
серії АВЯ №570743 (а.с. 57, 92).

Позивач перебувала на лікуванні в КМКЛ
№ 8 у відділенні пограничних станів з
23.04.2013 по 21.05.2013.

За час тривалої відсутності позивача
на робочому місці, відбулися зміни в
ТОВ «АВЛ Плюс», а саме було прийнято:
Правила внутрішнього трудового
розпорядку ТОВ «АВЛ Плюс», затверджені
наказом №13-13 від 21.05.2013; Положення про
забезпечення захисту інформації, що
становить комерційну таємницю та
конфіденційну інформацію, затверджене
наказом №18-01-К від 14.05.2013; Інструкція
про порядок оформлення, зберігання та
видачі медичної документації та
інформації, затверджена 14.05.2013 (а.с. 158,
159-161, 163-167, 169-171).

Крім того, згідно наказу №18-01-К від
14.05.2013 (а.с. 162) обов'язковими вимогами
для всіх працівників підприємства
визначено підписання зобов'язання про
нерозголошення комерційної таємниці
та підписання особами, яким ввірено
матеріальні цінності, договору про
повну матеріальну відповідальність.

22.05.2013 позивач вийшла на роботу, де їй
було розпорядження від 22.05.2013 «Про
проходження атестації ОСОБА_1» у
зв'язку з довготривалою відсутністю на
роботі, зобов'язано пройти
кваліфікаційну атестацію, яка
відбудеться о 10:00 год. 27.05.2013 (а.с. 3) та
повідомлено про зміни, що відбулися на
підприємстві, в зв'язку з чим їй в
обов'язковому порядку необхідно
ознайомитися з такими документами:
Правила внутрішнього трудового
розпорядку; Положенням про
забезпечення захисту інформації, що
становить комерційну таємницю та
конфіденційну інформацію; графік її
роботи, а також підписати договір про
повну матеріальну відповідальність.
Всі працівники ТОВ «АВЛ Плюс» були
ознайомлені з зазначеними документами,
однак ОСОБА_1 відмовилась від
ознайомлення з ними. (а.с. 158, 168, 173, 174).

В ході спілкування щодо ознайомлення
зі змінами на підприємстві та
отримання позивачем заробітної плати,
між сторонами виник конфлікт, в
результаті якого позивач викликала
міліцію і самовільно пішла з роботи. На
момент приїзду міліції позивача вже не
було, а присутні, при конфлікті, особи
надали свої пояснення співробітникам
міліції, та лікар Домбровський А.В.
звернувся із заявою на неправомірні
дії позивача. Наведене підтверджується
листом Печерського РУ ГУ МВС України
від 02.12.2013 № 54/ вх. 14060 (а.с. 216)

Крім того, того ж дня, наказом від 22.05.2013
№20-01-К «про накладення дисциплінарного
стягнення» на ОСОБА_1 було накладено
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани за: самовільне залишення
робочого місця; відмову від надання
пакету документів по зміні прізвища;
дестабілізація роботи медичного
центру (сварка з бійкою та виклик
міліції). (а.с. 155)

Наведені в наказі обставини
підтверджуються актом самовільного
залишення робочого місця від 22.05.2013;
актом про відмову від наданні повного
пакету документів 22.05.2013, відеозаписом
на флеш носії та іншими доказами. (а.с.
156, 157, 67, 173, 174)

Крім того, того ж дня, наказом від 22.05.2013
№21-01-К «про звільнення», за
несприйняття зміни в організації
виробництва та праці, які полягають у
вимогах, викладених в наказі № 18-02-к від
14.05.2013, а саме відмовою від укладення з
підприємством договору про
матеріальну відповідальність та
відмовою від підписання зобов'язання
про нерозголошення комерційної
таємниці, неможливістю переведення
позивача на іншу посаду через
обов'язковість зазначених вимог для
всього персоналу, ОСОБА_1 було
звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ.
(а.с.172)

Зазначені накази був доведений до
відома ОСОБА_1 листами від 23.05.2013 з
повідомленням про вручення, які
позивач отримала 26.05.2013. Зазначеними
листами позивача також було
повідомлено про можливість отримання
заробітної плати та трудової книжки.

В період з 23.05.2013 по 31.05.2013 позивач
знаходилась на лікуванні в районній
лікарні м Українка Обухівського району
Київської області. (а.с. 58)

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Крім того, ч. 2 та ч. 3 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу. Не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана; звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 148 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення.

Під час розгляду справи, було
переконливо та беззаперечно
встановлено, що відповідачем було
дотримано порядок накладення
дисциплінарних стягнень на
відповідача, в тому числі й у вигляді
«звільнення».

Поруч з наведеним, в судовому засіданні
не знайшли свого підтвердження
позивача про численні порушення при її
звільненні зі сторони відповідача, а
саме:

· посилання позивача про те, що при
її звільненні не було дотримано
обов'язкове погодження головного
лікаря, що спростовується копією
доповідної записки головного лікаря
від 08.05.2013 та копією подання головного
лікаря (а.с. 202, 203);

· посилання позивача про те, що
перед виплатою заробітної плати їй не
було надано письмове повідомлення про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні (ч. 1 ст. 116 КЗпП України),
спростовується копією листа від 03.06.2013,
копією опису вкладення та копією
зворотного повідомлення (а.с. 128-130)

· посилання позивача про те, що
22.05.2013 заробітну плату їй не виплатили,
а почали погрожувати та грубо виганяти
з робочого місця, спростовується
відеозаписом на флеш носії, з якого
вбачається, що коли бухгалтер
запропонувала позивачу отримати
заробітну плату вона не надала
документ, що посвідчує особу та
відмовилась отримувати з/п,
посилаючись на необхідність
консультації з юристом. (а.с. 67)

· посилання позивача про виклик
міліції 22.04.2013 спростовується листом
Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві
від від 02.12.2013 № 54/ вх. 14060, згідно якого,
від ОСОБА_1, протягом 2013 року, викликів,
крім виклику 22.05.2013, не надходило (а.с. 216)

· посилання позивача про те, що до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення, спростовується
актом від 22.05.2013 про відмову від надання
письмових пояснень (а.с. 173)

Крім наведеного, суд вважає, що в
судовому засіданні не знайшли
підтвердження й інші доводи позивача
щодо її незаконного звільнення.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Проаналізувавши зазначені норми
закону та зібрані у справі докази в їх
сукупності, оцінивши докази по справі з
дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України,
суд вважає, що в судовому засіданні не
знайшов свого підтвердження факт
порушення прав позивача щодо її
незаконного звільнення, позивачем не
надано доказів протиправності діяння
чи без діяння відповідача, завдання
моральної шкоди, наказ про звільнення
позивача, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, а саме за несприйняття зміни в
організації виробництва та праці, які
полягають у вимогах, викладених в
наказі № 18-02-к від 14.05.2013, а саме
відмовою від укладення з підприємством
договору про матеріальну
відповідальність та відмовою від
підписання зобов'язання про
нерозголошення комерційної таємниці,
неможливістю переведення позивача на
іншу посаду через обов'язковість
зазначених вимог для всього персоналу,
ОСОБА_1, при цьому відповідачем було
враховано вимоги ч. 2 та ч. 3 ст. 40 КЗпП
України, тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», ст.ст. 40, 147, 148 КЗпП України ст.ст.
3, 4, 8, 10, 11, 15, 57-61, 64, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «АВЛ плюс» про
скасування наказів, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди та витрат на правову
допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з
моменту проголошення. Апеляційна
скарга подається до Апеляційного суду
м. Києва через Печерський районний суд
м. Києва.

Суддя:
Р.В. Новак