Ухвала

іменем україни

29 січня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Горелкіної Н.А.,
Ситнік О.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
приватного підприємства «Юхимівське»
с. Юхимівка Шаргородського району
Вінницької області про визнання
недійсними договорів оренди земельних
ділянок, за касаційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 04 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом, у якому
просили визнати недійсними договори
оренди землі, укладені ними з приватним
підприємством «Юхимівське» (далі -ПП
«Юхимівське»).

Свої вимоги обґрунтовували тим, що в 2011
році їм стало відомо про те, що
відповідач користується належними їм
земельними ділянками на підставі
договорів оренди, укладених з ними,
однак даних договорів оренди вони не
підписували, а також нікого не
уповноважували на їх укладення.

Посилаючись на зазначені вище
обставини, просили задовольнити позов.

Рішенням Шаргородського районного
суду Вінницької області від 21 червня 2013
року позов задоволено.

Визнано недійсними договори оренди
земельних ділянок, розташованих на
території Копистиринської сільської
ради Шаргородського району Вінницької
області, укладені ПП «Юхимівське» в
особі голови правління Кічмаренка О.М.:

- від 21 листопада 2007 року без номера з
ОСОБА_3 про передачу у строкове платне
користування земельної ділянки площею
3,1561 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва та
зареєстрований у Вінницькій
регіональній філії ДП «Центр
державного земельного кадастру» при
Держкомземі України Шаргородського
району 08 липня 2008 року за № 0408844:00132;

- від 02 листопада 2007 року без номера з
ОСОБА_3 про передачу у строкове платне
користування земельної ділянки площею
3,1941 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
зареєстрований у Вінницькій
регіональній філії ДП «Центр
державного земельного кадастру»
при Держкомземі України
Шаргородського району 08
липня 2008 року за №0408844:00133;

- від 21 листопада 2007 року без номера з
ОСОБА_4 про передачу у строкове платне
користування земельної ділянки площею
3,0650 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
зареєстрований у Вінницькій
регіональній філії ДП «Центр
державного земельного кадастру» при
Держкомземі України Шаргородського
району 08 липня 2008 року за № 0408844:0013.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 04 жовтня
2013 року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове про відмову
в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення місцевого суду від 21 червня 2013
року .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3
є власником земельної ділянки НОМЕР_1,
кадастровий № 020030096,
площею 3,1561 га, що знаходиться на
території Копистиринської сільської
ради Шаргородського району Вінницької
області, яка належить їй на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ВН ЛГ2181782 від 04
лютого 2003 року та земельної ділянки
НОМЕР_2, кадастровий № 020030095,
площею 3,1941 га, яка розташована на
території Копистиринської сільської
ради Шаргородського району Вінницької
області, яка належить їй підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ВН № 1817 від 04
лютого 2003 року.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки
НОМЕР_3, кадастровий № 020030093,
площею 3,0650 га на території
Копистиринської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області, яка належить йому на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ВН № 181785 від 04
лютого 2003 року.

Згідно з договорами оренди землі від 21
листопада 2007 року позивачі передали ПП
«Юхимівське» у строкове платне
користування зазначені вище земельні
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Вказані договори зареєстровані у
Вінницькій регіональній філії ДП
«Центр державного земельного
кадастру» при Держкомземі України
Шаргородського району 08 липня 2008 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що остання
не підписувала договір і не передавала
земельну ділянку, яка перебуває у її
власності, в оренду відповідачу.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд дійшов
висновку, що він є недійсним через
недосягнення сторонами згоди з усіх
істотних умов та у зв'язку з порушенням
вимог ст.17 Закону України «Про оренду
землі».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що
предмети спору не є однорідними, тому
не можуть розглядатися в одному
провадженні.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Предметом спору позивачів із ПП
«Юхимівське» є самостійне право
кожного із них на укладення договору
оренди землі, таке їхнє право виникло з
різних підстав окремих договорів
оренди земельних ділянок з різною
площею.

Згідно з ч. 2 ст. 32 ЦПК України участь у
справі кількох позивачів і (або)
кількох відповідачів (процесуальна
співучасть) допускається, якщо
предметом спору є спільні права чи
обов'язки кількох позивачів або
відповідачів; права і обов'язки кількох
позивачів чи відповідачів виникли з
однієї підстави; предметом спору є
однорідні права і обов'язки.

Оскільки кожен із позивачів є
власником окремої земельної ділянки,
розмір їх ділянок є різним, тому
вирішення позовних вимог кожного з
позивачів вимагає установлення фактів
щодо підписання кожного конкретного
договору.

Проте, скасовуючи рішення місцевого
суду та відмовляючи позивачам у
задоволенні позову лише з підстав
недопустимості у даному випадку
процесуальної співучасті й вирішення
вимог обох позивачів в одному
провадженні, апеляційний суд не
виконав своїх обов'язків, визначених
законом, в порушення вимог ст. ст.303, 315
ЦПК України ухилився від перевірки
законності та обґрунтованості рішення
суду першої інстанції, не встановив
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, дав лише
оцінку узагальнюючим доводам
позивачів з приводу підписання
договорів оренди землі.

Розгляд справи апеляційним судом
здійснюється за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими главою 1
розділу 5 ЦПК України, рішення
апеляційного суду має ґрунтуватися на
відповідних доказах, досліджених у
судовому засіданні, та містити доводи,
за якими відхилені ті чи інші докази.

Окрім вищезазначеного, апеляційний суд
не звернув уваги й на те, що відповідно
до ст.309 ЦПК України порушення норм
процесуального права є підставою для
скасування рішення й ухвалення нового
тільки тоді, коли це порушення привело
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалене ним рішення не може вважатися
законним і обґрунтованим, у зв'язку із
чим відповідно до ст. 338 ЦПК України
таке рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 04 жовтня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель

О.М. Ситнік