Єдиний унікальний номер 205/8547/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Мовчан Д.В.,

при секретарі
Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Дніпрообленерго» про визнання
акту та протоколу недійсними,
стягнення вартості недоотриманої
електроенергії, зобов'язання вчинити
певні дії, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Дніпрообленерго» про визнання акту та
протоколу недійсними, стягнення
вартості недоотриманої
електроенергії, зобов'язання вчинити
певні дії, стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що 05 жовтня 2011 року
представниками Публічного
акціонерного товариства ДТЕК
«Дніпрообленерго» в особі
Дніпропетровських міських електричних
мереж було проведено перевірку та
складено Акт Н № Д 009779 про порушення
п.48 Правил користування електричною
енергією для населення, як порушення
вказано: «самовільне підключення
напруги споживача поза приладом обліку
шляхом використання заземлення при
змінній фазировці лічильника, фаза в
третій клемі, електроенергія
споживається поза приладом обліку».
Згідно Протоколу № 93/02 від 06 жовтня 2011
року засідання комісії 4 РЕМ по
розгляду актів про порушення
споживачем правил користування
електричною енергією для населення
позивачу була нарахована сума у
розмірі 12 520 (дванадцять тисяч п'ятсот
двадцять) грн. 08 коп. Позивач зазначає,
що у неї стояв лічильник, втручання в
його дію вона не здійснювала, показники
не змінювала, вся спожита
електроенергія відображена в
лічильнику, тож позивач категорично
заперечує проти нарахування такої суми
до стягнення. Позивач зазначає, що
згідно Договору № 8607035 від 23.01.2009 року
про користування електричною енергією
для побутових споживачів
Дніпропетровської області вона
регулярно сплачує кошти за спожиту
електричну енергію кожного 20-25 числа
місяця. Окрім цього, позивач вважає, що
представники Публічного акціонерного
товариства ДТЕК «Дніпрообленерго» в
особі Дніпропетровських міських
електричних мереж своїми
протиправними діями завдали їй
матеріальну шкоду, яку вона оцінює у
розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00
коп. та моральну шкоду, яка виразилась
у її душевних стражданнях та
переживаннях, та яку вона оцінює у сумі
100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. Також, у
зв'язку з тим, що вона не отримувала
послуги відповідача з 05 жовтня 2011 року,
тобто з дня відключення її
домоволодіння від електропостачання
вважає, що з відповідача необхідно
стягнути 2 500 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00
коп. в якості оплати недоотриманої
електроенергії на її користь (ОСОБА_1 )
та підключити її домоволодіння до
електропостачання.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
змушена звернутися до суду та просити
суд (із врахуванням доповнень до
позовної заяви) визнати Акт Н № Д 009779
від 05 жовтня 2011 року та Протокол № 93/02
від 06 жовтня 2011 року недійсними та
такими, що містять недостовірну
інформацію, визнати її, ОСОБА_1, право на
отримання послуг електропостачання
від Публічного акціонерного
товариства ДТЕК «Дніпрообленерго» в
особі Дніпропетровських міських
електричних мереж, відновити її
порушене право на отримання
електропостачання, зобов'язав
відповідача підключити вищевказане
домоволодіння, стягнути з відповідача
на її, ОСОБА_1, користь матеріальну
шкоду у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч)
грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі
100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. та 2 500 (дві
тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. в якості
оплати недоотриманої електроенергії.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримав позовні
вимоги, в обґрунтування позовних вимог,
посилався на обставини, що викладені у
позовній заяві, просив позов
задовольнити в повному обсязі. Після
оголошення перерви у судове засідання,
з приводу завершення розгляду справи
та проведення судових дебатів не
з'явився, про день та час проведення
судового засідання з цього приводу
сповіщався належним чином (а.с. 106-107),
причин неявки суду не повідомив, заяв
чи клопотань від такої особи, що бере
участь у справі, до суду не надходило.

Представник Відповідача Публічного
акціонерного товариства ДТЕК
«Дніпрообленерго» в особі
Дніпропетровських міських електричних
мереж, у судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, просила відмовити
позивачу в позові в повному обсязі з
огляду на його безпідставність та
необґрунтованість, надавши суду
письмові заперечення на позов (а.с. 47-50)
. Після оголошення перерви у судове
засідання з приводу завершення
розгляду справи та проведення судових
дебатів представник позивача не
з'явилась, до суду надійшла письмова
заява від такої особи, про завершення
розгляду справи без її участі. У
вказаній заяви представник
відповідача просить завершити розгляд
справи за відсутності відповідача, а в
позові відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, знаходить позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню з
огляду на нижчевикладене.

Так, судом встановлені наступні
обставини справи та визначені
відповідно до них виниклі
правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
споживачем електричної енергії через
приєднану електромережу, постачання
якої до її домоволодіння здійснює
відповідач на підставі відповідного
письмового договору № 8607035 від 23.01.2009
року (а.с. 54-57).

Відносини з приводу постачання
фізичним особам електричної енергії
регулюються нормами ст. 714 ЦК України,
ст.ст. 24-27 Закону України «Про
електроенергетику» (далі -Закон),
Правилами користування електричною
енергією для населення (далі - Правила),
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів від 26 липня 1999року № 1357.

Відповідно до п.37 Правил
енергопостачальник ПАТ "ДТЕК
Дніпрообленерго" має право перевіряти
справність приладів обліку, знімати
показання відповідно до умов договору
та проводити обстеження
електроустановок споживачів щодо
виявлення споживання електричної
енергії поза приладом обліку.

Відповідно до п. 53 Правил у разі
виявлення представником
енергопостачальника порушення
споживачем правил користування
електричною енергією, у тому числі
фактів розкрадання електричної
енергії, складається акт, який
підписується представником
енергопостачальника та споживачем.
Один примірник акта вручається
споживачу, другий залишається в
енергопостачальника. Споживач має
право внести до акта свої зауваження. У
разі відмови споживача від підпису в
акті робиться позначка про відмову.
Акт вважається дійсним, якщо його
підписали три представники
енергопостачальника.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2011 року
уповноваженими представниками
відповідача у ході технічної перевірки
за адресою: АДРЕСА_1, було виявлено
порушення правил користування
електричною енергією, що
підтверджується відповідним актом про
порушення Правил користування
електричною енергією Н № Д 009779 від 05
жовтня 2011 року (а.с. 33).

Згідно розрахунку відшкодування
збитків за період з 05.10.2008 року по 05.10.2011
року, проведеного відповідачем
відповідно до Методики визначення
обсягу та вартості електричної
енергії, не облікованої внаслідок
порушення споживачами правил
користування електричною енергією,
загальна сума завданої діями
відповідача шкоди складає 12 520
(дванадцять тисяч п'ятсот двадцять)
грн. 08 коп. (а.с.32).

Із матеріалів справи вбачається, що
фактичним предметом та підставою
позову є правомірність складання
працівниками відповідача Акту Н № Д
009779 від 05 жовтня 2011 року, в якому
зазначено, що позивачем допущено
порушення п. 48 вказаних правил -
самовільне підключення навантаження
поза приладами обліку шляхом штучного
заземлення при зміненій фазировці, та
протоколу № 93 від 06 листопада 2011 року,
яким встановлено правомірність
складання вказаного Акту та визначено
розмір спожитої споживачем
електричної енергії поза приладами
обліку на суму 12 520 (дванадцять тисяч
п'ятсот двадцять) грн. 08 коп. (а.с.32), яка
підлягає сплаті позивачем в якості
боргу (а.с.25).

Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку
встановленому вказаним кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, не визнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб визначений
законом. Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Суд зауважує, що загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів встановлено ст. 16 ЦК
України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Згідно зазначеної норми
права, власник порушеного права може
скористатися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права.

В даному випадку Акт Н № Д 009779 від 05
жовтня 2011 року про порушення Правил
користування електричною енергією для
населення та протокол від 06 листопада
2011 року щодо розміру збитків, завданих
енергопостачальнику порушенням
вказаних Правил, складено працівниками
ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго», які діяли,
як посадові особи на підставі вказаних
положень Правил та Методики
обчислення розміру відшкодування
збитків.

Таким чином, оскарження як дій лише
щодо факту складання акту, так і
протоколу, які не встановлюють для
споживача будь-яких обов'язків, крім
рекомендації сплатити нараховані
збитки, що є різновидом претензії, не
передбачено чинним законодавством в
якості способу захисту прав. Зазначені
акт та протокол можуть бути визнані в
якості доказу під час вирішення іншого
спору, зокрема при заявлені позову про
стягнення збитків, розмір яких
визначений на підставі вказаного акту,
при дослідженні яких суд зобов'язаний
буде дати відповідну оцінку згідно
вимог, зазначених у ст. 212 ЦПК України.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права, не передбачено
діючим законодавством як спосіб
захисту, тобто відсутні правові
підстави для звернення до суду за
захистом права, у зв'язку з чим
позивачу слід відмовити в задоволенні
позовних вимог про визнання вказаних
акту та протоколу недійсними.

Окрім цього, судом також встановлено,
що в провадженні Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська перебувала
інша цивільна справа № 2/205/2314/2013, що
була порушена за позовом Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Дніпрообленерго» до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків (а.с.51-53). Під час
розгляду вказаної цивільної справи суд
надав оцінку акту Н № Д 009779 від 05
жовтня 2011 року про порушення Правил
користування електричною енергією для
населення та протоколу від 06 листопада
2011 року щодо розміру збитків, завданих
енергопостачальнику порушенням
вказаних Правил, та на підставі таких
доказів задовольнив позов і стягнув на
користь ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго»
завдані збитки. Дав оцінку як належним
та допустимим доказам, та встановив, що
зазначений розрахунок збитків
зроблений по формулі, яка передбачена
п. 2.6. вказаної Методики, у працівників
позивача при складанні акту будь-яка
зацікавленість була відсутня,
порушення дійсно були, вони
зафіксовані у відповідному документі,
а сумніватися щодо належного виконання
своїх обов'язків перевіряючими немає
підстав (а.с. 51-53). Із матеріалів даної
цивільної справи вбачається, що
означене судове рішення набрало
чинності у встановленому законом
порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Щодо позовних вимог про визнання за
позивачем права на отримання послуг з
електропостачання, то суд вважає, що
така вимога також не підлягає
задоволенню з огляду на нижченаведене.

Яз зазначалось вище, власник
порушеного права може скористатися не
будь-яким, а конкретним способом
захисту свого права. Разом з цим, право
позивача на отримання послуг з
електропостачання прямо передбачено
законодавством, відповідачем не
оспорювалось, і такий спосіб захисту
порушеного права, як визнання права на
отримання послуг з електропостачання,
не кореспондується із вимогам вказаної
ч. 2 ст. 16 ЦК України, в частині
визначення переліку засобів
відновлення порушених прав, а тому
додаткового врегулювання судовим
рішенням даний вид суспільних відносин
не потребує. Суд з цього приводу
зазначає, що право на отримання послуг
з електропостачання не є абсолютним,
воно повинно реалізовуватись із
обов'язковим врахуванням вимог
нормативно-правових актів, які
регламентують надання послуг з
електропостачання, зокрема вимог
Закону України «Про
електроенергетику» та Правил
користування електричною енергією для
населення, що затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1999р. № 1357.

Стосовно позовної вимоги про
відновлення порушеного права на
отримання електропостачання шляхом
зобов'язання відповідача підключити
вищевказане домоволодіння до
електричної мережі та стягнення
вартості недоотриманої
електроенергії, суд зазначає про
наступне.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону
України «Про електроенергетику»
споживач несе відповідальність за
порушення правил користування
електроенергією.

Відповідно до вимог п. 35 вказаних
Правил користування електричною
енергією для населення, затверджених
постановою, що діяв у редакції, чинній
на час спірних правовідносин,
енергопостачальник мав право
відключити споживача у разі
розкрадання електричної енергії.

Таким чином, дії відповідача щодо
відключення споживача від
енергопостачання відповідають вимогам
п. п. 35, 53 вищезазначених Правил, в
редакції, яка діяла на момент складання
акту. Суд зауважує, що в даному випадку
відключення домоволодіння позивача
від електромережі відбулося із
врахуванням вказаних вимог
законодавства та з дотриманням
відповідної процедури (у тому числі
щодо повідомлення споживача про
припинення електропостачання (а.с. 77), а
відтак було правомірним, внаслідок
чого позов в частині стягнення
вартості недоотриманої електроенергії
задоволенню не підлягає, оскільки така
вимога не ґрунтується, ані на вимогах
закону ані на положеннях договору №
8607035 від 23.01.2009 року про користування
електричною енергією, укладеному між
сторонами.

Суд також зауважує, що згідно акту від
19.11.2013 року будинок позивача було
підключено до електромережі (а.с.79), а
відтак спір з цього приводу між
сторонами відсутній, внаслідок чого в
задоволенні позову в цій частині також
слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення матеріальної
шкоди у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч)
грн. 00 коп. з Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на
користь ОСОБА_1 суд виходив з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана в тому числі
неправомірними діями майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
або виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року за № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами та
доповненнями), заподіяна шкода
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок, та є
вина зазначеної особи.

Звертаючись до суду із позовними
вимогами про стягнення матеріальної
шкоди, відшкодування вартості начебто
викрадених під час перевірки його
особистих речей (декількох книжок, ДВД
дисків, відеокамери тощо) позивач та її
представник не надали жодного
належного чи допустимого доказу
спричинення матеріальної шкоди в
означений спосіб, не надали доказів в
підтвердження неправомірності дій
службових осіб відповідача, що могли б
спричинити таку матеріальну шкоду.
Суду також не надано доказів на
обґрунтування розміру такої
матеріальної шкоди, не наведено її
розрахунку. Представник позивача в
судовому засіданні обмежився лише
голослівним декларуванням начебто
завданої позивачу шкоди у вказаному
розмірі.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, лише в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Згідно
із ст. 58 ЦПК України належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Відповідно до змісту ч. 4
ст. 60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Внаслідок викладеного, позов у
вказаній частині задоволенню не
підлягає з огляду на безпідставність
та недоведеність суду позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення моральної
шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00
коп. з Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на
користь ОСОБА_1 суд виходив з
наступного.

Пленумом Верховного Суду України у п. 2
постанови від 31 березня 1995року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» було роз'яснено, що спори про
відшкодування заподіяної фізичної
особі моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокрема: коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає з її положень; в випадках коли
встановлена відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при
порушені зобов'язань, які підпадають
під дію Закону України «Про захист
прав споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Нормативні акти, які регулюють спірні
правовідносини, як і укладений між
сторонами договір на електричне
постачання, не передбачають
відшкодування моральної шкоди
споживачеві у разі припинення
постачання електричної енергії.

Що стосується вимог закону «Про захист
прав споживачів», то відповідно до п.5
ст.4 цього закону споживачі мають право
на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної
небезпечною для життя і здоров'я людей
продукцією, у випадках, передбачених
законом. За змістом ст.1 указаного
закону послуга - діяльність виконавця з
надання (передачі) споживачеві певного
визначеного договором матеріального
чи нематеріального блага, що
здійснюється за індивідуальним
замовленням споживача для задоволення
особистих потреб.

Таким чином, розділяючи поняття
продукція й послуга, закон передбачає
відшкодування моральної шкоди лише за
постачання небезпечної для життя та
здоров'я людей продукції.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь -які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Однак, у матеріалах справи відсутні
будь - які докази про те, що діями
відповідача було завдано шкоду життю
чи здоров'ю позивача.

За вказаних обставин, суд доходить
висновку, про необхідність відмови у
задоволені позовних вимог в частині
стягнення моральної шкоди.

Вирішуючи питання, щодо розподілу
судових витрат, враховуючи, що позивач
звільнена від сплати судового збору
відповідно до положень п.7 ч.1 ст.5 Закону
України «Про судовій збір» та ч.3 ст.22
Закону України «Про захист прав
споживачів», керуючись ч.4 ст.88 ЦПК
України, судовий збір слід віднести на
рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 27 Закону України «Про
електроенергетику», п. 48 Правил
користування електричною енергією для
населення, ст.ст.2, 10, 11, 57-60, 88, 130, 174, 212-215,
218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Дніпрообленерго» про визнання
акту та протоколу недійсними,
стягнення вартості недоотриманої
електроенергії, зобов'язання вчинити
певні дії, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, - відмовити.

2. Судові витрати у вигляді судового
збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд міста
Дніпропетровська шляхом подачі в
десяти денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи,
які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення в повному обсязі складене в
нарадчій кімнаті 06.02.2014 року.

Суддя:
Д.В. Мовчан