Справа № 353/1133/13-ц
Провадження № 22-ц/779/149/2014
Головуючий у 1 інстанції Гавриш Я.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів:
Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Гавриляк Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Грушківської
сільської ради Тлумацького району
Івано-Франківської області про
визнання заповітів недійсними за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 03
грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 03
грудня 2013 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Грушківської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області про визнання заповітів
недійсними.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що під час
розгляду справи в суді першої
інстанції ним заявлялося письмове
клопотання про допит свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
які могли підтвердити в суді той факт,
що ще за життя спадкодавці під час
розмов жодного разу не висловлювались
про свою волю залишити належне їм майно
відповідачу ОСОБА_3, а навпаки дід та
баба постійно наголошували при бесідах
про смерть, що вони хату та город
залишать йому, щоб він мав свою хату та
господарство. Пояснення вищевказаних
свідків давали б підставу суду вважати,
що волевиявлення спадкодавців не було
вільним, а в сукупності з тим, що
заповіти були підписані не самими
спадкодавцями, а сторонніми особами, це
було б підставою для визнання їх
недійсними.

Також під час розгляду справи ним
заявлялося клопотання про призначення
у справі почеркознавчої експертизи,
оскільки навіть неозброєним оком
видно, що обидва підписи на
оскаржуваних заповітах виконанні
однією і тією ж особою, тобто не окремо
кожним спадкодавцем. Однак судом без
належних правових підстав було
відмовлено у проведенні такої
експертизи.

Відмовивши йому в допиті свідків та у
призначенні судово-почеркознавчої
експертизи суд унеможливив
встановлення істини у даній справі та
доведення позивачем того, що
спадкодавці ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не могли
та не бажали складати заповіт на
ОСОБА_3, а тому підписи в заповітах від
19.02.2010 року, посвідчених секретарем
Грушківської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області ОСОБА_18 за реєстровим №9 і №10
виконані не ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а іншою
особою з наслідуванням підпису
спадкодавців.

З цих підстав апелянт просить рішення
Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 03
грудня 2013 року скасувати, а справу
направити в суд першої інстанції на
новий розгляд.

В засідання апеляційного суду апелянт
та його представник не з'явились. Про
час та день розгляду справи
повідомлені у встановленому законом
порядку. Представник позивача надіслав
суду письмове клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із зайнятістю в розгляді іншої справи.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
відповідача Грушківської сільської
ради Тлумацького району
Івано-Франківської області в судове
засідання не з'явились, про час та день
розгляду справи повідомлені у
встановленому законом порядку. Причину
неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК
України колегія суддів ухвалила про
розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
знаходить за необхідне апеляційну
скаргу відхилити з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 212, 213 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 18.02.2006 року та
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 20.04.2006 року
будинок за адресою АДРЕСА_1 належав на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 в рівних
долях по 1/3 частці (а.с. 45-46).

19.02.2010 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були
складені заповіти, за реєстровим №9 і
№10 відповідно, де все належне їм майно
вони заповіли ОСОБА_3, за винятком
земельного паю площею 0,9200 га, який
ОСОБА_11 заповів ОСОБА_15 (а.с. 4), яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 113). Вказані
заповіти були посвідчені секретарем
Грушківської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області ОСОБА_18, на яку рішенням
виконавчого комітету Грушківської
сільської ради від 18.12.2009 року були
покладені обов'язки на вчинення
нотаріальних дій (а.с. 208).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 померла, а
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_11 (а.с. 36, 37).
Після їх смерті ОСОБА_3 прийняла
спадщину та отримала два свідоцтва про
право на спадщину за заповітом (а.с. 6,
187).

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_16 пояснила, що покійні ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 були її дядьком і тіткою. ОСОБА_3
постійно доглядала і проживала з ними.
Приблизно у першому кварталі 2010 року
вона з чоловіком на прохання ОСОБА_12
підвозили її та ОСОБА_11 у Грушківську
сільську раду. Особисто при складанні
заповітів вона присутня не була.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_2 не доведено, а судом не
встановлено передбачених законом
підстав для визнання недійсними
заповітів ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
посвідчених 19.02.2010 року секретарем
Грушківської сільської ради
Тлумацького району Івано-Франківської
області ОСОБА_18 та зареєстрованих в
реєстрі за №№9-10.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Статтею 1247 ЦК України встановлені
загальні вимоги до форми заповіту.

Згідно положень вказаної статті
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти,
посвідчені особами, зазначеними у
частині третій цієї статті, підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 33 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 р. №22/5
та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 26 жовтня 1994 р. за №256/466,
яка була чинна на час посвідчення
спірних заповітів, посадова особа
виконавчого комітету посвідчує
заповіти дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог ст.ст. 541, 543 ЦК
України і особисто подані ними
посадовій особі виконавчого комітету.
Заповіт має бути складений у письмовій
формі, із зазначенням місця і часу
складення заповіту, дати та місця
народження заповідача та підписаний
особисто заповідачем.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

З пояснень допитаної як свідка ОСОБА_18,
яка посвідчувала спірні заповіти,
судом встановлено, що покійні ОСОБА_11
та ОСОБА_12 спочатку склали заповіт на
користь своєї дочки ОСОБА_15 Через
деякий час ОСОБА_12 повідомила, що хоче
переписати заповіт, оскільки боїться,
що в разі смерті дочки, яка хворіла,
їхнє майно перейде зятеві, з яким у них
були неприязні стосунки. Згодом ОСОБА_12
склали нові заповіти на онуку ОСОБА_3
Про даний факт вони просили нікому не
казати. Заповіти вони підписували
власноручно.

Таким чином, ухвалюючи рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_2
суд першої інстанції вірно дійшов
висновку про те, що оспорювані заповіти
складено відповідно до вимог
законодавства, а ОСОБА_2 не доведено, що
заповідачі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мали іншу
волю щодо належного їм майна, а також що
заповіти підписані не самими
заповідачами, а сторонніми особами, що
було б підставою для визнання їх
недійсними.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням встановлених обставин
справи, суд першої інстанції правильно
застосувавши норми процесуального
права обґрунтовано відхилив
клопотання позивача про виклик свідків
та призначення почеркознавчої
експертизи.

В силу дії ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції не вправі
переоцінювати докази, які судом першої
інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції, що давало б
підставу для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції відповідає встановленим
судом обставинам і визначених
відповідно до них правовідносинам,
неправильного застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального судом не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням
положень ст. 308 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 03
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Проскурніцький П.І.

Ясеновенко Л.В.