Справа № 344/1142/13- ц
Провадження № 2/344/239/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Хоростіля Р.В.,

секретаря
Басюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з вказаним позовом
до відповідача, в якому просила
визнати, що розповсюджені відповідачем
відомості про те, що він не є батьком
дитини не відповідають дійсності, при
цьому принижують її честь, гідність та
ділову репутацію, зобов'язати його
припинити неправомірні дії відносної
приниження честі, гідності та ділової
репутації по відношенню до неї та її
доньки ОСОБА_3, стягнути з відповідача
на її користь моральну шкоду у розмірі
22000грн. та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала,
покликаючись на викладені в позовній
заяві та додаткових письмових
поясненнях (а.с.5-7,78-79) обставини.
Просила позов задоволити.

Відповідача ОСОБА_2 відповідно до
Конвенції про правову допомогу і
правових відносинах в цивільних,
сімейних, кримінальних справах був
повідомлений про день судового
засідання, також йому вручено позовну
заяву з додатками (а.с.56,58). Відповідач в
судове засідання не з'явився, однак
надіслав суду письмові заперечення в
яких позов не визнав повністю,
покликаючись на викладені в
запереченні обставини (а.с.61-64).

Заслухавши позивача ОСОБА_1, дослідивши
матеріали справи, суд вважає наступне.

Згідно ст. 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Позивач в заяві вказує, що відповідач у
своєму письмовому запереченні проти
позову про стягнення аліментів
послався на те, що «не визнає ОСОБА_3
своєю дочкою і вказав на те, що це треба
довести». У зв'язку з чим постраждала її
репутація та погіршились відносини з
донькою. Вона вважає, що наведені
відповідачем відомості принижують її
честь, гідність і ділову репутацію.

Однак з таким твердженням позивача
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р.
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» (далі
Постанова) при розгляді справ
зазначеної категорії суди повинні мати
на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Слід зазначити, що недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені).

Згідно з ст. 277 ЦК України негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе протилежного
(презумпція добропорядності).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Наведених у вказаній Постанові
обставин, зокрема щодо поширення
недостовірної інформації, тобто такої,
яка не відповідає дійсності, судом не
встановлено.

В даному випадку письмове заперечення
проти позову про стягнення аліментів,
яке подане відповідачем (а.с.65), є формою
його висловлювання про обставини, на
які він покликається в обґрунтування
своїх вимог чи заперечень. Це право
відповідача, яке передбачене ст.ст. 27, 33
ЦПК України.

В той же час належних та допустимих
доказів про те, що поширена в
письмовому запереченні інформація
порушує особисті немайнові права
позивача, або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право, позивачем не подано, як і не
зрозумілим для суду залишився той факт,
яким чином відбулося приниження
ділової репутації позивача. Цього
позивач належним чином не довела.

Тому, враховуючи вищенаведене, та те, що
в судовому засіданні не встановлено
обставин, сукупність яких була б
юридичним складом відповідного
правопорушення, суд вважає, що підстав
для задоволення позову в цій частині
немає.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача моральної шкоди у розмірі
22000грн., то суд вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, а згідно ч. 2 цієї статті, моральна
шкода полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (з
наступними змінами та доповненнями),
визначено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтується на припущеннях. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відтак, враховуючи вищенаведене, те, що
позивачем в судовому засіданні не
підтверджено жодними належними та
допустимими доказами того факту, що
діями відповідача їй було завдано
моральну шкоду, яка на думку позивача
виразилась у моральних стражданнях,
переживаннях, погіршенні стану
здоров'я та відносин з дочкою, не подано
доказів на підтвердження обставин
заподіяння позивачу моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, як і не доведено
та не обґрунтовано розмір такої шкоди
та не зрозуміло, з чого позивач при
визначенні такого виходила, суд вважає,
що підстав для задоволення позову
ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідача моральної шкоди немає.

Керуючись ст.ст. 23, 270, 275, 1167 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення через
Івано-Франківський міський суд.

Головуючий-суддя
Хоростіль Р.В.

Повне рішення складено 07 лютого 2014
року.