У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кадєтова О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 27
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Чернігівської області від 15
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі
5/7 частин житлового будинку,

в с т а н о в и в :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що йому на праві
власності належить 5/7 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, а 2/7 частин
зазначеного будинку належить на праві
власності відповідачу.

Позивач зазначав, що оскільки частка,
яку він просив суд виділити йому є
відокремленою та існує можливість
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, тому її виділ в натурі
можливий.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 27 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 15 листопада 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій з
ухваленням нового рішення, яким
задовольнити позов, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами попередніх
інстанцій норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
відповідно до висновку
будівельно-технічної експертизи № 09-13С
від 12 червня 2013 року виділити позивачу
5/7 часток в натурі в спірному
домоволодінні технічно можливо, проте
частина, що залишиться у відповідача,
яка складає 2/7 частин домоволодіння, не
відповідатиме п.п. 2.22, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005, а
також з того, що позивачем не надано
суду доказів, що за запропонованим ним
варіантом поділу зазначені ОСОБА_2
кімнати та надвірні будівлі
складатимуть відповідні частини, що
знаходяться у спільній частковій
власності сторін.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України у разі, якщо касаційна
скарга є необґрунтованою і викладені в
ній доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п.
5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення
в натурі 5/7 частин житлового будинку.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В.
Кадєтова