Справа № 369/224/14-ц Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/1870/14 Доповідач у 2
інстанції СушкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

05 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільнисправах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Ромашині І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 15 січня 2014 року
про забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
коштів, вкладених в будівництво
житлового будинку та нежитлової
споруди,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення з неї коштів, вкладених в
будівництво житлового будинку та
нежитлової споруди, обґрунтовуючи його
тим, що в 2002 році ним було розпочата
підготовка до будівництва житлового
будинку АДРЕСА_1 з вбудованим
нежитловим приміщеннями та інших
будівель та споруд, зокрема зимого
саду. Будівництво закінчив в 2007 році,
крім того з 2004 року розпочав збір
документів для будівництва
лікувально-діагностичного центру за
цією ж адресою. Земельна ділянка в
АДРЕСА_1 належить його дочці ОСОБА_1
Зазначив, що у них з дочкою була
домовленість, що після закінчення
будівництва, лікувально-діагностичний
центр та житловий будинок буде
переоформлений на його ім'я та передано
у його власність, а ОСОБА_1 буде надано
право користування приміщеннями
лікувально-діагностичного центру для
здійснення професійної діяльності та
приміщення житлового будинку для
проживання. Однак в 2013 році він
пересвідчився, що ОСОБА_1 всіляко
ухиляється від переоформлення на його
ім'я лікувально-діагностичного центру
та житлового будинку, збудованих
виключно на його особисті кошти. У
зв'язку з цим просив стягнути з ОСОБА_1
на його користь кошти які були ним
затрачені на будівництво в розмірі
9102672, 51 грн..

Позивач разом з позовною заявою подав
заяву про забезпечення позову, в які
просив накласти арешт на житловий
будинок АДРЕСА_1 вбудованим нежитловим
приміщеннями, та інші належні до
будинку будівлі і споруди, в тому числі
на лікувально-діагностичний центр та
на земельну ділянку , розташовану за
адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
січня 2014 року заяву про забезпечення
позову задоволено, накладено арешт на
житловий будинок, з вбудованими
нежитловими приміщеннями, в тому числі
лікувально-діагностичний центр,
загальною площею 1202,9 кв.м., житловою
площею, 264,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані та належать на праві
приватної власності ОСОБА_1 та
накладено арешт на земельну ділянку
площею 0,1304 га. за адресою: АДРЕСА_1, яка
зареєстрована та належить на праві
приватної власності ОСОБА_1.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
ухвалу скасувати, посилаючись на те, що
вказана ухвала не відповідає нормам
матеріального та процесуального права
та на неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи.
Зазначила, що позивачем пропущено
строки позовної давності, так як він
посилається на обставини, що існували у
2007 року.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ст.152 ЦПК України позови
забезпечуються накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або інших осіб, забороною вчиняти певні
дії, встановлення обов'язку вчинити
певні дії, забороною іншим особам
здійснювати платежі або передавати
майно відповідачеві чи виконувати щодо
нього інші зобов'язання, передачею
речі, яка є предметом спору, на
зберігання іншим особам.

Види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача про стягнення коштів, які
були ним затрачені на будівництво в
розмірі 9102672,51 грн., також подав заяву
про забезпечення позову, в якій просив
накласти арешт на житловий будинок та
нежитлові приміщення, а також на
земельну ділянку.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 року "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід врахувати, що вжиті
заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
діяльність і зареєстрована відповідно
до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів. Наприклад обмеження
можливості господарюючого суб'єкта
користуватися та розпоряджатися
власним майном іноді призводить до
незворотних наслідків.

Враховуючи наведені вимоги закону та
клопотання позивача про забезпечення
позову, суддя відповідно до вимог ст. 152
ЦК України вжив заходів для його
забезпечення.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість ухвали суду, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313- 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 15 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: