У х в а л а

ІМенем УКраїни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Погребської сільської ради
Броварського району Київської області
про визнання права власності на
спадкове майно, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на
рішення апеляційного суду Київської
області від 25 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5,
після смерті якого відкрилася спадщина
на все належне йому майно, у тому числі
на 41/100 частину житлового будинку із
надвірними будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2, і
земельну ділянку площею 0,3147 га за цією
ж адресою. Спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_5 є вона, як
дружина померлого, і їхні діти: сини
ОСОБА_6 і ОСОБА_8, які від прийняття
спадщини відмовилися. У встановлений
законом строк вона звернулася до
Броварської міської державної
нотаріальної контори Київської
області із заявою про прийняття
спадщини. Нотаріальною конторою їй
видані свідоцтва про право на спадщину
за законом на належне померлому ОСОБА_5
майно, зокрема на 59/100 частин житлового
будинку з відповідними надвірними
будівлями та спорудами, що знаходяться
у АДРЕСА_2 та на інше майно. У видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на належні спадкодавцю ОСОБА_5
41/100 частину зазначеного житлового
будинку та земельну ділянку площею 0,3147
га за вказаною адресою державним
нотаріусом відмовлено через
відсутність належних
правовстановлюючих документів,
оскільки спадкодавець не зареєстрував
за собою право власності на це нерухоме
майно. Посилаючись на наведене, просила
задовольнити позов.

Рішенням Броварського районного суду
Київської області від 5 липня 2012 року
позов задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на 41/100 частину
житлового будинку «А-1», загальною
площею 84 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м із
господарськими будівлями і спорудами,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 у
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5 Визнано за позивачем
право власності на земельну ділянку
загальною площею 0,3147 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_2 з яких 0,1200 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, і 0,1947 га для ведення
особистого підсобного господарства.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 25 липня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє
від імені ОСОБА_3, просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись
на порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
про відмову у задоволенні позову суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що на момент смерті спадкодавця у нього
не існувало права власності на
нерухоме майно, оскільки договір
дарування, за яким він набув права
власності на нього, не був
зареєстрований, тому воно не входило до
складу спадщини.

Проте повністю з таким висновком
апеляційного суду погодитися не можна.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5, після смерті якого
відкрилася спадщина на все належне
йому майно. Спадкоємцем першої черги за
законом після смерті ОСОБА_5 є його
дружина (позивач у справі), і сини
ОСОБА_6 та ОСОБА_8, які відмовилися від
спадщини.

Із спадкової справи вбачається, що
ОСОБА_3 у встановлений законом строк
звернулася до Броварської міської
державної нотаріальної контори
Київської області із заявою про
прийняття спадщини після смерті
чоловіка ОСОБА_5 Нотаріальною конторою
їй видані свідоцтва про право на
спадщину за законом на належне
померлому ОСОБА_5 майно, зокрема 59/100
частин житлового будинку з
відповідними надвірними будівлями та
спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_2 та
2/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Встановлено, що згідно договору
дарування від 24 березня 2011 року ОСОБА_7
подарувала ОСОБА_5 41/100 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_2.

Крім того, відповідно до договору
дарування від 24 березня 2011 року ОСОБА_7
подарувала ОСОБА_5 земельну ділянку
площею 0,3147 га, з яких 0,1200 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та 0,1947 га для ведення
особистого підсобного господарства
(кадастрові номери земельних ділянок:
:01:026:0072 і :01:026:0073),
розташовану по АДРЕСА_2.

Встановлено, що постановами
Броварської міської державної
нотаріальної контори Київської
області від 1 та 20 березня 2012 року у
видачі свідоцтв про право на спадщину
за законом на 41/100 частину зазначеного
житлового будинку та на вказану
земельну ділянку площею 0,3147 га
відмовлено, оскільки спадкодавець при
житті не зареєстрував за собою право
власності на вказане нерухоме майно.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Зі змісту зазначеної статі вбачається,
що законом не передбачено державної
реєстрації договору дарування.

Апеляційний суд, застосовуючи до
спірних правовідносин ст. ст. 331, 334, ч. 3
ст. 640 ЦК України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) наведеного не врахував,
не звернув уваги, що набуте за
договором дарування майно не є
новоствореним, дійшов помилково
висновку про неможливість визнання за
спадкоємцем особи, яка набула права
власності на нерухоме майно за належно
укладеним договором дарування, права
власності на нього в порядку
спадкування навіть у випадку, коли
право власності не було зареєстроване
за померлим, в т.ч. на земельну ділянку.

Таке унеможливлює видачу свідоцтва
право на спадщину нотаріусом, однак не
позбавляє можливості визнання цього
права за спадкоємцем в судовому
порядку.

Враховуючи наведене, суд апеляційної
інстанції, неправильно визначившись із
характером спірних правовідносин та
нормою права, яка підлягає
застосуванню, дійшов помилкового
висновку про те, що у спадкодавця не
виникло право власності на спадкове
майно та необгрунтовано відмовив у
задоволенні позову.

Та обставина, що на спадкове майно,
право власності на яке визнано за
позивачем, претендують інші особи, може
тягти за собою інші правові наслідки
вирішення спору в залежності від того,
чи прийнята цими особами спадщина до
якої черги спадкоємців вони входять, а,
відповідно, хто і в якій частині має
право на спадкування, зокрема позивач.

Такі порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права унеможливили
встановлення фактичних обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа направленню на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від
імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 25 липня 2013 року скасувати,
а справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук