Номер провадження № 22-ц/785/1795/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко
Л.Г.,

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 11 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визначення місця проживання дитини,
зменшення розміру аліментів та
стягнення аліментів на утримання
дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013р. ОСОБА_4 звернувся до суду з
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що з 2001р. по 2011р. перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

В період шлюбу у них народилося двоє
дітей - донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 2010р. вони проживають окремо та з
цього часу за їх усною домовленістю
діти проживають з матір'ю у гуртожитку.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 29 червня 2010 року з
нього на користь відповідачки стягнуто
аліменти на неповнолітніх дітей.

Зазначав, що син страждає на хворобу
серця та має вади зору, проте
відповідачка, зловживаючи своїми
обов'язками, не піклується про стан
його здоров'я, не займається вихованням
дитини, не здійснює належний догляд за
ним та перешкоджає йому у зустрічах із
сином.

Посилаючись на те, що:

- він бажає виховувати та
займатися лікуванням свого сина, який
хоче проживати з батьком, а не з матір'ю;

- має гідні матеріально-побутові
умови для проживання, розвитку та
навчання сина,

ОСОБА_4 просив задовольнити його позов.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 11 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Судом визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
батьком - ОСОБА_4

З 1 березня 2013 року зменшено розмір
утримання аліментів з ОСОБА_4 на дітей
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, згідно
рішення Іллічівського міського суду
від 29 червня 2010 року з 1 300 грн. на 650 грн.
щомісячно на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 аліменти у
розмірі ? частки від усіх видів її
заробітку, але не менше 30%, прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
на користь ОСОБА_4 на утримання
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 до
досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4
року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив з
того, що обидві сторони позитивно
характеризуються, проте ОСОБА_4 більш
відповідально приділяє увагу стану
здоров'я сина та має більш належні
умови для проживання та виховання
дитини, яка з березня 2013 року
добровільно почала з ним проживати.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, оскільки суд дійшов його
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Установлено, що сторони з 9 лютого 2002
року до 28 листопада 2011 року перебували
у зареєстрованому шлюбі, від якого
мають малолітніх доньку ОСОБА_5, 9
березня 2002 рок народження та сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с.10-12).

З січня 2010 року сторони проживають
окремо та з цього часу діти, за
домовленістю батьків, проживали з
матір'ю у гуртожитку, розташованого
АДРЕСА_1.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 29 червня 2010 року з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто
аліменти на утримання дітей в розмірі
1300 грн. до повноліття доньки, а потім 650
грн. до повноліття сина (т.1 а.с.9).

Заборгованість по аліментам ОСОБА_4 на
час розгляду справи у суді першої
інстанції становила 6767, 72 грн. (т.1 а.с.157),
у суді апеляційній інстанції становила
14 274, 17 грн. (т.2 а.с.81).

ОСОБА_6 має низку захворювань,
лікуванням яких займалися обидва
батьки (т. 1 а.с.13, 18-26, 80-81, 82; т. 2 а.с.75).

На час звернення ОСОБА_4 з позовом до
суду ОСОБА_3 проживала з дітьми за
місцем їх реєстрації в однокімнатному
будинку, розташованому по АДРЕСА_2, який
належить на праві власності ОСОБА_4,
разом із ОСОБА_8 (попередньою дружиною
позивача) (т.1 а.с. 188-189).

З березня 2013 року ОСОБА_6, без згоди
матері, проживає разом із батьком, який
одружився вчетверте, в садовому
будинку за адресою: АДРЕСА_3, який
належить на праві власності ОСОБА_4 (т. 2
а.с.41).

Згідно висновку служби у справах дітей
Іллічівської міської ради Одеської
області від 19 березня 2013 року за № 1-17-150
з урахуванням доданих до нього актів,
характеристик тощо рекомендовано
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_3 (т.
1 а.с. 30-31, т.2 а.с.64-76).

Відповідно висновку органу опіки та
піклування Овідіопольської районної
державної адміністрації Одеської
області від 4 вересня 2013 року за № Г-1431 з
урахуванням акта обстеження умов
проживання, рекомендовано визначення
місця проживання малолітнього ОСОБА_6 з
матір'ю ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 138-139, т.2 а.с.129-134).

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено,
що якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Разом з тим, ч. 2 ст. 161 СК України чітко
визначено, що орган опіки та піклування
або суд не можуть передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

На рівні національного законодавства
встановлено перелік обставин, за
наявності яких малолітню дитину не
можуть передати для проживання разом з
матір'ю. Такими є: відсутність у матері
самостійного доходу; зловживання
матір'ю спиртними напоями або
наркотичними речовинами; аморальна
поведінка матері, яка може зашкодити
розвиткові дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 24 постанови № 16 від 12
червня 1998 року «Про застосування
судами деяких норм Кодексу про шлюб і
сім'ю України», вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається, суд,
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей,
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам дітей. При
цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, прийнятій Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона має, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Отже, для розлучення малолітньої
дитини, якою є ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
матір'ю необхідна наявність
виняткових обставин, що передбачені ч. 2
ст. 161 СК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на
порушення ст.ст. 213, 214 ЦПК України на
зазначені положення уваги не звернув,
не встановив виключних обставин, які б
давали підстави дійти висновку про
можливість розлучення дитини з матір'ю,
порушивши таким чином принцип 6
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959р.

Сам по собі факт переваги одного з
батьків (ОСОБА_4) у
матеріально-побутових умовах для
проживання малолітньої дитини не може
бути визначальним при вирішенні даного
спору.

Крім того, суд не взяв до уваги, що
малолітніх брата і сестру, які
прив'язані один до одного, недоцільно
розлучати та передавати особі, яка у
передбаченому законом порядку
позбавлялася батьківських прав
відносно іншої своєї дитини (т.1 а.с. 62-63).

Оскільки правових підстав для
задоволення позову в частині
визначення місця проживання дитини з
батьком не вбачається, не підлягають
задоволенню й похідні вимоги ОСОБА_4
щодо зменшення розміру аліментів, які
підлягають стягненню з нього та про
стягнення на його користь аліментів з
ОСОБА_3 на утримання сина.

За таких обставин апеляційна скарга
ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_4

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4
ч. 1 ст.309, ст..313, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 11 жовтня 2013 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визначення місця проживання
дитини, зменшення розміру аліментів та
стягнення аліментів на утримання
дитини відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту набрання чинності.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області
Г.Я.
Колесніков