Справа № 133/2314/13-ц Провадження №
22-ц/772/963/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Воронюк В. А.Категорія:
53Доповідач: Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Медвецького С.К., Панасюка О.С.,

при секретарі:
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
додаткове рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 01.10.2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до приватного малого
підприємства «Обрій» про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2009 року позивач звернулася в
суд з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з 11.07.2005 року вона перебувала у
трудових відносинах з ПМП «Обрій» та
працювала на посаді пекаря і 28.08.2007 року
була звільнена із займаної посади. При
звільненні з роботи, відповідач в
порушення вимог трудового
законодавства, розрахунок з нею не
провів, а тому з посиланням на
положення статтей 116, 117 КЗпП України,
просила стягнути з останнього на її
користь невиплачену заробітну плату,
компенсацію за невикористану
відпустку, середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральну шкоду.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 17.06.2010 року
позов задоволено частково та стягнуто
з ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_2
нараховану, але не виплачену їй при
звільненні з роботи заробітну плату за
червень, липень і серпень 2007 року в сумі
1 263, 97 грн..

Стягнуто з ПМП «Обрій» на користь
ОСОБА_2 невиплачену їй при звільненні з
роботи компенсацію за невикористану
відпустку - 50 календарних днів, за
період з 11 липня 2005 року по 28 серпня 2007
року в сумі 814, 64 грн..

Стягнуто з ПМП «Обрій» на користь
ОСОБА_2 1 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 01.10.2013 року доповнено
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 17.06.2010 року,
згідно якого ОСОБА_2 в частині позовних
вимог про стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільнені в сумі 15 424 грн. з ПМП «Обрій»
відмовлено за пропуском строку
звернення до суду.

Не погодившись із вказаним додатковим
рішенням суду, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
додаткове рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги стосовно стягнення 15 424
грн. за затримку розрахунку при
звільненні, при цьому робиться
посилання на неповноту з`ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримала з посиланням на
викладені в ній обставини.

Представник ПМП «Обрій» в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував,
вказавши на її безпідставність та
законність і обґрунтованість рішення
суду.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Ухвалюючи додаткове рішення та
відмовляючи у стягненні середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, суд першої інстанції
виходив із того, що позивачем без
поважних причин пропущено,
передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України,
строк на звернення в суд із вказаною
вимогою.

Судова колегія вважає, що ухвалене
судом першої інстанції додаткове
рішення не відповідає вимогам закону і
відповідно підлягає скасуванню з
наступних підстав.

Зі змісту ухвалених у даній справі
основного та додаткового рішень видно,
що ОСОБА_2 відмовлено у стягненні
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільнені з посиланням
на пропуск строку звернення в суд із
зазначеною вимогою.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 11.07.2005 року по 28.08.2007 року
працювала в ПМП «Обрій» на посаді
пекаря і станом на час звернення до
суду, а саме 04.11.2009 року - заборгованість
по заробітній платі становила 1 263, 97
грн., заборгованість за невикористану
відпустку, 50 календарних днів, за
період з 11.07.2005 року по 28.08.2007 року
становила 814, 64 грн., яку позивачці
остаточно не було виплачено.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України
встановлено, що у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Відповідно до роз'яснень
Конституційного Суду України,
викладених в рішенні від 22.02.2012 року №
4-рп/2012 у справі за конституційним
зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо
офіційного тлумачення положень ст. 233
КЗпП України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу
вказано, що за статтею 47 Кодексу
роботодавець зобов'язаний виплатити
працівникові при звільненні всі суми,
що належать йому від підприємства,
установи, організації, у строки,
зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в
день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Отже, невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
тому, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку
перебігу строку звернення працівника
до суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні,
визначальним є день фактичного
розрахунку з працівником.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов передчасного
висновку щодо пропуску позивачем
строку звернення до суду з позовом про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при
звільненні, оскільки на час звернення в
суд, остаточний розрахунок з позивачем
проведений не був.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що додаткове рішення суду
першої інстанції, яке не ґрунтується на
вимогах закону, підлягає скасуванню з
передачею питання про ухвалення у
справі додаткового рішення на новий
розгляд до суду першої інстанції, до
компетенції якого, згідно вимог ст. 220
ЦПК України, відноситься вказане
питання.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити..

Додаткове рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 01.10.2013 року - скасувати і
питання про ухвалення у справі
додаткового рішення передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
/підпис/ В.В.
Оніщук

Судді:
/підпис/ С.К.
Медвецький

/підпис/ О.С.
Панасюк

З оригіналом вірно: