Єдиний унікальний номер 247/2486/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1317/2014
Головуючий у І інстанції Арапіна
Н.Є.Єдиний унікальний номер 247/2486/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1317/14Категорія
27Доповідач Барков В.М.У Х В А Л А
11 лютого 2014 рокум. Донецьк
Апеляційний суду Донецької області в
головуючого судді Бугрим Л.М.,
суддів Баркова В.М.,
при секретарі Сачко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
рішення Торезького міського суду
Донецької області від 25 грудня 2013 року
в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Торезького міського суду
Донецької області від 25 грудня 2013 року
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 борг за договором
позики від 05 жовтня 2011 року в розмірі 264
000 грн., три відсотки річних у розмірі 8
655 грн. 73 коп., неустойку в розмірі 211 200
грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір в сумі по 1 720 грн. 50
коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове яким в задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального права.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання
апеляційного суду повторно не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи були повідомлені належним чином
телефонограмами (а.с. 89, 90), доказів
поважності причин неявки в судове
засідання не надали. Позивач ОСОБА_4
також в судове засідання апеляційного
суду не з'явився та просив розглянути
справу за його відсутності, тому
апеляційний суд відповідно до ч. 2 ст. 305
ЦПК України розглянув справу без їх
участі без здійснення фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
письмові матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
в межах апеляційного оскарження,
апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно перевірив
всі доводи і заперечення сторін,
встановленим фактам і доказам дав
правильну правову оцінку і дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що між
сторонами було укладено письмовий
договір позики, відповідно до якого
відповідачі позичили у позивача 264 000
грн., не виконали його умови, тому сума
боргу підлягає стягненню на користь
останнього разом із неустойкою, а
заперечення відповідачів про те, що
вони договір позики не підписували
належними та допустимими доказами не
підтверджені.

Ці висновки суду є обґрунтованими і
підтверджуються дослідженими в
судовому засіданні доказами.

В рішенні суду ці докази наведені і
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України
їм надана належна правова оцінка.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Зі справи вбачається, що 05 жовтня 2011
року відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та
позивач ОСОБА_4 підписали договір
позики відповідно до умов якого
позичили у останнього 264 000 грн., які
зобов'язалися повернути протягом
трьох місяців, але не пізніше 05 січня 2012
року (том 1 а.с. 6).

В підтвердження отримання грошей за
договором позики ОСОБА_2 і ОСОБА_3
видали ОСОБА_4 розписку (том 1 а.с. 7).

За ч. 1 ст. 1046 ЦК, за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК договір
позики укладається в письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

За змістом зазначеної норми закону
наявність розписки у кредитора
свідчить про існування боргу.

Отже, на підтвердження вимог названого
закону відповідачі не тільки уклали з
позивачем договір позики, а й видали
останньому розписку про позичені
гроші. Така форма надана договору за
бажанням сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорювати
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
установлено договором.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК, при
укладенні договору позики в письмовій
формі (крім випадків укладення його під
впливом обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини)
безгрошевість такого договору не може
ґрунтуватись на поясненнях свідків, а
може бути підтверджена лише належними
і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59
ЦПК).

Заперечуючи проти позовних вимог та
ухваленого судом першої інстанції
рішення, відповідачі посилалися на те,
що не підписували зазначені договір та
розписку.

Між тим, з висновків судової
почеркознавчої експертизи № 3600/02/3601/03
від 09 грудня 2013 року вбачається, що
підписи від імені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в
розписці та договорі позики від 05
жовтня 2011 року виконані особисто
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Ознак попередньої
технічної підготовки при виконанні
вказаних підписів від імені
відповідачів, не встановлено (том 2 а.с.
31-38).

Таким чином, факт підписання
відповідачами договору позики та
розписки про отримання грошей є
доказом отримання ними від ОСОБА_4
позики в сумі 264 000 грн.

Доводи апеляційного скарги щодо
недійсності договору позики через його
вчинення внаслідок обману з боку
позивача не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки на
час перегляду справи апеляційним судом
у матеріалах справи відсутні докази
визнання договору позики недійсним із
зазначених підстав.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обіг або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти в такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, в такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Доказів повернення боргу за договором
позики відповідачами суду не надано, а
тому суд першої інстанції обґрунтовано
стягнув його на користь позивача.

Враховуючи наведене, доводи
апеляційної скарги не приводять
апеляційний суд до висновку про
порушення або неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, які є підставами для скасування
або зміни оскаржуваного рішення суду.

З урахуванням зазначеного, підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

З інших підстав рішення суду не
оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Торезького міського суду
Донецької області від 25 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді