Справа № 204/1663/13-ц
Провадження № 2/204/66/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою, в якій просив
ухвалити рішення, яким виселити
відповідачку та інших осіб, які
зареєстровані або проживають у
житловому будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України до
уповноважень якого входять питання
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного житлового будинку, а також
стягнути з відповідачки судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп. В обґрунтуванні
своїх вимог позивач вказав на те, що 21
травня 2007 року між банком та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
DNU0G100001222, згідно якого відповідачка
отримала кредит у вигляді кредитної
лінії у розмір 44 000 Доларів США, строком
до 21 травня 2037 року. Позичальник, згідно
договору повинен погасити кредит та
сплатити відсотки за користуванням
кредитними коштами в строки та в
порядку встановлених кредитним
договором. Крім того, в забезпечення
зобов`язань за кредитним договором, між
банком та позичальником було укладено
договір іпотеки № DNU0G100001222, згідно
якого відповідачка надала в іпотеку
нерухоме майно, а саме: домоволодіння
загальною площею 79,5 кв.м, житлова площа
51,5 кв.м., яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 Дане майно належить ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу.
Відповідачка не виконала умови даного
договору, погашення кредиту не
здійснювала належним чином, чим
порушила зобов'язання, щодо щомісячної
сплати відсотків за користування
наданими кредитними коштами, що прямо
передбачалось умовами кредитного
договору. У зв'язку з чим, ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Після чого 12 вересня
2011 року Індустріальним районним судом
м. Дніпропетровська було постановлено
рішення, яким звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме: домоволодіння
загальною площею 79,5 кв.м., житлова площа
51,5 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПРИВАТБАНК». Оскільки
відповідачкою зобов'язання по
поверненню суми боргу та сплати
відсотків за користування кредитом не
були виконані, банк звернувся до суду з
даною заявою.

В судове засідання представник
позивача не з`явився, але надав суду
заяву з проханням розглядати справу в
його відсутність, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не
з`явилася, повідомлялася належним
чином про день, час та місце судового
розгляду, причини своєї неявки суду не
повідомила. Зі згоди позивача, суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України -
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України - суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть учать у справі.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідно до укладеного договору №
DNU0G100001222 від 21 травня 2007 року
відповідачка отримала кредит у вигляді
кредитної лінії у розмірі 44 000 Долари
США, строком до 21 травня 2037 року (а.с.7-10).
Позичальник, згідно договору повинен
погасити кредит та сплатити відсотки
за користуванням кредитними коштами в
строки та в порядку встановлених
кредитним договором. Крім того, в
забезпечення зобов`язань за кредитним
договором, між банком та позичальником
було укладено договір іпотеки №
DNU0G100001222, згідно якого відповідачка
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме:
домоволодіння загальною площею 79,5 кв.м,
житлова площа 51,5 кв.м., яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 Дане майно належить
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу (а.с.11-16).

12 вересня 2011 року Індустріальним
районним судом м. Дніпропетровська,
було постановлено заочне рішення, яким
було звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме: домоволодіння
загальною площею 79,5 кв.м., житлова площа
51,5 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПРИВАТБАНК» з укладанням від
імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою, з
отриманням витягу з державного реєстру
прав власності, а також наданням ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу
(а.с.17-18). Зазначене рішення суду набрало
чинності.

Відповідно ч. 3 ст. 109 ЖК України
передбачено - звернення стягнення на
передане в іпотеку житлове приміщення
є підставою для виселення усіх
громадян, що проживають в ньому за
виключенням, встановленим законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок та житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов`язані добровільно
звільнити житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного дня з дня
отримання вимоги, якщо сторонами не
погоджений більший строк. Якщо
громадяни не звільнять житлове
приміщення в установлений, або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

За ст. 40 Закону України «Про іпотеку»,
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

З наданих суду доказів вбачається, що
28 листопада 2012 року відповідачці
банком, було направлено лист позивачем
в якому зазначалось, що ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» має намір прийняти
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки та просить в 30-денний
строк з моменту отримання даної
вимоги добровільно звільнити предмет
іпотеки (а.с.19). Даний лист було
направлено позивачем за адресою:
АДРЕСА_2 Однак, згідно відповіді ЦАС на
запит суду від18.03.2013 року (а.с. 43)
відповідачка ОСОБА_1 за цією адресою
була знята з реєстраціі ще 24.05.2007 року,
та станом на 18.03.2013 року вона
зареєстрованою по будь якій адресі не
значиться.

Згідно поштових конвертів (а.с. 52, 54),
якими направлялися судові повістки на
ім'я відповідачки за вищезазначеною
адресою АДРЕСА_2, а позивачем вимога про
виселення направлялася на адресу:
АДРЕСА_2 без номера квартири. В
матеріалах цивільної справи відсутні
дані про вручення відповідачці даного
листа.

Також позивач просить виселити
відповідачку з іпотечного будинку
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, але
у позові зазначаючи місце проживання
відповідачки як АДРЕСА_2. Належних та
допустимих доказів проживання
відповідачки за місцем знаходження
предмета іпотеки по АДРЕСА_1, з якого
позивач просить виселити відповідачку,
суду не надано.

Крім того, взагалі не відомо чи знає
відповідачка про наявність заочного
рішення Індустріального райнного суду
м. Дніпропетровськ від 12 вересня 2011
року про звернення стягнення на
предмет іпотеки, оскільки дійсне її
місце проживання невідомо: згідно
відповіді ЦАС станом на 18.03.2013 року вона
зареєстрованою по будь якій адресі не
значиться, а позивачу взагалі не відомо
точна адреса відповідачки, оскільки у
Кредитному договорі також останньою
відомою адресою зазначено не повна
адреса, як АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Що стосується вимог позивача про
виселення інших осіб які зареєстровані
або проживають у житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1, зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, то дані
вимоги також задоволенню не
підлягають, оскільки суду не надано
належних та допустимих доказів
проживання за цією адресою будь яких
інших осіб та повідомлення їх про
добровільне звільнення даного
приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Оскільки позивачу у
задоволенні позову відмовлено, суд
вважає що не має підстав в повернені
позивачу судових витрат.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 109 ЖК України, ст. 526 ЦК
України, Законом України «Про іпотеку»,
ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
Т. О.
Дубіжанська