АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1892/14
Справа № 2/639/107/2013/
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів - Пшенічної
Л.В., Ізмайлової Г.Н.,

при секретарі -
Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
області на ухвалу Жовтневого районного
суду м. Харкова від 23 квітня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Харківської обласної
державної адміністрації, Виконавчого
комітету Харківської міської ради,
Виконавчого комітету Київської
районної ради м. Харкова, треті особи -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунальне
підприємство «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» про
стягнення суми, визнання права
власності, визнання недійсним
договорів купівлі-продажу,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Харківської обласної
адміністрації, виконавчого комітету
Харківської міської ради, виконавчого
комітету Київської районної ради м.
Харкова з посиланням на те, що вона є
інвалідом першої групи безстроково,
пересувається за допомогою коляски за
відсутності відповідних умов. Проживає
вона в квартирі АДРЕСА_1.

За дорученням голови Харківської
обласної адміністрації інститутом
«Харківреконструкція» двічі
розроблявся проект реконструкції
житла, яка на час звернення до суду не
проведена, при тому, що мешканці
квартир №3 та №7 спорудили балкони до 10
кв.м., у зв'язку з чим погіршилося
освітлення в її квартирі та виникла
проблема безперешкодного доступу в
неї.

До позову приєдналися ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, з проханням зобов'язати
відповідачів дозволити реконструкцію
шляхом прибудови до вікон квартири
АДРЕСА_2 та влаштувати підйомник.

Уточнивши позовні вимоги в
останньому позові, позивачі просять
зобов'язати Харківську обласну
державну адміністрацію, виконавчий
комітет Харківської міської ради,
Виконавчий комітет Київської районної
ради м. Харкова дозволити
реконструкцію квартир АДРЕСА_1 в м.
Харкові шляхом прибудови до вікон для
відновлення природного освітлення та
влаштувати підйомник; визнати
недійсними договори: оренди № 1297
укладений 4 червня 2003 року між
Управлінням комунального майна та
приватизації Харківської міської ради,
а також купівлі-продажу - нежитлових
приміщень від 14 грудня 2005 року, 23 грудня
2005 року укладених між територіальною
громадою м. Харкова в особі Харківської
міської ради Харківської області та
ОСОБА_6, між ОСОБА_7 і ОСОБА_8., а за ними -
право власності на цокольно-підвальні
приміщення які розташовані під їх
житлом.

22 квітня 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з заявою про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на цокольно-підвальні
приміщення будинку АДРЕСА_1 загальною
площею 183 кв.м. у зв'язку з тим, що їй
стало відомо про можливу здачу
зазначених приміщень в оренду.

Ухвалою Жовтневого районного
суду міста Харкова від 23 квітня 2013 року
вжито заходи по забезпеченню позовних
вимог шляхом накладення арешту на
цокольно-підвальні приміщення будинку
8/10 по вул.. Революції в м. Харкові
загальною площею 183 кв.м.. Заборонено
вчиняти будь-які дії по відчуженню
цокольно-підвальних приміщень будинку
АДРЕСА_1 загальною площею 183 кв.м.,
переоформленню документів, видачі
витягів з реєстру реєстрації права
власності, виготовленню технічної
документації - до розгляду справи по
суті.

Виконання ухвали покладено на
Державну реєстраційну службу
Харківського міського управління
юстиції.

25 травня 2013 року Управління
комунального майна та приватизації, в
особі свого представника, звернулося
до суду першої інстанції з заявою про
скасування ухвали суду від 23 квітня 2013
року в порядку положень ст.. 154 ЦПК
України (а.с.117-119).

Вказана заява судом першої
інстанції не розглянута, у зв'язку з чим
Управлінням комунального майна і
приватизації 4 лютого 2014 року подана
апеляційна скарга на ухвалу суду від 23
квітня 2013 року з обґрунтуванням
поважності причини пропуску строку на
апеляційне оскарження, в якій
порушується питання про її скасування,
скасування вжитих нею заходів
забезпечення позову щодо накладення
арешту на цокольно-підвальні
приміщення будинку АДРЕСА_1 загальною
площею 183 кв.м.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги представник
Управління комунального майна та
приватизації посилається на порушення
судом норм процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, суд не прийняв до
уваги, що нежитлові приміщення, на які
накладено арешт та заборона належать
до об'єктів комунальної власності
територіальної громади міста Харкова і
не відносяться до технічних приміщень
будинку, що призначені для
забезпечення експлуатації й
обслуговування будинку.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з`явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
приходить до наступного:

Частиною 3 ст. 151, п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України передбачено забезпечення
позову на будь-якій стадії розгляду
справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду,
позов майнового характеру
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві.

У мотивувальній та резолютивній
частині заяви про забезпечення позову
міститься посилання на причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов, вид забезпечення позову з
обґрунтуванням його необхідності.

Отже суд першої інстанції у
відповідності та в межах своєї
компетенції і в порядку, передбаченому
вимогами процесуального закону
розглянув заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову.

Разом з тим, при вирішені питання
про обрання виду забезпечення позову
суд першої інстанції не перевірив та не
звернув належної уваги на низку
обставин, які мають значення для
вирішення цього питання.

Так, відповідно до положень ч. 3 ст.
152 ЦПК України види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими вимогами.

Згідно роз'яснень, що містяться у
п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 2006 року №9 «Про
практику застосування цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову
та передбачено, що суд (суддя),
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися зокрема в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні такої
відповідності слід врахувати, що вжиті
заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована як
відповідно до закону підприємець.

Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Наприклад,
обмеження господарюючого суб'єкта
користуватися та розпоряджатися
власним майном іноді приводить до
незворотних наслідків.

Отже, при обранні заходів
забезпечення позову суд повинен також
врахувати необхідність збереження
балансу прав і законних інтересів усіх
учасників спірних правовідносин та
інших осіб, не допускаючи використання
заходу забезпечення позову у якості
тиску на відповідача.

Аналіз матеріалів справи
свідчить, що зазначені вимоги закону
(ч.3 ст. 152 ЦПК України) та роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України судом
першої інстанції у достатній мірі не
враховані.

Так, згідно висновку експертного
будівельно-технічного дослідження №4629
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз ім..
заслуженого проф.. М.С. Бокаріуса від 27
липня 2012 року, наданого представником
особи, що подала апеляційну скаргу, та
дослідженого судовою колегією в
порядку ст.. 303 ЦПК України (а.с.47-55т.с.3)
нежитлові приміщення будинку 8/10 по
вулиці Революції у м. Харкові не
відносяться до технічних приміщень
будинку, що призначені для
забезпечення експлуатації й
обслуговування будинку.

Вказані нежитлові приміщення є
об'єктом комунальної власності
Територіальної громади м. Харкова на
підставі рішення ХІІ сесії Харківської
міської ради народних депутатів І
скликання від 28 вересня 1992 року «Про
комунальну власність міста» та
відображаються на балансі КП
«Жилкомсервіс» (а.с.57 т.с.3) та на
теперішній час спірні приміщення
знаходяться в оренді фізичної особи
підприємця на підставі договору
оренди від 23 травня 2013 року №1963 та
використовуються під підприємство.

Тож накладення арешту на
нежитлові приміщення - є найжорсткішим
видом забезпечення позову серед
перелічених у ст.. 152 ЦПК України,
оскільки передбачає не тільки
позбавлення відповідача та інших
заінтересованих осіб на весь час
вирішення спору у суді права вільно
користуватися й розпоряджатися
приміщеннями, а й фактичним
використанням їх, що перешкоджає
здійсненню підприємницької діяльності
особам, з якими відповідач уклав
договори оренди, які на цей час є
чинними.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що обраний судом вид
забезпечення позову у вигляді арешту
не є співмірним із заявленими
позовними вимогами.

Щодо забезпечення позову у
вигляді заборони вчиняти будь-які дії
по відчуженню цокольно-підвальних
приміщень будинку АДРЕСА_1 загальною
площею 183 кв.м., переоформленню
технічної документації, видачі витягів
з реєстру реєстрації права власності
виготовлення технічної документації
до розгляду справи, то він є співмірним
із заявленими вимогами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд, розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції, змінює
або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішені було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст.
152, п.3 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління
комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та
комунального майна Харківської
області - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.
Харкова від 23 квітня 2013 року - змінити,
скасувати її в частині накладення
арешту на цокольно-підвальні
приміщення будинку АДРЕСА_1 загальною
площею 183 кв.м. та у задоволенні
клопотання ОСОБА_1 у цій частині
відмовити.

В іншій частині ухвалу Жовтневого
районного суду м. Харкова від 23 квітня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -