УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства «БТА Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «БТА Банк», яке діє через
представника Герасименка Артема
Олеговича, на заочне рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 04 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ПАТ «БТА Банк»
звернулося до суду з позовом до
відповідачів про стягнення
заборгованості за нарахованими згідно
з кредитним договором № 271/07-К від 03
жовтня 2007 року, укладеним між позивачем
та ОСОБА_6, процентах у розмірі 22 664,21 грн
та 31 034,49грн пені, а також 704,98 грн трьох
процентів річних і 607,15 грн інфляційних
втрат, внаслідок невиконанням
відповідачами рішення суду про
стягнення заборгованості за
кредитними зобов'язаннями.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 04 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня
2013 року, позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на користь ПАТ «БТА Банк» 607,15
інфляційних втрат та 704,98 грн трьох
процентів річних за невиконання
зобов'язання за кредитним договором №
271/07-К від 03 жовтня 2007 року. Вирішено
питання розподілу судових витрат. У
задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«БТА Банк», посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить вказані
судові рішення в частині відмови у
задоволенні позову скасувати і
ухвалити у цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин тощо.

Судові рішення цим вимогам у повній
мірі не відповідають.

Судами встановлено, що 03 жовтня 2007 року
між ВАТ «БТА Дельта», правонаступником
якого на час розгляду справи є ПАТ «БТА
Банк», та ОСОБА_6 був укладений
кредитний договір № 271/07-К за умовами
якого, позивач надав ОСОБА_6 кошти у
розмірі 75 000 грн зі сплатою 22 % річних та
поверненням кредиту до 03 жовтня 2009 року
частинами у розмірах та у строки згідно
з узгодженим сторонами графіком
повернення кредиту.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_6 за вказаним
кредитним договором між ПАТ «БТА банк»
та ОСОБА_7 03 жовтня 2007 року був
укладений договір поруки № 271/07-К.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 23 грудня 2010 року в
цивільній справі за позовом ПАТ «БТА
Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості з відповідачів у
солідарному порядку було стягнуто на
користь банку заборгованість за
кредитним договором № 271/07-К від 03
жовтня 2007 року в розмірі 69 082,86 грн.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що вказане рішення суду
відповідачами не виконано, у зв'язку з
чим позивачем проведено нарахування
сум, що підлягають стягненню з
відповідачів: прострочена
заборгованість за сплатою відсотків у
розмірі 22 664,21 грн; інфляційні втрати у
розмірі 607,15 грн; пеня, нарахована
за несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків, у розмірі 31 034,49 грн; три
проценти річних у розмірі 704,98 грн,
оскільки своїх зобов'язань відповідачі
не виконали.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції керувався
роз'ясненнями, викладеними у п. 17
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року, згідно з якими наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК
України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог статей 526, 599
ЦК України. Оскільки ч. 2 ст. 625 ЦК
України передбачено можливість сплати
суми боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також трьох процентів
річних від простроченого грошового
зобов'язання, то суд вважав
обґрунтованими та доведеними вимоги по
стягненню з відповідачів інфляційних
втрат та трьох процентів річних.

При цьому місцевий суд у порушення
вимог ст. 215 ЦПК України взагалі не
мотивув підстави відмови у задоволені
вимог про стягнення заборгованості за
нарахованими відсотками у розмірі 22
664,21 грн та 31 034,49 грн пені, нарахованої
за несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків.

Колегія апеляційного суду,
переглядаючи рішення місцевого суду,
погодилась з останнім щодо наявності
підстав для стягнення з відповідачів
суми трьох процентів річних та
інфляційних нарахувань згідно з ст. 625
ЦК України за невиконання грошового
зобов'язання, а саме у зв'язку з
невиконанням рішення суду від 23 грудня
2010 року, та мотивувала відмову у
стягненні простроченої заборгованості
по сплаті відсотків та пені тим, що
позивачем не доведено невиконання
відповідачами рішення суду від 23
грудня 2010 року.

Таким чином, одні й ті ж обставини у
справі (невиконання рішення суду від 23
грудня 2010 року) визнані апеляційним
судом встановленими щодо однієї
частини вимог та визнані
невстановленими та недоведеними щодо
іншої частини вимог. З урахуванням
наведеного вбачається, що апеляційний
суд взагалі не встановив чи було
виконано рішення суду від 23 грудня 2010
року, що є підставою для стягнення усіх
заявлених сум.

Крім того, апеляційний суд вказуючи, що
позивач не надав доказів невиконання
відповідачами рішення суду від 23
грудня 2010 року, залишив поза увагою
вимоги ч. 1 ст. 60 ЦПК України та не
вказав, якими доказами відповідачі
спростували відповідну обставину щодо
невиконання зазначеного рішення суду.

З урахуванням наведеного апеляційним
судом обставини справи не встановлені,
його висновки суперечливі, внаслідок
цього ухвала апеляційного суду не може
бути визнана обґрунтованою та підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий апеляційний розгляд згідно з ч. 3
ст. 338 ЦПК України, оскільки допущені
порушення можуть бути усунуті при
новому апеляційному розгляді.

Керуючись статями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «БТА Банк»
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03
жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана