Справа
№705/4036/13-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Уманський міськрайонний суд
в складі: головуючого - судді
за участю адвоката ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Умань
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-
ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
посилаючись на те, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 31
березня 2000 року до липня 2010 року.
Розірвання шлюбу зареєстровано у
відділі реєстрації актів цивільного
стану по місту Умані Уманського
міськрайонного управління юстиції 13
липня 2010 року, але ОСОБА_2 продовжував
проживати з ОСОБА_3 до 2011 року. Від шлюбу
мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
утримання якої ОСОБА_2 по рішенню
Уманського міськрайонного суду
сплачує аліменти. В період шлюбу і на
спільні кошти, вони з відповідачем в
АДРЕСА_3, в 2002 році. Дана квартира
зареєстрована на ім'я відповідача
ОСОБА_3. Після розірвання шлюбу,
відповідач вибула з даної квартири в 2011
році, але залишилася в ній
зареєстрована разом з дітьми. Позивач
ОСОБА_2 проживає в спірній квартирі,
сплачує комунальні платежі.
Правовстановлюючі документи на дану
квартиру знаходяться у відповідача
ОСОБА_3 і добровільно надати йому
договір купівлі-продажу квартири вона
відмовляється. При зверненні до БТІ
м.Умані про надання витягу про
реєстрацію права власності на
вищевказану квартиру, йому було
відмовлено в наданні такого документу.
Вирішити питання щодо розподілу
квартири відповідач ОСОБА_3 обіцяла
після розірвання шлюбу, але цього не
зробила, тому не маючи документів до
суду він не звертався.
Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
чоловікові та дружині на праві
спільної сумісної власності. Оскільки
вони з відповідачем придбали квартиру
в період шлюбу, тому мають рівні права
на володіння, користування і
розпорядження квартирою АДРЕСА_3, що
належить їм на праві спільної сумісної
Відповідно до ст.70 СК України, при
поділі майна подружжя частки чоловіка
та дружини є рівними.
При зверненні ОСОБА_3 з позовною заявою
про розірвання шлюбу, вона сама в
позовній заяві вказувала на те, що
питання щодо поділу майна подружжя
буде вирішено після розірвання шлюбу,
але в частині поділу квартири, що є
їхньою спільною сумісною власністю,
так і не вирішила, тому позивач за
вирішенням даного питання вимушений
звернутися до суду, просив суд визнати
за ним право власності на ? частину
Позивач ОСОБА_2 та його представник в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги та просили їх задовольнити.
Представники відповідача ОСОБА_5 і
адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги позивача
ОСОБА_2, вважають такими, що не
підлягають до задоволення, оскільки
спірна квартира не належить до об'єктів
спільної сумісної власності подружжя
та була набута за кошти, що належали
відповідачу ОСОБА_3 особисто, що
підтверджується наступним.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року від першого шлюбу у
відповідача ОСОБА_3 народився син,
ОСОБА_6, з яким ОСОБА_3 до 1996 року
проживала за різними адресами, не маючи
23 серпня 1996 року батько відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_7, з метою вирішення
житлових питань його доньки,
відповідача за позовом ОСОБА_3 та його
онуки, ОСОБА_6, подарував ОСОБА_3 належну
йому на той час однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, в якій відповідач за позовом
проживала з 1996 року по 2002 рік.
У 1999 році відповідач за позовом ОСОБА_3
познайомилась та почала зустрічатись
зі своїх майбутнім чоловіком,
позивачем ОСОБА_2, від якого
завагітніла та уклала з ним шлюб 31
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у відповідача ОСОБА_3
за позовом народилась друга дитина,
Таким чином, до вступу у шлюб
відповідач за позовом мала на праві
особистої приватної власності
квартиру за адресою АДРЕСА_1.
З моменту народження ОСОБА_4 сім'я
відповідача складалась із трьох осіб:
ОСОБА_3, її сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач за
позовом однією сім'єю із ними не
проживав, що підтверджується
наступними обставинами.
Незважаючи на факт реєстрації шлюбу та
подальше народження спільної дитини
ОСОБА_4, створити сім'ю у позивача та
відповідача за позовом так і не вийшло.
Основною причиною реєстрації шлюбу між
позивачем та відповідачем послужив
факт вагітності відповідача від
позивача за позовом.
Позивач ОСОБА_2 ніколи не приховував
свого бажання не жити разом із
відповідачем ОСОБА_3, прагнучи
переїхати на постійне місце проживання
у країни Євросоюзу, де життя, на його
переконання, було набагато краще, ніж в
українських реаліях.
На початку літа 2000 року, в момент коли
відповідач за позовом була вагітна,
позивач ОСОБА_2 прийняв остаточне
рішення про переїзд на постійне місце
проживання до Італії, про що повідомив
відповідача за позовом.

Приготувавши протягом літа 2000 року всі
необхідні для виїзду за кордон
документи, на початку серпня 2000 року, за
декілька днів до народження власної
доньки, позивач за позовом виїхав з
України на постійне місце проживання
до Італії, де проживав до 2010
року.Повернувся позивач в Україну лише
через півтора роки та вперше побачив
свою доньку ОСОБА_4 лише у
півторарічному віці.Пробувши декілька
днів в Україні, позивач повернувся на
постійне місце проживання до Італії.
Фактично, позивач в момент народження
доньки ОСОБА_4, перших, півтора років
життя дитини, на території України не
був присутній взагалі.

Представники відповідача вважають за
необхідне звернути увагу суду на ту
обставину, що відповідачу ОСОБА_3, було
дуже важко фізично, психологічно, а
також матеріально самостійно
виховувати двох дітей. Вона, переносила
моральні страждання з приводу того, що
вона залишилась одинокою матір'ю
безпосередньо перед народженням
дитини. Плакала у зв'язку з тим, що її та
її дитину нікому забрати з пологового
ОСОБА_3 було дуже важко опікуватися
двома дітьми, одна з яких була
новонародженою, без допомоги чоловіка.
Представник відповідача, як мати
відповідача допомагала своїй доньці,
чим могла, як матеріально, так і
морально.

Батько ж дитини, позивач ОСОБА_2 з літа
2000 року і аж до розірвання між ним та
відповідачем шлюбу у 2010 році, постійно
знаходився на території Італії,
приїжджаючи в Україну один - два рази на
рік на термін від одного до двох тижнів.

Фактично, з 2000 року шлюбні відносини
між ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_3,
повністю припинились. Відповідач
проживала разом зі своїми двома дітьми,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_2 постійно
проживав на території Італії.

Наприкінці 2001 року відповідач за
позовом зіткнулась з проблемою
збільшення житлової площі для своєї
сім'ї, оскільки діти підростали, були
різної статі і проживали разом із мамою
в одній кімнаті.

З другої половини 2001 року, за
наполяганням батьків та сестри
відповідача, відповідачем ОСОБА_3 було
прийнято рішення про покращення
житлових умов шляхом продажу або
обміну належної їй однокімнатної
квартири на квартиру більшої площі.
Особисто представник відповідача
ОСОБА_5 та її інша донька, яка на той час
проживала в Ізраілі, ОСОБА_11, запевнили
відповідача у тому, що вони нададуть їй
необхідну матеріальну допомогу під час
продажу житла та подальшої купівлі
квартири більшої площі.

Весною 2002 року ОСОБА_3 знайшла, як
покупця на свою однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, так і продавця трикімнатної
квартири АДРЕСА_3.

Для купівлі трикімнатної квартири
відповідачу за позовом було потрібно
додатково залучити грошову суму у
розмірі 12000 гривень, що на той час було
еквівалентно 2500 доларам США, але такої
грошової суми у неї на той час просто не
було.

Гроші в сумі 2500 доларів США, що було
еквівалентом 12000 гривень, були надані
відповідачу ОСОБА_3 її сестрою ОСОБА_11,
яка з 2000 року збирала гроші для купівлі
квартири на території України. Для
цього вона поступово, невеликими
сумами, в межах чинного законодавства,
ввозила зароблені в Ізраїлі гроші в
Україну, де залишала своїй матері, на
зберігання в Україні.

Станом на 2002 рік ОСОБА_11 було передано
на зберігання представнику
відповідача ОСОБА_5 грошову суму, яка
становила близько 4000 доларів США.

З цієї суми ОСОБА_5, за взаємним
погодженням із обома своїми доньками,
передала грошову суму у розмірі 2500
доларів США, що в еквіваленті становило
грошову суму у розмірі трохи більше 12000
гривень.

Відповідач продала свою однокімнатну
квартиру за 24148 гривень, долучила до
отриманої від продажу суми гроші,
передані їй другою донькою та придбала
трикімнатну квартиру за 36000 гривень.
Залишок коштів був витрачений на
послуги нотаріуса за переоформлення
квартир.

Під час укладення договорів
купівлі-продажу з'ясувалось, що
спочатку продати, а потім купити
квартиру відповідачу чинним
законодавством не дозволяється, так як
це б порушувало права її двох
неповнолітніх на той час дітей.
Необхідно було спочатку купити більшу
квартиру, а потім продати однокімнатну.
Тому, за взаємною домовленістю між
трьома сторонами, оформлення квартир
відбувалось з дотриманням вимог
закону, що захищав інтереси дітей, але
гроші передавались продавцям та
покупцям у наступному порядку -
спочатку відбувалась передача коштів
за однокімнатну квартиру, а потім її
донька передала всю необхідну суму за
трикімнатну квартиру.

З 2010 року ОСОБА_2 повернувся на постійне
місце проживання в Україну, внаслідок
чого позивач та відповідач змушені
були подати на розлучення. Одразу після
повернення до України ОСОБА_2 поставив
відповідача перед фактом, що у нього
протягом тривалого часу існують
стосунки з іншою жінкою, ОСОБА_4.

Під час судового процесу по розірванню
шлюбу ОСОБА_2 робив все для того, щоб
вижити відповідача зі спірної
трикімнатної квартири, у тому числі
завдавав їй побоїв. Наведені обставини
підтверджуються відповіддю Уманського
МВ УМВС України в Черкаській області
від 19.09.2013р.

Боячись за своє життя та здоров'я,
відповідач змушена була переїхати на
проживання спочатку до своєї мами у
с.Івангород Христинівського району,
звідки поїхала у Росію разом з їхньою
спільною донькою, де проживає на даний
час.

В квартирі залишився проживати старший
син відповідач, ОСОБА_6, але колишній
чоловік її доньки вижив і його з
квартири, і зараз він змушений
проживати разом зі своєю бабусею.

Таким чином, трикімнатна квартира, що є
предметом спору, набута відповідачем
за кошти, які належали їй особисто, в
результаті продажу належної їй до
шлюбу однокімнатної квартири, окрім
того, набута відповідачем за час
окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин, тому вважає, що не підлягає до
розподілу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13
пояснила, що в 1993 році вона і вітчим
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 отримали
від Міністерства оборони України
квартири в будинку АДРЕСА_1. Вона
отримала квартиру АДРЕСА_4, а вітчим
відповідача квартиру АДРЕСА_1 по
сусідству з нею. Вітчим ОСОБА_7 отримав
квартиру, але не проживав у ній, а тому у
вказану квартиру поселилась його
прийомна донька відповідач ОСОБА_3 із
своїм сином та першим чоловіком. Вони
проживали у вказаній квартирі певний
час, потім ОСОБА_3 розлучилася із своїм
першим чоловіком, із нею став проживати
позивач по справі ОСОБА_2. Коли ОСОБА_3
була вагітна, проживаючи вже з ОСОБА_2,
то за тиждень до пологів ОСОБА_2 поїхав
за кордон. ОСОБА_3 народила їхню спільну
доньку ОСОБА_4, коли вже ОСОБА_2 не було
вдома. Приїхав ОСОБА_2, коли вже доньці
виповнилось більше року. Свідок не
може точно сказати, коли ОСОБА_3
продавала належну їй однокімнатну
квартиру, до того як придбала
трикімнатну квартриру чи після цього.
Зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що до коштів,
які вона отримала від продажі
однокімнатної квартири для придбання
трикімнатної квартири, вона позичала
ще кошти у своєї сестри, яка проживає в
Ізраїлі. На запитання представника
позивача ОСОБА_16 свідок ОСОБА_13
пояснила, що послідовності продажі
однокімнатної квартири та придбання
трикімнатної квартири вона сказати не
може. ОСОБА_2 їздив за кордон, але чи
надавав він кошти на утримання сім'ї їй
цього невідомо. Яка була домовленість
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, коли він поїхав за
кордон їй не відомо.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 пояснив, що відповідач ОСОБА_3 є
його матір'ю, а позивач ОСОБА_2 є його
вітчимом. Пояснив, що його мама
познайомилась із вітчимом ОСОБА_2 у 1999
році і він став проживати разом із ними,
в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1.
Вказана квартира була подарована
дідусем ОСОБА_7 його матері -
відповідачу ОСОБА_3 до того як вітчим
заселився до них. Після знайомства з
вітчимом його матір ОСОБА_3 завагітніла
і ІНФОРМАЦІЯ_1 року народила сестру
ОСОБА_4, а 03.08.2000 року вітчим ОСОБА_2
виїхав за кордон. Тільки через півтора
року вітчим приїхав із закордону в
Україну. Оскільки в однокімнатній
квартирі їх проживало троє, тому його
матір ОСОБА_3 вирішила покращити їх
житлові умови. Мама ОСОБА_3 говорила, що
вона підшукала для них трикімнатну
квартиру, але щоб придбати її, то
необхідно продати їх однокімнатну
квартиру. Від продажу однокімнатної
квартири не вистачало коштів, щоб
придбати трикімнатну квартиру, а тому
ОСОБА_3 позичила різницю коштів у своєї
сестри ОСОБА_11, яка проживає в Ізраїлі.
Між мамою та вітчимом склались такі
відносини, що виникали скандали, мама
навіть зверталась до правоохоронних
органів, а тому в 2010 році вони
розлучилися. Після розірвання шлюбу
його мама ОСОБА_3 виїхала в Росію із
його сестрою ОСОБА_4, а він залишився
один проживати в квартирі АДРЕСА_3.
Через півроку вітчим ОСОБА_2 вселився у
вказану квартиру разом із своєю
співмешканкою та її двома дітьми. З
боку вітчима свідку були створені такі
умови, що він був вимушений виселитись
із вказаної квартири і перейти
проживати до бабусі. На запитання
представника позивача ОСОБА_16 свідок
ОСОБА_6 пояснив, що на час придбання
квартири йому було близько 10 років і
він не може пам'ятати, як саме було
придбано трикімнатну квартиру.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що є вітчимом відповідача
ОСОБА_3 Пояснив, що в 1993 році він від
Міністерства оборони України отримав
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Фактично у вказаній квартирі він не
проживав, а проживала в квартирі його
донька ОСОБА_3. Спочатку ОСОБА_3
проживала просто у вказаній квартирі, а
у 1996 році він їй її подарував. Вона
проживала у вказаній квартирі зі своїм
першим чоловіком та сином ОСОБА_6. Коли
вона припинила проживати із своїм
першим чоловіком, то певний час
проживала тільки із своїм сином.
Познайомившись із відповідачем ОСОБА_2,
він також став проживати в
однокімнатній квартирі із ОСОБА_3 та її
сином ОСОБА_6. Через деякий час донька
завагітніла і до народження дитини за
декілька днів ОСОБА_2 виїхав за кордон
до Італії. Проживаючи в однокімнатній
квартирі із двома різнополими дітьми
ОСОБА_3 стала вирішувати, як покращити
житлові умови та зайнялась пошуками
відповідної квартири. Підшукавши
трикімнатну квартиру ОСОБА_3 продала
належну їй однокімнатну квартиру та
різницю суми в розмірі 12 тис.грн.
позичила у своєї сестри ОСОБА_11, яка
працює та проживає в Ізраїлі і таким
чином придбала трикімнатну квартиру
АДРЕСА_3. У ОСОБА_11 були кошти, оскільки
вона заробляла гроші та передавала
своїй матері ОСОБА_5, щоб в подальшому
придбати собі квартиру в м.Умані. На
запитання представника позивача
ОСОБА_16 свідок ОСОБА_7 пояснив, що
спочатку ОСОБА_3 взяла кошти у тих, хто у
неї повинен був придбати однокімнатну
квартиру, так як затримка була із
переоформленням, а за трикімнатну
квартиру потрібно було віддати кошти.
ОСОБА_2 поїхав на заробітки за кордон і
фактично не проживав із ОСОБА_3. На
запитання позивача свідок ОСОБА_7
пояснив, що позивач допомагав робити
ремонт в трикімнатній квартирі,
пояснив, що проживали позивач із
відповідачем як чоловік та жінка не
дуже добре, сварились, ображав ОСОБА_2
відповідача, що і стало причиною
розірвання шлюбу. Також пояснив, що
меблі в квартиру покупав позивач, цього
він не заперечує.

Свідок ОСОБА_19 в судовому
засіданні пояснив, що був присутній при
оформленні договору купівлі-продажу
квартириАДРЕСА_3. Під час оформлення
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_3 він був присутній і приймав
участь при його оформленні згідно
довіреності, наданої його батьком. До
оформлення договору купівлі-продажу
трикімнатна квартира, яка
відчужувалася належала його батькові.
Батько свідка зустрічався із позивачем
ОСОБА_2 і вони домовлялись про продаж
вказаної квартири. Батьком свідка була
оформлена довіреність на нього, щоб
свідок займався оформленням купівлі -
продажу квартири. Домовленість була із
батьком про вартість квартири, за
квартиру батько запросив 7200 дол.США. На
такій ціні і зійшлися сторони. Батько
свідка показав йому покупців квартири
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вони приходили разом
в квартиру, яка їм продавалась. Коли
обговорили деякі питання, то сторони
домовились якого дня сходити до
нотаріуса. Ця розмова відбувалася в
присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Де
оформлявся договір купівлі-продажу
квартири і у якого нотаріуса свідок не
пам'ятає. Памятає , що у нотаріуса був як
ОСОБА_2, так і ОСОБА_3. На скільки він
пам'ятає, що в присутності нотаріуса
передавались гроші за квартиру в сумі
7200 дол.США. Гроші передані були свідку
ОСОБА_19, він їх перерахував, при цьому
присутні були ОСОБА_19 та ОСОБА_3, хто
саме передавав йому гроші не пам'ятає.
Він отримав гроші і після цього
підписав договір купівлі-продажу
квартири. Свідок не пам'ятає хто, і яким
чином передавались ключі від квартири
покупцям. В подальшому свідок
повідомив батька про продаж квартири і
передав йому гроші. На запитання
представника відповідача - адвоката
ОСОБА_1 свідок ОСОБА_19 пояснив, що
напевно батько свідка був присутній
при укладенні договору купівлі-продажу
квартири, не пам'ятає чи була присутня
його мати при оформленні договору
купівлі-продажу квартири, не пам'ятає
гроші за продаж квартири отримував він
або його батько, хто саме передавав
гроші за покупку квартири не пам'ятає
чи ОСОБА_19 чи ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_20 в судовому
засіданні пояснила, що є сестрою
позивача, а відповідач ОСОБА_3 є її
невісткою. Пояснила, що коли ОСОБА_3
завагітніла, то вони обидва вирішили із
братом, щоб він поїхав за кордон
заробити гроші, так як на той час ОСОБА_3
не працювала, у неї був вже син від
першого шлюбу і вона повинна була
народити ще спільну із братом дитину, а
проживали вони в однокімнатній
квартирі, яка належала на той час
ОСОБА_3 і їм необхідно було покращити
житлові умови. На такий крок ОСОБА_2
рішився, оскільки іншого виходу не
було, щоб якимось чином покращити
житлові умови, крім того за кордоном
була сестра ОСОБА_3, до якої на перший
час він і поїхав. В серпні 2000 року
ОСОБА_2 поїхав за кордон. Коли ОСОБА_2
виїзджав за кордон, то він знав, що
ОСОБА_3 повинна народжувати і тому
передав свідку 100 доларів США, щоб
свідок мала можливість допомогти
ОСОБА_3, коли вона буде в пологовому
будинку. ОСОБА_2 виїхав до Італії, де
проживала сестра ОСОБА_3 і деякий час,
на скільки відомо свідку , навіть
проживав у неї. Про виїзд за кордон
ОСОБА_2 - це було спільне рішення ОСОБА_2
та ОСОБА_3. Вони так вирішили, оскільки
коштів не вистачало навіть на
проживання, ОСОБА_2 не мав на той час
постійної роботи. В цей час ОСОБА_3
залишалась проживати в однокімнатній
квартирі в будинку АДРЕСА_1, номер
квартири свідок не пам'ятає. Коли
народжувала ОСОБА_3 то позивач ОСОБА_2
вже виїхав до Італії, ОСОБА_3 навіть
напевно перехвилювалась, що чоловік
поїхав і зразу почала народжувати, так
і народила вона доньку мабуть
наступного дня. Із Італії ОСОБА_2
приїхав коли їхній донечці виповнилось
вже більше року. Коли ОСОБА_2 перебував
за кордоном, то він часто передавав
своїй дружині ОСОБА_3 різні речі і
гроші. Яку суму коштів ОСОБА_2 передавав
ОСОБА_3, коли він перебував за кордоном
я сказати не можу, такі сімейні
подробиці мені не відомі, але те, що він
передавав гроші, то це точно, оскільки
ОСОБА_3 не працювала, а сім'ю повністю
утримував ОСОБА_2. Після того як ОСОБА_2
перший раз приїхав він знову виїжджав
за кордон, але вже частіше приїжджав до
сім'ї, не менше як два рази в рік. ОСОБА_2
заробляв гроші, щоб покращити їхні
житлові умови, так вони вирішили між
собою. Гроші на придбання трикімнатної
квартири збирали разом, але хто
передавав гроші при покупці квартири
свідку невідомо, вона присутня при
цьому не була.

Свідок ОСОБА_21 в судовому
засіданні пояснив, що він знайомий з
позивачем ОСОБА_2, останній передавав
йому кошти за придбання трикімнатної
квартири по АДРЕСА_3. Під час оформлення
документів та передачі та отримання
коштів за квартиру присутня була і сама
відповідач ОСОБА_3 Йому ОСОБА_2
передав кошти в приміщенні, де нотаріус
оформляє документи, в розмірі 7
тис.дол.США, а він йому передав
документи на квартиру. Після отримання
коштів та передачі документів
підписано було договір купівлі-продажу
квартири. Коли оформлялись документи
нотаріусом, то він знаходився на
подвір'ї, а потім його покликали, він
отримав кошти і підписав договір
купівлі-продажу. Після цього він із
покупцями квартири не зустрічався.
Гроші за квартиру ОСОБА_2 передав йому,
із рук в руки, а він вже передав сину
ОСОБА_19, так як на той час у них був
сімейний бюджет спільний. Свідок
ОСОБА_21 додатково повідомив, що
перераховувались ним гроші не в самому
кабінеті нотаріуса, а перед кабінетом,
де знаходиться нотаріус, при цьому
коли ОСОБА_2 передавав йому гроші, то
він ще вимагав від нього написати
розписку, що він від нього отримав
гроші, але ОСОБА_21 сказав, що ніякої
розписки писати не буде, бо він отримує
гроші за квартиру, а ОСОБА_2 отримує від
нього документи на квартиру, що і було
зроблено. На запитання головуючого
свідок ОСОБА_21 відповів, що він дав сину
доручення на оформлення договору, але
йому сказали, що при укладенні договору
йому потрібно бути разом з дружиною.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні
пояснила, що договір-купівлі продажі
спірної квартири АДРЕСА_3 оформлений
був в її офісі. На скільки їй відомо
вказана квартира належала ОСОБА_21, але
від його імені за дорученням діяв
ОСОБА_19, яким і підписаний вказаний
договір.Після надання судом для огляду
договору купівлі-продажу квартири
свідок пояснила, що вказаний договір
підписаний ОСОБА_19 та ОСОБА_3.
Повідомила суд, що їй невідомо яка сума
в доларах передавалася покупцем
квартири продавцю, в договорі чітко
вказана вартість квартири в гривнях, а
саме 36 тис.грн., тому їй нічого невідомо
про суму в доларах США. При оформленні
договору купівлі-продажу вказаної
квартири присутні були ОСОБА_3 та
ОСОБА_19, якими і підписувався договір. У
її кабінеті ОСОБА_2 ніякі кошти за
придбання квартири ОСОБА_21 не
передавав, до підписання договору нею
роз'яснювались умови договору та
запитувалось, чи проведено розрахунок,
після чого сторонами і був підписаний
договір. ОСОБА_2 у її кабінеті не був
присутній під час підписання вказаного
договору.Після прочитання договору
ОСОБА_19 підтвердив, що кошти ним
отримані, після чого і підписано було
договір.

Суд,вислухавши сторони та їх
представників, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти
і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено,що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб 31.03.2000
року(а.с.4).

Під час проживання в шлюбі в них
народилася донька - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.6).

До реєстрації шлюбу відповідачу ОСОБА_3
на праві приватної власності належала
однокімнатна квартира АДРЕСА_1(а.с.39).

Під час спільного проживання в
зареєстрованому шлюбі сторони
придбали за спільні кошти згідно
договору купівлі -продажу від 01.04.2002
року трикімнатну квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до положень вищевказаного
договору ОСОБА_21 продав, а відповідач
ОСОБА_3 купила належну йому квартиру
АДРЕСА_3. Продаж квартири вчинено за 36000
гривень(а.с.42).

Згідно договору купівлі-продажу від
11.04.2002 року відповідачем ОСОБА_3 була
відчужена на користь ОСОБА_25
однокімнатна квартира АДРЕСА_1 за суму
в розмірі 24148 гривень.(а.с.43).

Згідно позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу, поданої ОСОБА_3 до
Уманського міськрайонного суду 01.06.2010
року, за підписом відповідача ОСОБА_3,
спільне подружнє життя сторони
припинили в квітні 2010 року.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
від 13.07.2010 року,виданого відділом РАЦС
по місту Умані Уманського МРУЮ в
Черкаській області, шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано 13.07.2010 (а.с.5).

Судом достовірно встановлено, що
трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 сторони
придбали в зареєстрованому шлюбі за
спільні кошти позивача і відповідача,
оскільки позивач ОСОБА_2 тривалий час
знаходився за кордоном на заробітках в
Італії і на момент укладення договору
купівлі-продажу знаходився в Україні,
що підтверджується показами свідків
ОСОБА_19, ОСОБА_21, ОСОБА_20 та копією
закордонного паспорту позивача ОСОБА_2

Доводи представників відповідача
ОСОБА_3 про те, що спірна трикімнатна
квартира була придбана тільки за
рахунок коштів відповідача від продажу
однокімнатної квартири та за рахунок
коштів, позичених у сестри відповідача
ОСОБА_11, яка проживає в Державі Ізраїль,
суд вважає не підтверджені належними
та допустимими доказами, окрім показів
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_13, які суд
критично оцінює, оскільки свідку
ОСОБА_6 на момент укладення договору
купівлі-продажу спірної трикімнатної
квартири було 10 років, свідок ОСОБА_7 є
вітчимом відповідача ОСОБА_3, а свідок
ОСОБА_13 згідно її показів, наданих нею в
судовому засіданні, дізналася, що до
коштів, які ОСОБА_3 отримала від продажу
однокімнатної квартири для придбання
трикімнатної квартири, остання
позичала ще кошти у своєї сестри, яка
проживає в Ізраїлі, зі слів самого
відповідача ОСОБА_3

На підставі ст.325 ЦК України
суб'єктом приватної власності можуть
бути фізичні та юридичні особи, фізичні
та юридичні особи можуть бути
власниками будь-якого майна, за
винятком окремих видів майна, які
відповідно до закону не можуть їм
належати.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України
право власності є право особи на майно,
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Частина 2 ст.319 ЦК України передбачає, що
власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК майно, набуте в
результаті спільної праці та за
спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі.

У відповідності до ч.1 ст.60 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно з вимогами пункту 19
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» судам
роз'яснюється, що «вирішуючи спори про
поділ майна подружжя, суди повинні
враховувати, що само по собі розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності подружжя на майно,
набуте за час шлюбу.»

Суд, встановивши вищенаведені
обставини, з'ясувавши усі фактичні у
сукупності обставини, що мають
значення для справи, проаналізувавши
всі факти і докази, викладені в
обґрунтування позовних вимог сторін з
урахуванням їх же заперечень, вважає,що
за час перебування в шлюбі сторонами
набуто трикімнатну квартиру АДРЕСА_3,
яка є об'єктом спільної сумісної
вланості позивача та відповідача по
справі.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

На підставі вищевикладеного суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
обґрунтовані на вимогах закону та
підтверджені документально, а також
показами свідків ОСОБА_19, ОСОБА_21,
ОСОБА_20, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись на підставі ст.ст.60,61,63,70 СК
України, ст.ст. 316,317,319,325,368 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року №11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", ст.ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 367 ЦПК
України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Головуючий
Ю.В. Мельничук