Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/194/14
Головуючий у 1 інстанції Боровікова
Суддя-доповідач Спас О.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини

В С Т А Н О В
И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

В позові зазначала, що 19.12.2003 року між
нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.
У вересні 2004 року у них народилася
донька - ОСОБА_5. З листопада 2012 року
вони з ОСОБА_3 не проживають разом.
Донька проживає разом з нею та
знаходиться на повному її утриманні.
ОСОБА_3 матеріальної допомоги дитині не
надає, постійного заробітку не має.

Уточнивши позовні вимоги та
посилаючись на викладені обставини,
просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її
користь аліменти на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_5 у твердій
грошовій сумі у розмірі 1000 грн. на
місяць, до досягнення нею повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітньої дитини -
доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4
частини заробітку (доходу) щомісяця,
але не менше ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
до досягнення дитиною повноліття,
починаючи з 23.07.2013 року. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь держави судовий збір
в розмірі 229,40 грн. Допущено негайне
виконання рішення в межах стягнення
суми аліментів за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на незаконність,
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_3 на її користь аліменти у
розмірі 1000 грн. на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_5

В засідання апеляційного суду сторони,
будучи належно та своєчасно
повідомленими про час та місце
судового засідання, що підтверджується
наявними в справі рекомендованими
поштовими повідомленнями про вручення
судових повісток про виклик, не
з'явилися. Відповідачу ОСОБА_3 судова
повістка вручена матері, що відповідає
вимогам ч. 3 ст. 76 ЦПК України і є
належним повідомленням останнього про
час і місце судового засідання
апеляційного суду. З клопотаннями про
відкладення судового засідання з
повідомленням про поважність причин
неявки до апеляційного суду не
звернулися. Судова колегія ухвалила
про можливість розглядати справу за
відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

19.12.2003 року сторонами зареєстровано
шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася
донька ОСОБА_5, яка проживає з
позивачкою та знаходиться на її
утриманні.

23.07.2013р. ОСОБА_2 пред'явила позов про
стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржене рішення
суду відповідає не в повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та стягуючи з відповідача на утримання
дитини 1/4 частки усіх видів заробітку
(доходу), суд першої інстанції виходив
із положень ст. 183 СК України та
зазначив, що доказів того, що
відповідач має нерегулярний, мінливий
дохід немає. При цьому суд одночасно
виходив з того, що відповідач
постійного місця роботи не має.

Погодитися з таким суперечливим
висновком не можна.

Згідно з ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
правомірність вимог про стягнення
аліментів на утримання дитини.

Проте, суд не взяв до уваги наявність
інших істотних обставин, що мають
істотне значення у даній справі. А саме,
суд не дав оцінки тій обставині, що
відповідач не має постійного місця
роботи, що дає підстави для висновку
про відсутність стабільного та
регулярного заробітку у останнього.

Вказані обставини відповідають ч. 1 ст.
184 СК України, що дає суду право
погодитися з заявою позивачки про
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі.

Стягуючи аліменти по 1/4 частці суд у
порушення ст. 174 ЦПК України не звернув
уваги на подану відповідачем заяву
щодо визнання позовних вимог про
стягнення аліментів у розмірі 1 000 грн. (
а. с.17).

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції на вищезазначену
норму процесуального права, якою
врегульовано диспозитивність дій
сторін у справі, уваги не звернув,
ухвали про відмову у прийнятті
визнання відповідачем позову та
продовження судового розгляду не
постановив, мотивів, з яких не прийняв
визнання позову не навів.

Допущені судом порушення норм
процесуального права призвели до
ухвалення рішення, яке не відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо
його законності та обґрунтованості.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи
апеляційної скарги, дійшов висновку
про їх обґрунтованість у тій частині,
що визнання позову відповідачем не
суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб. З
урахуванням того, що у наявності є
законні підстави для задоволення
позову, вважає оскаржене рішення таким,
що підлягає скасуванню з одночасним
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 31 жовтня 2013 року у цій
справі в частині визначення розміру та
виду стягнення аліментів скасувати та
постановити у цій частині нове рішення
наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Запоріжжя на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 (однієї
тисячі) гривень щомісяця, але не менш
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 23.07.2013р.
до досягнення дитиною повноліття.

В частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь держави судового збору в
розмірі 229,40 грн. та допущення
негайного виконання в межах стягнення
суми аліментів за один місяць рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: