Справа № 372/5648/13-ц Головуючий у І
інстанції Потабенко Л.В.Провадження №
22-ц/780/1822/14 Доповідач у 2
інстанції Верланов С.М.Категорія 44
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Власенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 22 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Григорівської сільської ради
Обухівського району Київської області,
ОСОБА_4, третя особа: Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області про визнання
незаконним і скасування рішення
сільської ради та визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи його
тим, що по вул. Крупської у с. Григорівка
Обухівського району Київської області
проходить громадська дорога до ставка,
який розміщений на річці Красна.
Зазначав, що рішенням 14 сесії 5
скликання Григорівської сільської
ради Обухівського району Київської
області №6 від 04 квітня 2008 року
передано у власність ОСОБА_4 земельну
ділянку площею 0,1680 га для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення
ОСОБА_4 отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку. У
зв'язку з отриманням у власність
вказаної земельної ділянки,
відповідачка ОСОБА_4 самовільно
захопила частину дороги загального
користування, що зробило неможливим
належний прохід та проїзд до ставка, а
також захопила частину земельної
ділянки, що розташована в охоронній
зоні струмка на відстані менше ніж 10 м.
Позивач вважає, що вищезазначені дії
Григорівської сільської ради та ОСОБА_4
порушують його права, як жителя
с.Григорівка на користування ставком
за призначенням, а також призведуть до
забруднення річки Красна і струмка та
порушення його екологічних та
конституційних прав.

На підставі наведеного позивач, з
урахуванням збільшення вимог, просив
суд визнати незаконним та скасувати
рішення 14 сесії 5 скликання
Григорівської сільської ради
Обухівського району Київської області
№6 від 04 квітня 2008 року про передачу у
приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд по АДРЕСА_1, визнати недійсними
та скасувати державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№407773, виданий на ім'я ОСОБА_4,
зобов'язати ОСОБА_4 звільнити дорогу
загального користування по АДРЕСА_1,
визнати недійсним та скасувати рішення
6 сесії 5 скликання Григорівської
сільської ради Обухівського району
Київської області №4 від 21 грудня 2006
року «Про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку ОСОБА_4 у
АДРЕСА_1 площею 0,18 га для
обслуговування жилого будинку та
сільськогосподарських споруд»,
визнати недійсними кадастровий номер
:01:024:0024 на земельну ділянку ОСОБА_4
площею 0,192 га, що розташована по АДРЕСА_1
та постановити окрему ухвалу стосовно
дій відповідачів.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 22 січня 2014 року в
позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
рішенням 6 сесії п'ятого
скликання Григорівської сільської
ради Обухівського району Київської
області №4 від 21 грудня 2006 року «Про
надавання дозволу на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки громадянам
Григорівської сільської ради» надано
дозвіл ОСОБА_4 на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
розміром 0,18 га для обслуговування
жилого будинку та
сільськогосподарських споруд по
АДРЕСА_1.

Рішенням 14 сесії п'ятого скликання
Григорівської сільської ради №6 від 04
квітня 2008 року «Про передачу ОСОБА_4 у
власність земельної ділянки для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд та
ведення особистого селянського
господарства» затверджено технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_4 та вирішено передати їй у
власність земельну ділянку площею 0,1680
га для обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1 в межах Григорівської
сільської ради за рахунок земель, не
наданих у власність чи користування.

На підставі вказаного рішення
сільської ради ОСОБА_4 отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку та набула право
власності на неї відповідно до вимог
земельного законодавства України.

Судом першої інстанції встановлено, що
04 жовтня 2012 року ОСОБА_4 надала до
управління Держземагенства свій
примірник державного акта на право
власності на земельну ділянку у зв'язку
з допущеними у ньому помилками щодо
площі земельної ділянки після
проведення інвентаризації для
виготовлення нового державного акта.

Відповідно до положень статей 55, 124
Конституції України та ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України) передбачено,
що право власності на земельну ділянку
виникає з моменту державної реєстрації
цього права. Право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Згідно зі ст.152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що позивач не є
власником або користувачем даної
земельної ділянки і доказів цього
відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України
суду не надав.

Отже, встановивши вказані обставини та
виходячи з положень ст.60 ЦПК України,
згідно з якою кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивачем не
доведено порушення його цивільних прав
внаслідок прийняття Григорівською
сільською радою оскаржуваних рішень та
виданого на їх підставі державного
акта на право власності на земельну
ділянку на ім'я ОСОБА_4

Згідно зі ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Оскільки позивач не має повноважень як
власника чи користувача земельної
ділянки і серед способів захисту,
передбачених ст.16 ЦК України, не
зазначено такого способу захисту, як
визнання недійсним кадастрового
номеру на земельну ділянку, про що
просить позивач у своєму позові, то
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції також правильно відмовив у
задоволенні даної вимоги позивача.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно відмовив і
в задоволенні вимоги позивача про
постановлення окремої ухвали щодо дій
відповідачів, оскільки судом не
встановлено порушень закону, що можуть
бути підставою для постановлення
окремої ухвали відповідно до ст. 211 ЦПК
України.

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідачами порушено право
позивача на безпечне життя і здоров'я, є
необґрунтованими, оскільки позивачем
відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України не
надано суду належних та допустимих
доказів таких порушень його прав.

Інші докази та обставини, на які
посилається позивач в апеляційній
скарзі, спростовуються матеріалами
справи та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановлені судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди позивача з висновками суду
першої інстанції по їх оцінці.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, вірно
послався на закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про відмову в задоволенні
позову та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 22 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді