Провадження № 2/161/159/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

04 березня 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі :

головуючого - судді Черняка В.В.,

при секретарі Фурман Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя.

Свій позов мотивує тим, що з
відповідачем ОСОБА_2 перебувала в
зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 1996
року по 13 вересня 2013 року. Вказує, що під
час шлюбу ними було набуто
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Право
власності на дану квартиру було
зареєстровано на відповідача. Договір
купівлі-продажу був укладений за
письмовою згодою дружини покупця
ОСОБА_1

В добровільному порядку відповідач
відмовляється поділити спільно нажите
майно, а тому позивач просить визнати
за нею право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 у праві спільної
сумісної власності подружжя.

Представник позивача подала в суд
заяву, в якій просить справу розглядати
у її відсутності, позов підтримує, щодо
постановлення заочного рішення не
заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином
повідомлявся про час і місце розгляду
справи.

Враховуючи відсутність заперечень
позивача, суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено,
що особистою приватною власністю
дружини ( чоловіка) є майно, набуте нею (
ним) за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй (йому) особисто.

Згідно із зазначеними нормами при
вирішенні питання про визнання майна
подружжя їх спільною сумісною чи
особистою приватною власністю
з'ясуванню підлягають як підстави й час
набуття такого майна, так і джерела
його придбання.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 12
жовтня 1996 року по 13 вересня 2013 року, що
стверджується копією рішення Луцького
міськрайонного суду від 13 вересня 2013
року ( а.с. 6-7)

Як вбачається з копії нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу,
06 вересня 2007 року відповідач ОСОБА_2
придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

Отже, спірна квартира, на підставі п.2
ст. 60 Сімейного кодексу України, є
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу
України передбачено, що у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Як встановлено в судовому засіданні,
домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо
часток у спільній сумісній власності
на квартиру не було.

Таким чином, враховуючи, що
домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
шлюбного договору укладено не було,
слід визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215,
218, 226 ЦПК України, ст.ст..60,69, 70,71
Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 667
(шістсот шістдесят сім) грн. 40 коп.
судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте
Луцьким міськрайонним судом
Волинської області за письмовою заявою
відповідача, яку може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, заочне рішення може бути
оскаржене в загальному порядку,
встановленому ЦПК України. У цьому разі
строк, протягом якого розглядалася
заява не включається до строку на
апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
Волинської області шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного
суду
Черняк В.В.