АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/774/1548/14
Головуючий в 1 інстанції: Болдирєва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Максюти Ж.І., Слоквенка Г.П.,

при секретарі - Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«АІСЕ Україна» про захист прав
споживача фінансових послуг, визнання
угоди частково недійсною, визнання
зобов'язання виконаним та припиненим,
визнання неправомірними дій з
нарахування заборгованості за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 грудня
2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилався на те, що
25 травня 2009 року між ним та
відповідачем була укладена угода,
предметом якої є надання йому послуг
системи «Автоплан», спрямованих на
придбання автомобіля. Додатком №3 від 29
листопада 2010 року до основної угоди
встановлено, що на момент його
укладання загальна сума зобов'язань
позивача складає 87 355,53 грн. на момент
підписання цього додатку позивач
сплатив відповідачу 35 991,39 грн.,
заборгованість складає 51364,14грн.
Зазначена заборгованість має бути
погашена згідно з графіком внесків
учасника системи «Автоплан», у
подальшому сума заборгованості може
бути змінена у разі зміни ціни
автомобіля.

На виконання зазначеної угоди позивач
отримав автомобіль марки ЗАЗ державний
номер НОМЕР_1, 05 липня 2011 року між ним та
відповідачем був укладений договір
застави зазначеного автомобіля з метою
забезпечення вимог відповідача щодо
виконання позивачем зобов'язань за
угодою від 25 травня 2009 року. Згідно з
договором застави вартість автомобіля
складає 71 680 грн., пунктом 1.6 цього
договору встановлено, що забезпечене
зобов'язання вважається виконаним за
умови своєчасної сплати всіх
щомісячних внесків у загальному
розмірі 87 355 грн. 53 коп. відповідно до
умов укладеної основної угоди від 25
травня 2009 року. Позивач належним чином
виконав умови укладеної основної угоди
і в період з 11 грудня 2010 року по 12 серпня
2013 року сплатив 54 359 грн. 51 коп. Станом на
момент останнього платежу до системи
«Автоплан» 12 серпня 2013 року позивач
сплатив відповідачу 90 350 грн., тобто
сплатив навіть більшу, ніж встановлено
додатком №3 до угоди та договором
застави автомобіля суму, що свідчить
про повне виконання ним зобов'язань
перед відповідачем.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено
(а.с. 62-65).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог в повному обсязі (а.с.
68-71).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 травня 2009 року сторонами була
укладена угода № 218432, предметом якої є
надання позивачу послуг системи
«Автоплан», спрямованих на придбання
автомобіля. Додатки № 1 і №2 є
невід'ємними частинами угоди. Статтею 7
цієї угоди передбачено, що дана угода
набирає чинності з моменту її
підписання обома сторонами і діятиме
до моменту виконання обома сторонами
всіх зобов'язань, передбачених у цій
угоді. Сторони домовилися, що у випадку
виникнення суперечностей між цією
угодою та додатком №2 перевагу мають
положення додатку №2, в якому викладено
правила функціонування системи для
всіх її учасників (стаття 8). Учасник
заявляє, що отримав усі необхідні
коректно викладені пояснення від
представника АІСЕ, уважно прочитав та
зрозумів угоду та додатки до неї, що
засвідчує своїм підписом (стаття 11). У
відповідності до ст.5 угоди № 218432 від 25
травня 2009 року, ст.ст.4, 5 додатку №2 до
цієї угоди сума заборгованості може
бути змінена у разі зміни ціни
автомобіля (а.с.17). Додатком №3 до Угоди
№ 218432 від 29 листопада 2010 року
встановлено, що позивач сплатив
відповідачу 35 991,39 грн., а його
заборгованість складаю 51 364,14 грн.
термін дії угоди до 30 вересня 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачем не надано суду
доказів існування істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків, визначених ст.5 угоди № 218432
від 25 травня 2009 року, ст. 4, 5 додатку №2
до цієї угоди. Крім того, позивач
пропустив строк позовної давності, а
відповідачем подана письмова заява про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності по вимогам про
визнання ст.5 угоди № 218432 від 25 травня
2009 року, ст.ст.4, 5 додатку №2 до цієї
угоди недійсними.

Судом встановлено, що позивачем не
виконано у повному обсязі взятих на
себе зобов'язань за угодою № 218432, тому
відсутні підстави для визнання цієї
угоди, а також договору застави
автомобіля припиненими.

Доводи апеляційної скарги про те, що
умови договору про можливість
збільшення ціни автомобіля є
несправедливими, - не спростовують
правильності висновків суду, оскільки
з моменту підписання угоди позивач до
ПрАТ «АІСЕ Україна» про її розірвання у
відповідності до вимог ст. 16 додатку № 2
не звертався. Крім того, відповідно до
п.6 ст. 11 України «Про захист прав
споживачів» позивач мав право протягом
чотирнадцяти днів відкликати свою
згоду на укладання договору, проте не
скористався цим правом, що свідчить про
те, що він погоджувався з усіма умовами
договору та не вважав їх такими, що
порушують його інтереси або є
несправедливими.

Отже, укладаючи угоду № 218432, та
підписуючи низку додатків до неї
сторони з'ясували умови договору,
передбачили права та обов'язки сторін,
і добровільно погодились на її
укладення, крім того на момент
підписання додатку № 3 від 29 листопада
2010 року ОСОБА_1 був ознайомлений з
можливістю зміни суми заборгованості в
разі зміни ціни автомобіля та не вважав
для себе це невигідними умовами.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За таких обставин суд 1 інстанції
правильно відмовив у задоволенні
позову, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться лише до переоцінки доказів.
Більше того, сам позивач не
заперечував, що добровільно уклав
вищевказані угоди та сплачував
відповідні внески. Посилання позивача
на те, що відповідач його обманув при
укладенні угод та на те, що
відповідачем ведеться нечесна
підприємницька діяльність, - є
голослівними, не підтверджені належним
та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про
те, що згідно умов Угоди позивачу
повинні були надати автомобіль марки
«Cherry Amulet», а він отримав автомобіль
марки «ЗАЗ», а нарахування
заборгованості проводилось виходячи з
ціни автомобіля «Cherry Amulet» не може бути
прийнято судом до уваги, оскільки на
момент отримання автомобіля та
підписання додатку № 3 від 29 листопада
2010 року позивач погодився з
зазначеними в угоді умовами, як із
зміною ціни автомобіля, так із
отриманням у власність іншої марки.

Також правильними є висновки суду про
відмову у задоволенні позовних вимог
про визнання неправомірними дій з
нарахування заборгованості, оскільки
суд першої інстанції посилався на ст.16
ЦК України та виходив із того, що
обраний позивачем спосіб захисту своїх
прав не передбачено вказаною нормою
закону

Вказаний висновок зроблений
судом без порушення норм матеріального
та процесуального права. Під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав
розуміють закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів наведено в ст.16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права
може скористатися не будь-яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права. Частіше за все спосіб
захисту порушеного права прямо
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини. Позовні вимоги,
заявлені позивачем, не відповідають
способам захисту судом цивільних прав
та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК
України, тому суд правильно відмовив у
їх задоволенні.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що на момент підписання додатку №3 від
29 листопада 2010 року його
заборгованість складає 51 364,14 грн., але
станом на 12 серпня 2013 року він сплатив
відповідачу 90350 грн., не спростовують
висновків суду, оскільки визначена
заборгованість у розмірі 51 364,14 грн.
нарахована без врахування страхових
внесків за автомобіль, які підлягають
нарахуванню після фактичного
отримання автомобіля учасником групи,
та без врахування збільшення поточної
ціни автомобіля. Згідно із ст.4, п.4.1
додатку № 2 до угоди «Поточна ціна на
автомобіль - це роздрібна ціна
автомобіля, яка встановлюється
виробником та/або імпортером та/або
дистриб'ютором в останній робочий день
кожного місяця протягом усього строку
існування групи», що спростовує
посилання апелянта на те, що
відповідачем у порушення ст. 691 ЦК
України в односторонньому порядку
збільшена ціна автомобіля, указана у
договорі купівлі-продажу.

Посилання апелянта на те, що укладена
угода є безкінечною - спростовується
листами відповідача, у яких контретно
указана сума заборгованості позивача.
Зокрема, станом на 12 вересня 2013 року
загальна заборгованість складає 18
повних внесків, що дорівнює 16 431гр. 10коп.
(а.с.15-18).

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, яким у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення не встановлено,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі наданих доказів,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: