АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/107/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 5, 46 Гончарук В.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Карпенко О. В. УХВАЛА
21 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Карпенко О. В. суддів
Пальонний В. С. , Єльцов В. О. при
секретаріБурдуковій О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 04 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права
власності та поділ житлового будинку,
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши ОСОБА_6, його представника -
ОСОБА_9, які підтримали апеляційну
скаргу; ОСОБА_7, її адвоката - ОСОБА_10,
ОСОБА_8, які просили апеляційну скаргу
відхилити, колегія суддів,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 в травні 2012 року звернувся до
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області із позовом до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення факту
проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
визнання недійним договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
визнання права власності на ? частину
спільного майна подружжя.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що в
період фактичних шлюбних відносин із
ОСОБА_7, з 2003 по 2005 роки ними за спільні
сімейні кошти було розпочато
будівництво житлового будинку з
прибудовами по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці, яка була приватизована ОСОБА_7
Вказаний будинок у частині
нежитлової площі був збудований під
влаштування бару з розвинутою зоною
відпочинку, який був повністю
обладнаний необхідними меблями,
побутовою технікою, інвентарем.
ОСОБА_6 вказує, що після припинення
фактичних шлюбних відносин із ОСОБА_7 ,
сторони не змогли досягти згоди щодо
користування майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, тому просив постановити
судове рішення, яким встановити факт
проживання однією сім'єю із ОСОБА_7
без реєстрації шлюбу в період з лютого
2001 року по жовтень 2011 року та поділити
зазначене майно, а оскільки ОСОБА_7 без
його згоди продала спірну нежитлову
будівлю своєму братові ОСОБА_8, то
ОСОБА_6 також просив визнати недійсним
договір купівлі-продажу ? частини
спірної нежитлової будівлі та визнати
за ним право власності на неї.
У червні 2012 року ОСОБА_7 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та розподіл
спільного сумісного майна подружжя. У
вказаному позові ОСОБА_7 просила
встановити факт спільного проживання з
ОСОБА_6 і ведення спільного
господарства з ним в період з 1995 року по
кінець 2011 року, визнати спірне майно
спільною сумісною власністю подружжя
та поділити його відповідно до
запропонованого нею способу.
Також ОСОБА_7 просила стягнути із
ОСОБА_6 на її користь половину вартості
автомобіля TOYOTA FORTUNER, 2006 року випуску, в
сумі 221 478,00 грн.
Крім того, посилаючись на те, що за
період спільного проживання сторін в
2008-2009 роках ними були придбані земельні
ділянки по вул. Майка в с. Паланка,
Уманського району, ОСОБА_7 просила
визнати їх спільною сумісною власністю
подружжя та стягнути компенсацію в
розмірі вартості їх ? частини.
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 24 грудня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 4 квітня 2013 року, позов ОСОБА_6
задоволено в повному обсязі, а
зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено
частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з лютого 2001 року по жовтень 2011
року.

Визнано договір купівлі-продажу
нежитлової будівлі, укладений між
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 29 травня 2010 року,
недійсним.

Визнано спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та визнано за
ОСОБА_6 право власності на ? частини
нерухомого майна: земельну ділянку
площею 0,2201 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_7 на
підставі державного акта 111-ЧР № 036181,
виданого Кочубіївською сільською
радою 07 лютого 2003 року, та розташованої
на ній нежитлової будівлі, яка належить
ОСОБА_8 на підставі договору купівлі
продажу від 29 травня 2010 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 4-1668.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 рухоме майно, що
зазначене у позові ОСОБА_6, із якого
виділено ОСОБА_6 на загальну суму 281 829,85
грн., а ОСОБА_7 майно на суму 463 404,74 грн.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельні ділянки,
розташовані в с. Паланка Уманського
району площами 0,1311 га та 0,1499 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, згідно із
державними актами, виданими ОСОБА_6
управлінням Держкомзему в Уманському
районі 3 березня 2009 року.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 автомобіль TOYOTA FORTUNER,
2006 року випуску, який зареєстровано за
ОСОБА_6 та стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 ? частину вартості автомобіля в
розмірі 79 098,50 грн.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_7 - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2013 року
частково задоволено подану ОСОБА_7
касаційну скаргу.

Рішення Уманського міськрайонного
суду від 24 грудня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 04 квітня 2013 року в частині
вирішення спору про визнання права
власності та поділ житлового будинку
по АДРЕСА_1 та земельної ділянки,
призначеної для будівництва та
обслуговування вказаного будинку -
скасовано, справу в цій частині -
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині вищевказані судові
рішення - залишено без змін.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 4 листопада
2013 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
права власності та поділ житлового
будинку, земельної ділянки,
призначеної для будівництва та
обслуговування вказаного будинку -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи
рішення суду першої інстанції
незаконним і необґрунтованим, таким, що
не відповідає фактичним обставинам
справи, просить рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 04 листопада 2013 року
скасувати, ухваливши при цьому нове
рішення, яким його позовні вимоги в цій
частині задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши думку учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
поданої апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга ОСОБА_6
підлягає відхиленню, виходячи із
наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
постановив рішення із додержанням
вимог матеріального і процесуального
права.

При розгляді даної справи суд
правильно встановив факти, відповідні
їм правовідносини, постановив рішення,
яке відповідає вимогам матеріального і
процесуального права, грунтується на
зібраних по справі доказах, оцінивши
які в сукупності, суд першої інстанції
прийшов до аргументованого висновку
про необхідність відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в
цій частині.

Є безпідставними твердження ОСОБА_6 в
апеляційній скарзі про те, що суд
першої інстанції необгрунтовано
відмовив у визнанні будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1 об»єктом
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки такі твердження апелянта
спростовуються наявними по справі
доказами.

Як вбачається із наявних матеріалів
справи, ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі - продажу від 25 жовтня 1991 року
стала власником житлового будинку по
АДРЕСА_1. Для обслуговування придбаного
житлового будинку та господарських
споруд за ОСОБА_7 було закріплено
земельну ділянку по АДРЕСА_1, якою
ОСОБА_7 користувалася на постійній
основі.

В подальшому, ОСОБА_7 скористалася
належним їй правом на приватизацію
даної земельної ділянки і на підставі
рішення Кочубіївської сільської ради
№ 4-3 від 25.07.2002 року приватизувала її.
Згідно державного акту на право
приватної власності на землю серії
111-ЧР № 036181 ОСОБА_7 є власником
земельної ділянки площею 0,22 га, що
розташована на АДРЕСА_1.

Як вбачається із даних свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
30.01.2006 року ОСОБА_7 є власником будинку
за АДРЕСА_1.

Сукупність письмових доказів по справі
об»єктивно свідчить про те, що саме
ОСОБА_7, починаючи з лютого 2008 року
зверталася до виконавчого комітету
Кочубіївської сільської ради із заявою
про надання їй дозволу на
реконструкцію зазначеного житлового
будинку з метою переобладнання його в
бар із розвинутою зоною відпочинку і їй
було надано такий дозвіл згідно
рішення виконавчого комітету
Кочубіївської сільської ради від 12.02.2008
року.

Отримавши дозвіл, ОСОБА_7, здійснюючи
підприємницьку діяльність та
отримуючи постійний дохід,
переобладнала належний їй житловий
будинок в нежитлову будівлю, а саме бар
із розвинутою зоною відпочинку.

Згідно рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 12 грудня 2008 року за ОСОБА_7
було визнано право власності на
нежитлову будівлю/бар з розвинутою
зоною відпочинку/, самочинно
переобладнану нею із житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1.

Дане судове рішення набрало чинності в
передбаченому законом порядку і ОСОБА_6
не оскаржувалося.

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 26.12.2008 року ОСОБА_7
є власником нежитлової будівлі /бару із
розвинутою зоною відпочинку/ за
адресою: АДРЕСА_1.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України, яка
зобов»язує кожну сторону довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
із сторони ОСОБА_6 на адресу суду не
було надано об»єктивних, переконливих
доказів здійснення даного будівництва
спільними зусиллями та на спільні
кошти сторін, як не було надано і
доказів внесення ОСОБА_6 особистих
коштів в переобладнання вказаної
нежитлової будівлі так і прийняття
особистої участі в будівництві даної
нерухомості.

Здійснюючи свої повноваження власника
вказаної нежитлової будівлі за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_7 шляхом
укладення договору купівлі-продажу
нежитлової будівлі /бару з розвинутою
зоною відпочинку/ від 29 травня 2010 року
відчужила її на користь відповідача
ОСОБА_8 Крім того, згідно договору
купівлі-продажу від 3.06.2010 року ОСОБА_7
відчужила належну їй на праві
власності земельну ділянку на користь
ОСОБА_8

Як вбачається із матеріалів даної
справи, вказаний правочин є чинним,
ОСОБА_6 в передбаченому законом порядку
його не оспорював.

Крім того, є безпідставними твердження
ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що
суд першої інстанції постановив
рішення із порушенням вимог
матеріального і процесуального права,
оскільки дані посилання апелянта є
взагалі нічим неаргументованими.

Інші доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, були предметом судового
розгляду і не дають підстав для зміни
або скасування постановленого рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 04 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права
власності та поділ житлового будинку,
земельної ділянки - відхилити,
зазначене рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :