АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дзюбич В.Л. Провадження №
22-ц/789/372/14 Доповідач - Гурзель
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевської Н. Є.,
Ходоровського М. В.,

при секретарі - Дмитрів О.М.

з участю сторін - заявника ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, представника
апелянта ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 14 січня 2014
року по справі за заявою ОСОБА_5 про
вжиття заходів забезпечення позову,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з
заявою про вжиття заходів забезпечення
позову в цивільній справі №1915/21040/2012 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з участю
третіх осіб спільного малого
шляхо-будівельного підприємства №2,
Тернопільської міжгосподарської
шляхо-будівельної пересувної
механізованої колони № 14 про поділ
спільного майна подружжя, шляхом
накладення арешту на належну ОСОБА_4
частку у виробничих приміщеннях по
АДРЕСА_1 та належні ОСОБА_4 незавершенні
будівництва по АДРЕСА_1, посилаючись на
те. що відповідач може відчужити
вказане майно до вирішення справи,
оскільки має правовстановлюючі
документи.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 14 січня 2014
року задоволено заяву ОСОБА_1 про
вжиття заходів забезпечення позову.
Накладено арешт на належне ОСОБА_4
приміщення гаражів з котельнею і
прибудовою загальною площею 462,1 кв. м,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Накладено арешт на належну ОСОБА_4 1/5
частину нежитлового приміщення
виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1 та
самовільно побудованих незавершених
будівництвом прибудови літ. "В-ІІ" з
прибудовою літ. "в1 до гаражів літ. "В" за
адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
ухвалу суду першої інстанції
скасувати, справу направити на новий
розгляд до Тернопільського
міськрайонного суду. Посилається на
те, що судом першої інстанції було
допущено порушення норм
процесуального права.

Заслухавши представника апелянта,
який зіслався на доводи апеляції,
заявника та її представника, які
просять апеляцію відхилити, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України, суд
за заявою осіб, які беруть участь
справі може вжити заходи забезпечення
позову.

Згідно ч.1 ст.152 ЦПК України позов
забезпечується, зокрема, накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або інших осіб, забороною вчиняти
певні дії; встановленням обов'язку
вчинити певні дії та інше.

Доводи апелянта, що суддя не мав права
вирішувати заяву про забезпечення
позову одноособово не заслуговують на
увагу, оскільки згідно п.7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
22.12.2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» питання про
забезпечення позову вирішує суддя
одноособово або суд у судовому
засіданні (залежно від стадії розгляду
справи) в день надходження заяви.

Питання про забезпечення позову
вирішується суддею, у провадження
якого перебуває справа, одноособово
без повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Зазначення в частині першій ст. 153 ЦПК
про розгляд заяви про забезпечення
позову судом (а не суддею) не є
свідченням того, що суддя одноособово
без проведення судового засідання не
має права на вжиття заходів
забезпечення позову. Слід враховувати,
що законодавець в зазначеній статті
вжив термін "суд" як державна
інституція і в різних нормах ЦПК
використовує терміни і "суддя" і "суд".
Крім того, згідно зі ст. 18 ЦПК суддя діє
від імені суду. Отже, якщо заяву про
забезпечення позову подано після
відкриття провадження у справі та
призначення справи до розгляду, то
суддя одноособово вирішує це питання
відповідно до вимог закону. У випадку
якщо заява про забезпечення позову
надійшла під час проведення судового
засідання, то, відповідно, вона
розглядається у судовому засіданні
згідно з вимогами закону. З матеріалів
справи вбачається що заява подана не в
день судового засідання, а отже
вирішена суддею одноособово.

Також невірними є доводи апеляції, що
суд не з'ясував реальну приналежність
майна на яке накладено арешт.

Разом з тим з позовної заяви
вбачається, що з приводу приналежності
зазначеного майна існує спір між
сторонами, а тому в порядку вчинення
дій суду щодо забезпечення позову не
може вирішуватись спір по суті та
визначатись власник майна, оскільки
питання приналежності майна та права
власності на нього вирішуватиметься в
ході судового розгляду.

Суд першої інстанції вжив заходи щодо
забезпечення виконання рішення суду.
Вказані заходи є адекватними щодо
позовних вимог. Апелянтом не
зазначається, що оспорюваною ухвалою
чиняться йому перешкоди в
користуванні зазначеним майном, чи
перешкоджають господарській
діяльності.

Сторонами визнано, що накладення
арешту фактично відбулось шляхом
внесення до державних реєстрів
заборони на його відчуження .

За вказаних обставин ухвала суду є
законною та обґрунтованою, підстав для
її зміни чи скасування колегія не
вбачає.

Керуючись п.1 ч. 2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, ст.
313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного
суду від 14 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ
протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області ОСОБА_6