У х в а л а

іменем україни

29 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької
В.С., Гримич М.К.,

Мазур Л.М., Умнової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Хмельницької об'єднаної технічної
школи товариства сприяння обороні
України про стягнення заборгованості
по заробітній платі та визнання
протиправним наказу про внесення змін
до штатного розкладу,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 23 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 09 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Хмельницької
об'єднаної технічної школи товариства
сприяння обороні України (далі - Школа),
який уточнив у процесі розгляду справи,
і остаточно просив:

- стягнути з відповідача на його
користь заборгованість по заробітній
платі за період із січня 2011 року по
квітень 2013 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ
директора Школи від 16 квітня
2013 року № 25 у частині переведення його
з 16 червня 2013 року на 0,75 ставки;

- стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду в сумі
2 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що працює викладачем у
вказаній Школі та має 53 роки стажу
викладацької роботи.

Відповідач всупереч вимогам ст. 97 КЗпП
України та п. 78 Інструкції про порядок
обчислення заробітної плати
працівників освіти, затвердженої
наказом Міністерства освіти України №
102 від 15 квітня 1993 року, із січня
2011 року по квітень 2013 року включно
виплачував йому заробітну плату у
меншому розмірі, внаслідок чого
недоплатив 6 493 грн 94 коп.

Вказав, що наказом директора Школи від
16 квітня 2013 року він був переведений з 16
червня 2013 року на 0,75 % ставки, видача
якого була обґрунтована зменшенням
кількості програмних годин на
підготовку водіїв усієї категорії та
зменшенням навантаження на викладачів,
які проводять заняття з теоретичної
підготовки.

Вважає зазначений наказ незаконним та
таким, що змінює істотні умови праці, а
тому підлягає скасуванню, оскільки
будь-які зміни в організації
виробництва і праці не відбулися.

Крім того, вказав, що відповідач
тривалий час за цивільними угодами
залучає до викладацької роботи у школу
викладачів, які не перебувають з нею у
трудових відносинах, проте постійно
працюючих у Школі викладачів з 16 червня
2013 року переводили на 0,75 ставки, а тому
просив задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 23 липня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 09 жовтня
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 липня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи
свої доводи неправильним
застосуванням судами норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, дійшли висновку, що
зміна істотних умов праці ОСОБА_3
проведена з дотриманням вимог
трудового законодавства, а тому
відсутні підстави для скасування
оскаржуваного наказу, поновлення
попередніх умов праці позивача та
стягнення на його користь
заборгованості по заробітній платі.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що наказом від 01
жовтня 1983 року № 1 ОСОБА_3 було
прийнято на роботу на посаду викладача
Школи.

Наказом директора цієї Школи від 03
жовтня 2011 року № 72 викладачам, які
внесені до штатного розкладу, з 01 січня
2012 року грошове забезпечення
нараховується за фактично прочитані
години відповідно до затверджених
типових тематичних навчальних планів,
розкладів занять та контрольних листів
(а.с. 28).

Відповідно до наказу директора Школи
від 02 жовтня 2012 року № 99 викладачам,
які внесені до штатного розкладу, з 01
січня 2013 року грошове забезпечення
нараховується за фактично прочитані
години відповідно до затверджених
типових тематичних навчальних планів,
розкладів занять та контрольних листів
(а.с. 29).

Згідно з наказом директора Школи від 16
квітня 2013 року із 16 червня 2013
року ОСОБА_3 (та інших викладачів) було
переведено на 0,75 ставки (а.с. 8).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, видача наказу від 16
квітня 2013 року обґрунтовувалась
значним зменшенням навчальних годин на
підготовку водіїв усіх категорій
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 02 березня 2010 року № 229, а
також зменшенням навантаження на
викладачів, які проводять заняття з
теоретичної підготовки, проведенням
занять в групах викладачами в один час,
а тому у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці, які
обумовили зміну істотних умов праці
викладачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Отже, зі змісту зазначеної норми
вбачається, що зміна істотних умов
праці може бути визнана законною
тільки в тому випадку, якщо буде
доведена наявність змін в організації
виробництва і праці.

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» роз'яснено, що
якщо при розгляді трудового спору буде
встановлено, що зміна істотних умов
трудового договору проведена не у
зв'язку зі зміною в організації
виробництва і праці на підприємстві, в
установі, організації, то така зміна з
урахуванням конкретних обставин може
бути визнана судом неправомірною з
покладенням на власника або
уповноважений ним орган обов'язку
поновити працівникові попередні умови
праці.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
04 липня 2012 року у справі № 6-59цс12.

З огляду на викладене колегія суддів
касаційного суду вважає, що, вирішуючи
спір, суд першої інстанції на порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не
з'ясував, чи змінювалась у зв'язку із
прийняттям постанови Кабінетом
Міністрів України від 02 березня 2010 року
№ 229 «Про затвердження Типової
навчальної програми підготовки та
перепідготовки водіїв транспортних
засобів» у період з 2011 по 2013 роки
організаційна структура Школи, штатний
розклад, форма організації виробничого
процесу і оплата праці працівників
підприємства та чи зумовлена зміна
істотних умов праці позивача змінами в
організації виробництва і праці; не
звернув уваги, що з 01 вересня 2012 року
згідно з наказом Міністерства освіти і
науки, молоді та спорту України від 10
липня 2012 року № 802 «Про затвердження
Державного стандарту з професії «Водій
автотранспортних засобів» збільшено
кількість годин викладання
теоретичної підготовки водіїв та не
перевірив доводів позивача про
залучення до викладацької роботи
викладачів за цивільними угодами, у
зв'язку з чим викладачам, які
перебувають із відповідачем у трудових
відносинах, не надається передбачена
кількість годин для викладання.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовано норми
матеріального й процесуального права,
досліджувати докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суд першої інстанції
було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Перевіряючи рішення місцевого суду на
предмет їх належності і допустимості,
апеляційний суд в порушення вимог ст.
ст. 213, 214, 303, 304 ЦПК України обмежився
лише коротким формальним висновком про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін, не зазначивши в
ухвалі конкретні обставини і факти, що
спростовують або підтверджують такі
доводи.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 липня 2013 року та
ухвала апеляційного суду Хмельницької
області від 09 жовтня 2013 року підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 23 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 09 жовтня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:

В.С. Висоцька

М.К. Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Умнова