АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2827/2014
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Слободянюк
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді - Слободянюк
С.В.,

суддів - Корчевного Г.В.,
Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Солом'янського районного суду м. Києва
від 17 грудня 2013 року про відмову у
задоволені скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в м. Києві Бердара Миколи
Миколайовича, зацікавлена особа:
відділ державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в м. Києві, державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції в м.
Києві, -

в с т а н о в и л а:

26 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця відділу ДВС Солом`янського
районного управління юстиції в м. Києві
Бердара М.М., в якій просить визнати
необґрунтованою та скасувати
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 12 червня 2012 року; зобов'язати ДВС
Солом`янського районного управління
юстиції в м. Києві усунути порушення та
поновити строк для добровільного
виконання рішення суду від 15 лютого 2011
року.

Обґрунтовуючи свої вимоги заявник
посилається на те, що на виконанні в ДВС
Солом`янського районного управління
юстиції в м. Києві знаходилася
постанова суду у справі № 3-1295 від 15
лютого 2011 року про стягнення з заявника
на користь держави штрафу в розмірі
3400,00 грн., яка йому не направлялась; в
подальшому державний виконавець без
жодних правових підстав, на думку
заявника, виніс постанову про арешт
майна боржника та заборону на його
відчуження, чим порушив права
власності заявника на належне йому
майно.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 грудня 2013 року відмовлено
в задоволені скарги.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування оскаржуваної ухвали,
постановлення нової, якою задовольнити
його скаргу та поновити строк для
добровільного виконання рішення суду.

Сторони в судове засідання не
з*явились, про час та місце належним
чином судом повідомлялись, про
свідчить поштові зворотні
відправлення, зокрема: апелянтом
отримано - 04 лютого 2014 року, службою
ВДВС - 03 лютого 2014 року.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
неявка сторони, належним чином
повідомленої про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення скарги
з таких підстав.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження » державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчій документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання
до відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк
до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочато примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Як встановлено судом першої інстанції,
27 квітня 2011 року до відділу державної
виконавчої служби Солом`янського
районного управління юстиції в м. Києві
надійшла на виконання постанова № 3-1295
від 15 лютого 2011 року винесена
Солом'янським районним судом м.Києва
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
держави штрафу в розмірі 3400,00 грн..

29 квітня 2011 року старшим державним
виконавцем Кайнаренко О.Б., у
відповідності до вимог ч.2 ст. 25 ЗУ «Про
виконавче провадження», винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 26144745 з виконання
постанови № 3-1295 від 15 лютого 2011 року
ухваленої Солом'янським районним судом
м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на
користь держави штрафу в розмірі 3400,00
грн..

Вказаною постановою боржнику надано
строк для самостійного виконання
постанови суду до 06 травня 2011 року.
Боржником ОСОБА_1 постанова суду
добровільно не виконана, штраф не
сплачений.

12 червня 2012 року державним виконавцем
Бердар М.М. в порядку передбаченому ст.57
Закону України «Про виконавче
провадження» винесено постанову про
накладення арешту на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми
звернення стягнення 3400,00 грн. та
оголошено заборону здійснювати
відчуження будь-якого майна в межах
суми боргу.

Відповідно до вимог ст.57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем,
зокрема, шляхом винесення постанови
про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження,
державний виконавець надсилає органам,
що здійснюють реєстрацію майна або
ведуть реєстр заборони на його
відчуження.

Копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим
фінансовим установам або органам,
зазначеним у частині другій цієї
статті, та органам, що ведуть
Державний реєстр обтяжень рухомого
майна. Постанова державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника може
бути оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» слідує, що
арешт майна боржника у межах суми
стягнення застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

До того ж, арешт майна боржника не
відноситься до заходів примусового
виконання рішення суду, передбачених
ст. 32 Закону України «Про виконавче
провадження», якими є: звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб;
звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

З наведеного вище вбачається, що
державним виконавцем з метою
забезпечення реального виконання
рішення було накладено арешт на майно
боржника в спосіб та порядку
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження». Будь-яких
порушень вказаного Закону державним
виконавцем при винесенні оскаржуваної
постанови судом не встановлено.

Посилання заявника на те, що
винесенням оскаржуваної постанови
його було позбавлено можливості
виконати рішення суду в добровільному
порядку, суд вважає безпідставними,
оскільки арешт майна боржника не
відноситься до примусових заходів
виконання рішення суду, а є лише
заходом забезпечення виконання
рішення суду.

Посилання ОСОБА_1 на порушення
державним виконавцем ст. 40 Закону
України «Про виконавче провадження»
при винесенні оскаржуваної постанови
про арешт майна боржника та заборону на
його відчуження є безпідставними,
оскільки постановою від 12 червня 2012
року, яка оскаржується заявником, не
було оголошено розшук майна боржника.

Постанова про розшук майна боржника
була винесена державним виконавцем
лише 15 жовтня 2012 року, проте вона не
оскаржується ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає що при
винесенні оскаржуваної постанови від 12
червня 2012 року державний виконавець
діяв відповідно до вимог Закону
України «Про виконавче провадження».

Посилання заявника та його
представника на те, що державним
виконавцем шляхом накладення арешту на
майно боржника було порушено право
власності позивача на його майно -
автомобіль «Фольксваген», д.н. НОМЕР_1, є
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки в оскаржуваній постанові
зазначено лише про накладення арешту
на майно боржника і заборону його
відчуження. При цьому, на яке саме
майно накладається арешт в оскаржувані
постанові не зазначено. Крім цього,
станом на день розгляду справи жодної
примусової виконавчої дії, в тому числі
і з реалізації арештованого майна,
державним виконавцем вчинено не було, а
постанова про оголошення майна в
розшук скаржником не оспорюється.

При вирішенні питання про законність
оскаржуваної постанов від 12 червня 2012
року суд критично відноситься до
посилань заявника на те, що копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження не була своєчасно
направлена боржнику, що, на думку
заявника є підставою для скасування
оскаржуваної постанови, оскільки не
направлення або несвоєчасне
направлення боржникові копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження не є підставою для
скасування постанови про накладення
арешту на майно боржника та заборону на
його відчуження.

При цьому, суд бере до уваги, що на час
винесення постанови від 12 червня 2012
року державним виконавцем не було
здійснено жодної дії на примусове
виконання постанови суду і таким чином
право заявника на добровільне
виконання рішення суду, станом на день
винесення оскаржуваної постанови,
порушено не було.

До того ж, відповідно до постанови
державного виконавця від 31 липня 2013
року виконавче провадження № 26144745 з
примусового виконання постанови № 3-1295
від 15 лютого 2011 року Солом`янського
районного суду м. Києва про стягнення з
ОСОБА_1 штрафу на користь держави в
розмірі 3400,00 грн. закінчено. 31 липня 2013
року виконавчий документ направлено до
Дарницького ВДВС за належністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України
якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободі
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Враховуючи обставини викладені вище,
суд дійшов висновку про те, що
державний виконавець при винесенні 12
червня 2012 року постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження діяв в межах своїх
повноважень та у суворій
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження», а тому в
задоволенні вимог заявника про
визнання необґрунтованою та
скасування постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 12 червня 2012 року,
зобов'язання ДВС усунути порушення та
поновити строк для добровільного
виконання рішення суду від 15.02.2011 року
має бути відмовлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312,313 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: