Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 березня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1
про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в порядку регресу, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди в
порядку регресу, мотивуючи свої вимоги
тим, що 23.12.2011 року в м. Києві по вул.
Гетьмана, 6 сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля
Фольксваген, д/н НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_2 та автомобіля Фольксваген д/н
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1.

Зазначають, що постановою
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12.01.2012 року, ОСОБА_1 було визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та притягнуто до
відповідальності у вигляді штрафу.

Посилаються на те, що 31.12.2010 року між
ПрАТ «СК «АХА Страхування» (страховик)
та ПАТ «Укрсоцбанк» (страхувальник)
було укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту №
2053-а/10-01, згідно якого страховик прийняв
на себе зобов'язання відшкодувати
збитки, що може зазнати страхувальник у
результаті пошкодження, знищення або
втрати транспортного засобу
Фольксваген д/н НОМЕР_1.

Звертають увагу суду на те, що 26.12.2011
року страхувальник звернувся до ПрАТ
«СК «АХА Страхування» із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування і надав всі
необхідні документи. У зв'язку з чим
ПрАТ «СК «АХА Страхування» на
виконання умов договору страхування,
на підставі страхового акту від 12.01.2012
року, рахунку-фактури № АВК2-0255 від 26
грудня 2011 року та розрахунку суми
страхового відшкодування перерахувала
на рахунок, визначений
страхувальником, страхове
відшкодування у розмірі 8 655, 07 грн.

Зазначають, що на момент вчинення даної
ДТП цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «НФСК
«Добробут» за полісом № АА/6862102, а тому
10.10.2012 року, ПрАТ «СК «АХА Страхування»
було направлено до страховика
цивільної відповідальності винуватця
ДТП Заяву з вимогою сплатити страхове
відшкодування у розмірі 8655, 07 грн., але
зазначена заява була проігнорована.

На підставі вищевикладеного, а також
керуючись ст.ст. 990, 1166, 1191, 1192 ЦК України,
ст. 25 ЗУ «Про страхування», ст. 36 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», звертаються з даним позовом
до суду та просять стягнути в порядку
регресу з відповідача на їх користь
страхове відшкодування в розмірі 8 655, 07
грн. та судові витрати.

Представник позивача та відповідач в
судове засідання не з'явилися, про день,
час та місце слухання справи
повідомлені вчасно та належним чином,
представником позивача до суду надано
заяву відповідно до якої останній
просить слухати справу за його
відсутності, вимоги підтримує в
повному обсязі, проти ухвалення
заочного рішення не заперечує. Причини
неявки відповідача суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати
справу за відсутності вищезазначених
осіб відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК
України.

З письмової згоди представника
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи у
відповідності до вимог ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку позов підлягає
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
31.12.2010 року між ПрАТ «СК «АХА
Страхування» (страховик) та ПАТ
«Укрсоцбанк» (страхувальник) було
укладено Договір добровільного
страхування наземного транспорту №
2053-а/10-01 (а.с. 3-7).

Згідно умов зазначеного Договору було
застраховано майнові інтереси
Страхувальника, який несе ризик
загибелі або пошкодження
транспортного засобу, зокрема
автомобіля Форд Фольксваген д/н НОМЕР_1
(а.с. 8-10).

23.12.2011 року в м. Києві по вул. В. Гетьмана,
6 сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю застрахованого автомобіля
Фольксваген, д/н НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_2 та автомобіля Фольксваген д/н
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи,
винним у вищезазначеній
дорожньо-транспортній пригоді було
визнано водія автомобіля Фольксваген
д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1, що підтверджується
наданою суду постановою Солом'янського
районного суду м. Києва від 12.01.2012 року
(а.с. 19). Зазначена постанова не
оскаржувалась та набрала законної
сили.

Стаття 61 ЦПК України визначає, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, факт
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, є
встановленим і доказуванню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки,

відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме, зокрема, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Як вже зазначалося вище, 31.12.2010 року між
ПрАТ «СК «АХА Страхування» (страховик)
та ПАТ «Укрсоцбанк» (страхувальник)
було укладено Договір добровільного
страхування наземного транспорту №
2053-а/10-01, згідно умов якого було
застраховано майнові інтереси
Страхувальника, який несе ризик
загибелі або пошкодження
транспортного засобу, зокрема
автомобіля Фольксваген д/н НОМЕР_1 (а.с.
3-7, 8-10).

Стаття 979 ЦК України визначає, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Судом встановлено, що власник
застрахованого автомобіля Фольксваген
д/н НОМЕР_1, ПАТ «Укрсоцбанк», дійсно
26.12.2011 року звернувся до ПрАТ «СК «АХА
Страхування» із Заявою про настання
події, що має ознаки страхового випадку
за договором добровільного
страхування транспортного засобу (а.с.
).

Згідно наданого суду Рахунку-фактури
АВК2-0255 від 26 грудня 2011 року та
Ремонтної калькуляції (а.с. 15, 16-17),
вартість відновлювального ремонту
автомобіля Фольксваген д/н НОМЕР_1 була
визначена в розмірі 8 655, 07 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі вищезазначених документів, а
також Розрахунку страхового
відшкодування від 03.01.2012 року,
Приватним акціонерним товариством «СК
«АХА Страхування», 12.01.2012 року було
складено Страховий акт № 2011/V/OMOD15417/VESKO610
відповідно до якого розмір страхового
відшкодування склав 8 655, 07 грн. і
здійснено його виплату, що
підтверджується Платіжним дорученням
№ 164 від 16.01.2012 року (а.с.13, 14, 18).

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку, що відносини,
які склалися між сторонами регулюються
ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про
страхування», які визначають, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Тому вимоги позивача в даному випадку
ґрунтуються на суброгації, а не на
регресі як то зазначає останній, а тому
застосування ст. 1191 ЦК України до даних
правовідносин є неприпустимим.

До такого висновку суд прийшов
виходячи з наступних підстав.

Зі змісту статті 993 ЦК України
вбачається, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Крім того дані приписи пролонгуються і
в ст. 27 ЗУ «Про страхування».

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в своєму Узагальненні судової
практики розгляду судами цивільних
справ про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки у 2010-2011 роках дав визначення
суброгації та вказав на її відмінності
від регресу.

Так перехід права вимоги від
страхувальника (вигодонабувача) до
страховика називається суброгацією. У
випадку суброгації відбувається лише
зміна осіб у вже наявному зобов'язанні
(зміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. Це
означає, що одна зі сторін набуває прав
і обов'язків іншої особи у конкретних
правовідносинах. У процесуальному
відношенні страхувальник передає свої
права страховику на підставі договору
і сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. При регресі одне
зобов'язання змінює собою інше, але
переходу прав від одного кредитора до
іншого не відбувається. Ці інститути
мають різний режим правового
регулювання. Регрес регулюється
загальними нормами цивільного права, а
для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК
України встановлено особливий
правовий режим. Відповідно до цієї
норми до страховика переходить право
вимоги до особи, відповідальної за
завдані збитки, лише в разі виплати
страхового відшкодування за договором
майнового страхування.

Як вже зазначалося вище, позивач
здійснив страхову виплату ПАТ
«Укрсоцбанк» саме на підставі Договору
добровільного страхування наземного
транспорту, предметом якого є
страхування майнових інтересів
Страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
наземним транспортним засобом, а тому
до нього дійсно перейшло право вимоги
страхувальника до винної особи, однак
не в порядку регресу, а в порядку
суброгації.

Судом встановлено, що на дату вчинення
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1, як власника автомобіля
Фольксваген д/н НОМЕР_2, була
застрахована в ПрАТ «НФСК «Добробут»
за полісом № АА/6862102 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи
(а.с.20), 09.10.2012 року ПрАТ «СК «АХА
Страхування» звернулося до ПрАТ «НФСК
«Добробут» із Претензією про
відшкодування у порядку регресу шкоди,
заподіяної в результаті ДТП.

Судом встановлено, а відповідачем в
порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України
не спростовано, що вищезазначена
Претензія була залишена ПрАТ «НФСК
«Добробут» без задоволення.

Як вже зазначалося вище, відповідно до
ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме, зокрема,
шкода, завдана одній особі з вини іншої
особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Враховуючи викладене, а також ту
обставину, що ПрАТ «НФСК «Добробут» не
відшкодувало ПрАТ «СК «АХА
Страхування» виплачене ними ПАТ
«Укрсоцбанк» страхове відшкодування,
суд приходить до висновку про
доведеність позовних вимог позивача
про необхідність стягнення його
(страхового відшкодування) саме із
винуватця дорожньо-транспортної
пригоди, ОСОБА_1

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача є такими, що
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, а тому підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Крім того в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача судовий збір в
розмірі 229, 40 грн.

На підставі викладеного ст.ст. 979, 993, 1187,
1188, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України
«Про страхування», ст.ст. 33, 36 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013
року, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209,
213-215, 217- 218, 223, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер
облікової картки платника податків:
НОМЕР_3 на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування», :

- суму страхового відшкодування в
розмірі 8 655, 07 грн.;

- судовий збір в розмірі 229, 40 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя В. С. Декаленко