АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/1096/14
Головуючий у 1-ій інстанції
Категорія 27 суддя
суддя Повєткін В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 р. Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 14
листопада 2013 року

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ай Ес Ді» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором позики, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2013 року ТОВ «Ай Ес Ді»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості
посилаючись на те, що 27.07.2011 року ОСОБА_1,
який на той час обіймав посаду
директора ТОВ «АЙ ЕС ДІ», було надано в
позику 47700,00 грн., які він зобов'язався
повертати рівними частинами по 3975,00
грн. щомісячно, кінцева дата повернення
позики 10.08.2012 року. За умовами
укладеного між сторонами договору
позики, у разі звільнення позичальник
був зобов'язаний повернути несплачену
частину позики в повному обсязі. 11.04.2012
року ОСОБА_1 звільнився із займаної
посади за власним бажанням, однак своїх
зобов'язань по договору позики не
виконав, має несплачену заборгованість
в розмірі 15900,00 грн. Оскільки
зобов'язання не було виконано в строк,
позивач вважає за необхідне стягнути
із відповідача також і 3 % річних, що за
їх розрахунком складає суму в розмірі
594,00 грн. Позивач просив суд стягнути із
відповідача на його користь
заборгованість за договором позики в
розмірі 15900,00 грн. та 3 % річних у розмірі
594,00 грн., та судові витрати по справі
(а.с.3-8).

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 14
листопада 2013 року позовні вимоги
задоволено (а.с.85-87).

В апеляційній скарзі (а.с.74-76) ОСОБА_1
просив рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог, оскільки:

- судом було задоволено клопотання
представника позивача від 24.10.2013 року
про витребування протоколу про
призначення директором ОСОБА_2 та
статутних документів позивача, але
надав можливості представнику
відповідача ознайомитись з
зазначеними документами та не
ознайомився з ними сам;

- позивач не надав суду доказів щодо
наявності майнових претензій до
відповідача згідно порядку
встановленому в п.7 розділу 6 статуту
ТОВ «Ай ЕС Ді»;

- грошові кошти за договором позики
були надані відповідачу у зв'язку з
виконанням трудових обов'язків;

- судом не враховано положення п.2 ч.1
ст.133 КЗпП України, згідно якого
керівники підприємств, установ,
організацій несуть обмежену
матеріальну відповідальність у
розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але
не більше свого середньомісячного
заробітку, якщо шкоду підприємству,
установі, організації заподіяно
зайвими грошовими виплатами;

- суд не мав право ухвалювати
оскаржуване рішення без первинних
бухгалтерських документів, які
підтверджують або спростовують сплату
відповідачем боргу позивачу.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що між
сторонами укладено договір позики, за
яким відповідач отримав від позивача
позику у сумі 47700,00 грн. строком до 10.08.2012
року та на свої зобов'язання з
повернення позики не виконав, залишок
заборгованості становить 15900,00 грн.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

З матеріалів справи вбачається, що 27
липня 2011 року між сторонами укладено
договір позики строком до 10.08.2012 року
про отримання відповідачем 47700,00 грн.
шляхом перерахування грошових коштів
на його картку з поверненням позики
шляхом щомісячного утримання з
заробітної плати по 3975,00 грн., починаючи
з заробітної плати за серпень 2011 року
(а.с.28).

Згідно платіжного доручення від 27
липня 2011 року сума позики зарахована на
картку відповідача (а.с.29).

Наказом № 57/1/1-к від 11.04.2012 року
відповідача звільнено з посади
директора за власним бажанням (а.с.32).

Згідно довідки позивача сума
неповернутої позики становить 15900,00
грн. (а.с.33).

Зазначена сума боргу відповідає
розміру повернутої позики шляхом
щомісячного утримання з заробітної
плати по 3975,00 грн. за 8 місяців за період
з серпня 2011 року по березень 2012 року з
розрахунку: 3975,00 грн. х 8 міс. = 31800,00 грн.,
47700,00 грн. - 31800,00 грн. = 15900,00 грн.

Тому доводи апеляційної скарги щодо
ненадання позивачем первинних
бухгалтерських документів, які
підтверджують або спростовують сплату
відповідачем боргу позивачу не можуть
бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів сплати позики суду
не надав, доказів, наданих позивачем, не
спростував.

Не можуть бути враховані доводи
апеляційної скарги щодо необхідності
застосування положень п.2 ч.1 ст.133 КЗпП
України, оскільки правовідносини між
сторонами врегульовані не трудовими, а
цивільно-правовими нормами права.

З цих же підстав не можуть бути
прийняті до уваги доводи апеляційної
скарги щодо необхідності дослідження
статутних документів позивача, які не
мають значення для вирішення наявного
спору.

За таких обставин суд першої інстанції
обгрунтованно застосував до наявних
між сторонами правовідносин положення
ч.1 ст.625 ЦК України щодо стягнення 3 %
річних від суму боргу у розмірі 594,00 грн.
за період з 12.04.2012 року по 01 липня 2013
року.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними, оскільки
зводяться до переоцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 14 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: