Провадження № 2-428/14 р.
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Лазаренко
при секретарі - Пономарьові М.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
відділ державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в м. Києві, про звільнення майна
05.12.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2,
в якому просить зняти арешт з квартири
В обґрунтування позову позивач
зазначає, що 28.02.2012 року державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в місті
Києві, Бондар В.В. в ході вчинення
виконавчих дій з примусового виконання
виконавчого листа №2-2434 виданого 08.08.2008
року Шосткінським міськрайонним судом
Сумської області про стягнення з нього
аліментів на користь відповідачки,
винесено постанову, якою накладено
арешт на належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1.
Позивач посилається на те, що арешт на
спірну квартиру було накладено в
зв`язку з існуванням заборгованості у
ОСОБА_1 перед відповідачкою ОСОБА_2 по
лише в межах суми боргу.
В подальшому позивачем погашено
заборгованості по виплаті аліментів в
повному обсязі, між тим арешт держаним
виконавцем не знятий, оскільки
виконавче провадження незавершене, а
тому згідно вимог ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження», арешт з
майна чи коштів може бути знятий
виключно за рішенням суду.
В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі та
просив їх задовольнити.
Представник третьої особи в судовому
засіданні проти задоволення позову не
заперечував. Пояснив, що позивач
дійсно погасив заборгованість по
аліментах в повному обсязі. Крім того,
зазначив, що позивач офіційно
працевлаштований і на час розгляду
справи стягнення аліментів
відбувається шляхом звернення
стягнення на його заробітну плату, тому
зняття арешту з майна не
перешкоджатиме подальшому виконанню
рішення суду.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялася належним чином.
Про причини своє неявки суд до відома
не почставила.

Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки
в судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Врахувавши, позицію позивача, який не
заперечував проти розгляду справи у
порядку ст. 224 ЦПК України, суд вважає
можливим провести заочний розгляд
справи.

Заслухавши пояснення позивача та
представника третьої особи, дослідивши
матеріали справи, суд вважає
необхідним позов задовольнити,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у
державного виконавця ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києва Бондар В.В.
перебуває виконавчий лист №2-2434
виданий 08.08.2008 року Шосткінським
міськрайонним судом Сумської області
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліментів, виконавче
провадження №9171162, яке до цього часу не
завершене.

В межах вказаного виконавчого
провадження, державним виконавцем
28.02.2012 року було винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження,
відповідно до якої накладено арешт на
належну позивачу квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 28.02.2012 року,
арешт накладено на майно боржника лише
в межах суми заборгованості, яка станом
на 01.02.2012 року складала 41236,30 грн.

Вказана заборгованість позивачем
погашена в повному обсязі, про що
свідчить квитанція від 19.11.2013 року про
перерахування коштів на рахунок
відповідачки, та довідка за підписом
державного виконавця ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві
Фартушиної Ю.А., відповідно до якої
станом на 28.11.2013 року у ОСОБА_1 відсутня
заборгованість ОСОБА_2 по виплаті
аліментів.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду УРСР від 27.08.1976 р. №6 "Про судову
практику в справах про виключення
майна з акту опису" роз'яснено, що за
правилами, встановленими для розгляду
позовів про виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України "Про
виконавче провадження", звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем (ч. 5).

Частиною 1 ст. 55 Закону передбачено, що
державний виконавець має право
звернути стягнення на майно боржника,
що перебуває в інших осіб, а також на
майно та кошти, що належать боржнику
від інших осіб. Зазначені особи
зобов'язані подати на запит державного
виконавця у визначений ним строк
відомості про належне боржнику майно,
що перебуває в них, та майно чи кошти,
які вони мають передати боржнику.

Частиною 1 ст. 57 Закону, встановлено, що
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Частиною 2 зазначеної статті
передбачено, що арешт на майно боржника
може накладатися державним виконавцем,
зокрема, шляхом проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Отже, як вбачається з перелічених норм
закону, державний виконавець має право
вчиняти дії в межах виконавчого
провадження стосовно майна боржника з
метою забезпечення реального
виконання рішення.

Згідно положень ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження», арешт з
майна чи коштів боржника накладений в
рамках незавершеного виконавчого
провадження може бути знятий за
рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійснені.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості,
крім випадків, встановлених частиною
другою ст. 353 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на
законних підставах володіє квартирою
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за законом,
виданим Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою 26.06.2001 року.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Суд оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів, враховуючи, що
обставини, які буди підставою для
накладення арешту на спірну квартиру,
відпали оскільки заборгованість по
виплатів аліментів позивачем погашена
в повному обсязі, зняття арешту з
вказаного майна не перешкоджатиме
забезпечення реального виконання
судового рішення, приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 52, 55, 57, 60 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 316, 319, 321,
328, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 174, 209,
212-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -

В
И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_1,
накладений 28 лютого 2012 року постановою
старшого державного виконавця Бондар
В.В. відділу державної виконавчої
служби Солом'янського районного
управління юстиції в м. Києві про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження в рамках
виконавчого провадження № 9171162.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: