АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/677/14
Головуючий у 1-ій інстанції
Категорія 27 суддя
суддя Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 р. Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний Комерційний Банк «НОВИЙ»

на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
07 листопада 2013 року

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний Комерційний
Банк «НОВИЙ» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення, третя особа: ОСОБА_3, -

В с т а н о в и в :

22 жовтня 2012 року ПАТ АКБ «НОВИЙ»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про звернення стягнення посилаючись на
те, що 05.03.2005 року між ПАТ АКБ «НОВИЙ» та
ОСОБА_3 укладено Кредитний договір на
споживчі потреби № 53086. 05.03.2005 року в
якості забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту
Позичальника між ПАТ АКБ «НОВИЙ» та
ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №
53086-3, посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі нотаріальних
дій за № 820, про передачу в іпотеку
квартири по АДРЕСА_1, у наступному
складі: в житловому будинку літ. «Д-1»,
квартира 8-А, яка складається з: 1-1 сходи,
1-2 підвал, 1,7-коридор, 2-кладова, 3-кухня,
4,6,8,9,10-житлові кімнати, 5-санвулзол,
ґанок, загальною площею 145,4 кв.м,
житловою площею 93,6 кв.м., що належить на
праві власності ОСОБА_2 Зобов'язання за
кредитним договором ОСОБА_3 не виконав
у повному обсязі, у зв'язку з чим станом
на 15.08.2012 року утворилась
заборгованість по основній сумі боргу
складає 149942,62 доларів США, що по курсу
НБУ становить 1198491,37 грн.,
заборгованість по сплаті відсотків за
період з 31.07.2009 року по 29.11.2011 року за
користування Кредитом складає 46696,41
доларів США, що по курсу НБУ становить
373244,41 грн., а заборгованість за комісією
за період з 30.08.2009 року по 29.11.2011 року за
користування кредитом складає 25615,00
грн. Офіційний курс гривні до іноземних
валют встановлений НБУ, станом на 15.08.2012
року становить 7,9930 гривень до 1 долара
США. Позивач просив суд звернути
стягнення на предмет іпотеки за
Договором іпотеки № 53086-3 від 05.03.2005
року, для задоволення грошових вимог
ПАТ АКБ «НОВИЙ» за кредитним договором
на споживчі потреби № 53086 від 05.03.2005
року на загальну суму 196639,03 доларів США,
що по курсу НБУ становить 1571735,00 грн., та
25615,00 грн., шляхом укладення від імені
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ АКБ «НОВИЙ» всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу предмету іпотеки (т.1 а.с.3-26).

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
07 листопада 2013 року в задоволенні
позову ПАТ АКБ «НОВИЙ» - відмовлено (т.2
а.с.58-68).

В апеляційній скарзі (т.2 а.с.71-76) ПАТ АКБ
«НОВИЙ» просив рішення суду скасувати,
як необґрунтоване і ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, оскільки:

- суд не прийняв до уваги, що Банк
19.06.2012 року надсилав відповідачу та
позичальнику листи за вх. № 5/3-1026 та №
5/3-1025 відповідно з вимогою щодо
погашення виниклої заборгованості за
кредитним договором, які були були
проігноровані адресатами;

- суд невірно застосував положення
ст.35 Закону України «Про іпотеку»,
оскільки зазначена норма передбачає
обов'язок банку надіслання письмової
вимоги про виконання зобов'язання та не
передбачає обов'язкову умову отримання
цієї вимоги відповідачем та
позичальником для звернення стягнення
на предмет іпотеки;

- посилання суду в рішенні на
постанову КМУ № 1155 від 17.08.2002 року є
необґрунтованим і помилковим, оскільки
банківська установа не є оператором
поштового зв'язку і немає нести
відповідальність за отримання
відповідної кореспонденції;

- суд не звернув уваги на те, що ст.38
Закону України «Про іпотеку» не
передбачає необхідність зазначення
позивачем початкової ціни продажу
предмету іпотеки при зверненні до суду
з позовом;

- ч.2 ст.35 Закону України «Про іпотеку»
взагалі передбачає, що положення
частини першої цієї статті не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку, а тому вимоги банку
про звернення стягнення на предмет
іпотеки цілком правомірні та не
залежать від отримання відповідачем та
позичальником вимоги про виконання
погашення виниклої заборгованості за
кредитним договором.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що: банк не надав доказів отримання
відповідачем письмової вимоги про
виконання зобов'язання; вимога банку
щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом укладенням від імені
іпотекодавця договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем не відповідає вимогам ч.5 ст.38
Закону України «Про іпотеку»; при
зверненні до суду з позовом банк не
зазначив початкової ціни продажу
предмету іпотеки.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 05
березня 2005 року між ПАТ АКБ «НОВИЙ» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір на
споживчі потреби № 53086, за яким банк
надав позичальнику кредитну лінію у
розмірі 40000,00 доларів США строком по 04
березня 2006 року (т.1 а.с.29-32).

На протязі 2005-2009 років додатковими
угодами, укладеними між банком та
позичальником, умови кредитування
змінювалися (т.1 а.с.34-209).

Додатковими угодами до кредитного
договору від 09 липня 2007 року (т.1 а.с.151)
та від 03 вересня 2009 року (т.1 а.с.211)
остаточно визначені ліміт
кредитування в розмірі 150000,00 доларів
США та строк повернення кредиту 17
вересня 2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 за кредитним договором 05
березня 2005 року між ПАТ АКБ «НОВИЙ» та
ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 53086-3
квартиру по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.212-214).

Додатковими угодами до договору
іпотеки змінено розмір кредитування у
сумі 150000,00 доларів США та строк
повернення кредиту до 17 вересня 2009 року
(т.1 а.с.218-222).

Згідно з розрахунком банку станом на
15.08.2012 року заборгованість
позичальника за кредитним договором
становить, в тому числі: 149942,62 доларів
США неповерненого кредиту, що по курсу
НБУ становить 1198491,37 грн., 46696,41 доларів
США по сплаті відсотків за період з
31.07.2009 року по 29.11.2011 року за
користування кредитом, що по курсу НБУ
становить 373244,41 грн., та 25615,00 грн. з
комісії за період з 30.08.2009 року по 29.11.2011
року за користування кредитом (т.1
а.с.27-28).

Письмова вимога про погашення в
30-денний строк заборгованості за
кредитним договором станом на 13.06.2012
року у сумі 196639,03 доларів США та 25615,00
грн. та наступне звернення стягнення на
об'єкт іпотеки (т.1 а.с.223) направлена
банком на адресу ОСОБА_2 20.06.2012 року (т.1
а.с.224,225).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.39 Закону України
«Про іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої ст.38
цього Закону, ч.5 якої передбачає, що дії
щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені.

Так саме і згідно з п.7.1. договору
іпотеки № 53086-3 сторони домовилися, що
іпотекодержатель (тобто банк) має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу від імені
іпотекодержателя предмета іпотеки
будь-якій особі на підставі договору
курівлі-продажу (т.1 а.с.213).

Позовна заява ПАТ АКБ «НОВИЙ» до ОСОБА_2
містять вимоги про звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом укладення
від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою покупцем.

Таким чином зазначені позовні вимоги
щодо способу продажу предмета іпотеки
не відповідають ні умовам договору
іпотеки, ні приписам Закону України
«Про іпотеку».

Зі змісту апеляційної скарги
вбачається, що висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову з зазначених підстав банком в
апеляційній скарзі не оскаржується.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції немає.

Разом з тим, на думку колегії суддів є
обґрунтованими доводи апеляційної
скарги щодо неправильного
застосування судом першої інстанції
положень ст.35 Закону України «Про
іпотеку», що не є підставою для
скасування судового рішення та
укладення апеляційним судом нового
рішення.

На відміну від звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом вчинення
виконавчого напису, який здійснюється
нотаріусом після спливу тридцяти днів
з моменту одержання іпотекодавцем та
боржником, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушень, що передбачено ч.4
п.283 «Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженої наказом Міністерства
Юстиції України від 03 березня 2004 року №
20/5, положення ст.35 Закону України «Про
іпотеку» щодо надіслання банком на
адресу іпотекодавцю та боржнику, якщо
він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушення основного зобов'язання не
передбачають підтвердження отримання
цієї вимоги відповідачем та не є
перешкодою для звернення стягнення на
предмет іпотеки в судовому порядку.

Тому висновки суду про порушення
банком вимог ст.35 Закону України «Про
іпотеку», як підстава для відмови у
задоволенні позову, підлягає вилученню
з мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції.

Не можна погодитися з висновком суду
першої інстанції про відмову у позові з
підстави не зазначення банком в
позовній заяві початкової ціни продажу
предмету іпотеки, оскільки це питання
має вирішуватися в порядку ст.119 ЦПК
України при вирішенні питання щодо
відкриття провадження у справі.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.42
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року, резолютивна частини рішення суду
в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має відповідати вимогам як ст.39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
п.4 ч.1 ст.215 ЦПК, зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації, при цьому
суд може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Тому висновок суду про відмову у
задоволенні позову з зазначених
підстав підлягає вилученню з
мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції.

З мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції також підлягає
вилученню посилання суду на
застосування норм Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», ч.1 якого
встановлює, що цей Закон визначає
правовий режим регулювання обтяжень
рухомого майна, встановлених з метою
забезпечення виконання зобов'язань, а
також правовий режим виникнення,
оприлюднення та реалізації інших прав
юридичних і фізичних осіб стосовно
рухомого майна, в той час як спірні
правовідносини врегульовані Законом
України «Про іпотеку».

Крім того колегія суддів звертає увагу
на сплив строку позовної давності за
вимогами банку щодо стягнення
заборгованості за кредитом (тілом
кредиту), у зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

З розрахунку банку про заборгованість
за кредитним договором станом на 15.08.2012
року вбачається, що заборгованість з
кредиту у сумі 149942,62 доларів США є
незмінною з 31 липня 2009 року, відсотки
останній раз сплачені 29 листопада 2009
року у розмірі 30,00 доларів США та
комісія останній раз сплачена 30
листопада 2009 року у розмірі 2200,00
доларів США (т.1 а.с.27-28).

З огляду на це та з врахуванням умов
додаткової угоди від 03 вересня 2009 року
про строк повернення кредиту 17 вересня
2009 року (т.1 а.с.211), колегія суддів
вважає, що строк позовної давності у
межах якого банк може звернутися до
суду з позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
спливає: за вимогами про стягнення
кредиту - 17 вересня 2012 року, за вимогами
про стягнення відсотків - 29 листопада
2009 року, за вимогами про стягнення
комісії - 30 листопада 2009 року.

З позовом до суду банк звернувся 22
жовтня 2012 року (т.1 а.с.3-26).

Отже на час звернення банку з позовом
до суду по вимогам про звернення
стягнення на предмет іпотеки в
погашення заборгованості за кредитом у
сумі 149942,62 доларів США, строк
повернення якого визначений кредитним
договором 17 вересня 2009 року, строк
позовної давності сплив.

За умовами кредитного договору кредит
позичальнику наданий на споживчі цілі
(т.1 а.с.29).

Відповідно до вимог п.7 ч.11 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

У зв'язку із цим позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.31
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року, зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

З огляду на це рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
обґрунтування відмови у задоволенні
позову.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 07
листопада 2013 року змінити в частині
обґрунтування відмови у задоволенні
позову.

В решті рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
07 листопада 2013 року - залишити без змін,
а апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
Комерційний Банк «НОВИЙ» - відхилити.

Рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: