Номер провадження № 22-ц/785/2351/14
Головуючий у першій інстанції Котов
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді
Парапана В.Ф.

Суддів: Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М.

При секретарі:
Горновій А.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Южного міського суду Одеської області
від 10 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк», про розподіл
майна подружжя, визнання договорів
позики укладених в інтересах сім'ї,
визнання рівними частки в
зобов'язаннях по сплаті кредиту та
боргу за договором позики,
встановлення розміру коштів по сплаті
боргу, визнання рівними частки в
зобов'язанні по договору страхування
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права
власності на ? частку квартири, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя та визнання договорів позики
недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013р. ОСОБА_2 звернувся до суду
із зазначеним позовом та після
уточнення та доповнення своїх вимог
просив провести розподіл спільного
майна подружжя наступним чином:
визнати за ним та ОСОБА_3 право сумісної
часткової власності на автомобіль
«CHEVROLET AVEO» 2006 р. в., д/н НОМЕР_1, кузов
№НОМЕР_2, який придбаний 14.04.2006р.
вартістю 59 925 грн. та на трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 94,8
кв.м., житлової площею 49,9 кв.м. в рівних
частках по ? частки кожному; визнати, що
договір позики від 25.06.2012р. на суму 5 200
грн та договір позики від 26.07.2012р. на
суму 104 304 грн., які були укладені між ним
та ОСОБА_2, укладені ним в інтересах
сім'ї і те, що було одержане за цими
договорами, використано на потреби
сім'ї; визнати за період з 25.04.2013р. по
26.06.2028р. рівними частки його та
відповідачки по ? частці кожного, в
зобов'язанні по сплаті кредиту та
процентів за кредитом згідно
додаткової угоди про надання
споживчого кредиту №5 від 22.08.2012р.,
укладеного між ним та АКІБ
«УкрСиббанк», встановив суми платежів
по даній додатковій угоді кожному у
розмірі по 353 789,63 грн.; визнати рівними
частки його та ОСОБА_3 по ? частці
кожного в зобов'язаннях по сплаті боргу
за договорами позики від 25.06.2012р. та від
26.07.2012р. та встановити розмір сплати за
цими договорами між ними по 2 600 грн. та 52
152 грн. за кожним з них; визнати рівними
частки його та відповідачці по ? частці
кожного в зобов'язанні за договором
страхування від 23.09.2009р. по сплаті
страхових внесків за кредитним
договором від 25.09.2007р., укладеного між
ним та АКІБ «УкрСиббанк», встановив
суми платежів кожному по 845,22 грн
щорічно, починаючи з 01.01.2013р. і до
26.06.2028р.

Зазначав, що з 07.11.1993р. по 15.06.2013р.
перебував з відповідачкою у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
двох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
неповнолітню дочку - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейні стосунки вони
припинили 01.03.2013р. За час шлюбу
ними був придбаний автомобіль та
зазначена трикімнатна квартира, яку
вони придбали за кредитні кошті, що
були надані позивачу АКІБ «УкрСиббанк»
за кредитним договором від 25.09.2007р.,
поручителем якого є ОСОБА_3

За час шлюбу він сплатив кредит на суму
131 926,02 грн.

З метою зменшення суми процентів за
кредитом він позичив у свого брата
ОСОБА_2: 25.06.2012р. - 5 200 грн, а 26.07.2012р. - 104 304
грн., які він повинен був повернути до
25.01.2014р.

Загальна сума сплати кредиту та
процентів за кредитним договором
складає 913 943,48 грн. і станом на 25.04.2013р.
ним сплачено 206 034,22 грн., а тому залишок
суми на зазначену дату складає 700 579,26
грн.

Однак банк не бажає переукладати на цей
залишок кредитні договори з позивачем
та відповідачкою в рівних частках і
тому, на думку позивача, можливо у
судовому порядку визнати рівними
частки сторін - по ? частці кожному в
зобов'язані по сплаті кредиту та
процентів по кредиту згідно додаткової
угоди про надання споживчого кредиту
№5 від 22.08.2012р. за період з 25.04.2013р. по
26.06.2028р.

Також позивач вимушений щорічно
самостійно сплачувати кошти за
договором страхування від 23.09.2009р. щодо
сплати страхових внесків за кредитним
договором у розмірі 1 690,44 грн. до
26.06.2028р., що також необхідно поділити цю
суму.

Відповідачка відмовляється
компенсувати половину, отриманої ним
від його брата ОСОБА_2 суми позики у
розмірі 109 504 грн, які він сплатив на
погашення кредиту.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2
просив про задоволення його позову.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 у
липні 2013р. звернулась до суду із
зустрічним позовом про визнання
договорів позики від 24.07.2012 р. на суму 5
200 грн. та від 26.07.2012р. на суму 104 304 грн.,
що були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_2, -
недійсними. На її думку ці договори
позики виходять за межі дрібно
побутового договору, а тому за
відсутності її письмової згоди вони є
недійсними. Крім того, вона вважає ці
договори фіктивними, оскільки вони
з'явилися лише у зв'язку із розподілом
майна.

Крім того, ОСОБА_3 просила визнати за
нею право власності на ? частки
зазначеної квартири.

Рішенням суду від 10.12.2013р.
первісний і зустрічний позови
задоволено частково: визнано за ОСОБА_2
та ОСОБА_3 право сумісної часткової
власності на зазначений автомобіль та
на вказану квартиру в рівних частках по
? частини за кожним з них, проведено
розподіл судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, а справу
направити для продовження розгляду
справи до суду першої інстанції,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання.

У запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_3, вважаючи оскаржуване рішення
законними та обгрунтованим, просить
залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Частково задовольняючи первісний і
зустрічний позови, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони
визнали позови стосовно розподілу між
ними в рівних частках автомобіля та
квартири, що у випадку визнання рівними
часток у зобов'язаннях, а саме: за
кредитним договором та договором
страхування, фактично буде проведено
незаконна заміна кредитора у
зобов'язанні, що ОСОБА_2 не надав
доказів про укладання договору позики
від 25.06.2012р. та те ,що ним не доведено, що
ці договори були укладені в інтересах
сім'ї.

Такі висновки суду є правильними.

Судом установлено, що сторони під
час спільного проживання у шлюбі
придбали зазначений автомобіль та
трикімнатну квартиру.

ОСОБА_2 для придбання квартири 25.09.2007р.
уклав з АКІБ «УкрСиббанк» споживчий
кредит, згідно з яким йому був наданий
кредит на суму 51 000 шв. франків,
еквівалент 219 758,34 грн. Згідно договору
купівлі-продажу від 25.09.2007р., в
забезпечення кредитного зобов'язання
25.09.2007р. між банком та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки, а 11.10.2007р.
ОСОБА_2 уклав з банком договір іпотеки,
відповідно до якого передав в іпотеку
зазначену квартиру.

Таким чином, право власності на спірну
квартиру, яка була придбана подружжям
за час шлюбу та за кредит, оформлений на
ОСОБА_2, зареєстровано в органах БТІ. У
зв'язку із цим висновок суду першої
інстанції про те, що право власності на
квартиру в них виникло та що сторони
набули на неї права власності
відповідає положенням ст. ст. 334, 640 ЦК
України та обставинам справи.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
врахував, що згідно із ч. 3 ст. 61 СК
України, якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, у тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Отже, за
загальним правилом майно, придбане
подружжям у кредит, є спільною
власністю чоловіка та дружини. Також
ст. 70 СК України передбачено, що в разі
поділу майна, що є обєктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що ОСОБА_2 на порушення його
обов'язку, передбаченого ст. 10 ЦПК
України, щодо доведення підстави свого
позову, не довів тих обставин, що
позичені ним кошти у свого брата він
потратив на потреби сім'ї, що саме ці
кошти стали спільним майном подружжя,
що ОСОБА_3 знала про цей борг і
зобов'язувалась його повертати. Не
спростовані ОСОБА_2 і пояснення
останньої про те, що про письмові
боргові розписки їй стало відомо лише
після пред'явлення позову про поділ
майна подружжя.

Не може бути підставою для задоволення
цих вимог довід апелянта про те, що
існує рішення Южного міського суду
Одеської області від 07.11.2013р. по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу, яким позов ОСОБА_2
(за 35 договорами позики, що були
укладені в період з 20.01.2010р. по 01.07.2013р.)
задоволений (стягнуто боргу на суму 234
635 грн.) і це рішення має преюдиціальне
значення, оскільки відповідачка ОСОБА_3
до участі у справі не притягувались,
рішення, хоча і набрало законної сили,
однак ні в апеляційному, ні в
касаційному порядку не переглядалось.

Також суд першої інстанції правильно
відмовив у задоволені позову ОСОБА_2
про визначення боргу між подружжям за
кредитним договором та за договором
страхування Так, за положеннями
ст. 65 СК України договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна, оскільки
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов'язань за кредитом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. п. 23, 24 Постанови від 21
грудня 2007р. №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

При поділі майна враховується також
борги подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч.4 ст. 65 СК України).

Таким чином, у результаті придбання
подружжям квартири в кредит боргові
зобов'язання перед позикодавцем несуть
як чоловік, так і дружина, а не тільки
той із подружжя, хто підписав кредитний
договір, поділ майна подружжя не є
розпорядженням ним.

Як видно з матеріалів справи, на час
припинення сторонами шлюбних
стосунків - на 25.03.2013р. заборгованість
за спірним кредитним договором
складала лише по тілу кредиту на суму 323
452,40 грн, а за договором страхування
заборгованості - немає.

За наявності таких обставин колегія
суддів вважає, що вимоги ОСОБА_2 про
визнання на майбутнє, а саме: на період
з 25.04.2013р. по 26.06.2028р. рівними частки його
та відповідачки по ? частці кожного, в
зобов'язанні по сплаті кредиту та
процентів за кредитом згідно
додаткової угоди про надання
споживчого кредиту №5 від 22.08.2012р.,
укладеного між ним та АКІБ
«УкрСиббанк», й встановити суми
платежів по даній додатковій угоді
кожному у розмірі по 353 789,63 грн. не
можуть бути задоволені, оскільки
визначити наперед суму заборгованості
за цими зобов'язання на теперішній час
неможливо, а крім того, фактично
змінюється кредитне зобов'язання, що є
втручання у господарську діяльність
кредитної установи. Теж самі обставини
стосуються і щодо до зобов'язань за
договором страхування від 25.09.2008р.,
укладеного між ЗАТ СК «Український
Страховий Альянс» та ОСОБА_2, а/с. 22.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують.

Ураховуючи наведене, суд першої
інстанції правильно відмовив у
задоволені цих вимог, а тому підстав
для скасування ухваленого у справі
судового рішення, як про це йдеться
мова у апеляційній скарзі, не
вбачається.

Рішення суду є правильним, воно
ухвалено у відповідності до положень
ст. ст. 212-215 ЦПК України.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Южного міського суду
Одеської області від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф. Парапан

М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік