Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/5606/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Мокрецький Віктор Іванович
Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Кочетова Л.Г.,

суддів Снітка
С.О., Худякова А.М.,

за участю секретаря
Серветник Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
„ЕкономКомфорт" про визнання
недійсними договорів та стягення
коштів за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю „ЕкономКомфорт" на
рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 03 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з вказаним позовом та в
обгрунтування вимог зазначила, що вона
в липні 2013 року звернулася до
відповідача з приводу отримання
позики. Після внесення вступного
обов"язкового платежу у розмірі 5600.00
грн., сторонами були укладені та
підписані: договір про надання
інформаційних, консультаційних,
роз"яснювальних, довідкових послуг на
суму 5600.00 грн. для подальшої участі у
програмі, акт прийому-передання
виконання робіт, договір № 04485/13 від
18.07.2013 року про надання безвідсоткової
позики та додатки договору. В
подальшому нею було здійснено ряд
поточних платежів за вказаним
договором, проте позики вона не
отримала. Поскільки вказані договори
не відповідають вимогам Закону України
«Про захист прав споживачів», просила
визнати їх недійсними та стягнути
сплачені нею кошти.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 03 грудня 2013
року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ТОВ
„ЕкономКомфорт" просить рішення суду
скасувати, постановивши нове про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, невідповідність
висновків обставинам справи.

Вислухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленю, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 18 липня 2013 року
між ОСОБА_1 та ТОВ „ЕкономКомфорт"
укладено договір № 01485, згідно якого
відповідач взяв на себе зобов'язання за
плату забезпечити позивачу дбайливе
оформлення договору про участь у
програмі з дотриманням вимог чинного
законодавства та надавати
інформаційні, консультаційні,
роз'яснювальні і довідкові послуги з
питань діяльності та подальшої участі
ОСОБА_1 у програмі. За надання вказаних
послуг за договором відповідачка
зобов'язалася сплатити позивачу 5600 грн.
(а.с. 6).

Цього ж дня між сторонами також
укладено договір № 01485/13, у
відповідності до якого відповідач за
згодою позивачки, зобов'язується
вчинити за плату та за рахунок
останньої певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару,
визначеного в додатку №1 до договору, а
саме надати 80000 грн. (а.с. 8). Окрім цього,
вказаним додатком визначено, що за
надані кошти позивачка повинна
повернути позивачу, шляхом здійснення
180 платежів в сумі 444,44 грн.,
адміністративні витрати становлять 120
грн. (а.с. 9).

На виконання умов вказаних договорів,
позивачка сплатила TOB «ЕкономКомфорт»
8512 грн. 41 коп., що підтверджується
відповідними квитанціями (а.с. 15, 16, 23-25)
та визнано відповідачем.

У відповідності до положень п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України "Про захист прав
споживачів" забороняються як такі, що
вводять в оману утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції.

Частина 6 ст. 19 вказаного Закону
передбачає, що правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Із вказаного договору вбачається, що
програма TOB «ЕкономКомфорт»"
формується виключно на коштах його
учасників, без залучення коштів
товариства. Оплата товарів
здійснюється за кошти, внесені
учасниками, учасник, який отримав
товар, вподальшому сплачує внески, які
фактично компенсують кошти іншим
учасникам. Згідно умов договору,
учасник сплачує адміністратору не за
одержання коштів чи послуги, а фактично
за можливість їх одержання за рахунок
залучення інших споживачів і їх коштів.
За таких обставин, висновок суду першої
інстанції, що діяльність TOB
«ЕкономКомфорт»" вводить споживача в
оману, в розумінні положень зазначеної
норми закону, є правильним.

Що стосується посилання апелянта на
необгрунтованість підстав для
визнання недійсним договору про
надання інформаційно-консультативних
послуг, вказане твердження не
відповідає дійсності.

Задовільняючи вказану позовну вимогу,
суд виходив з того, що зазначений
договір не відповідає вимогам положень
Закону України «Про захист прав
споживачів», крім того, відповідачем
будь-які послуги не надані.

Як вбачається із змісту самого
договору, у ньому не перередбачено
здійснення будь-яких конкретних дій
щодо надання
інформаційно-консультативні послуг.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 626 ЦК
України, договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Роз»яснення стороні договору умов, на
яких інша сторона погоджується його
укласти, а також вчинення нею дій,
пов»язаних з його укладенням, згідно
положень чинного законодавства, не
може вважатися наданям послуг,
оскільки є необхідною складовою для
укладання угоди.

У відповідності до вимог ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. У разі коли зміна положення
або визнання його недійсним зумовлює
зміну інших положень договору, на
вимогу споживача такі положення також
підлягають зміні; або договір може бути
визнаним недійсним у цілому.

Будь-які докази того, що позивачу
надавалися консультативні,
інформаційні або інші послуги, не
пов»язані з укладенням самої угоди, або
надання таких послуг було передбачно
умовами оспорюваного договору, суду не
надані.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що умови договору є
несправедливими, поскільки
передбачають здійснення оплати
адміністратору, без надання останім
будь-яких послуг або товарів. Тому
висновок суду першої інстанції про те,
що вказаний договір не відповідає
вимогам зазначеного закону є
правильним.

За таких обставин, суд першої інстанції
обгрунтовано задовільнив позовні
вимоги про визнання спірних договорів
недійсними.

Рішення суду в частині стягненя коштів,
сплачених позивачем на виконання
зазначених договорів, грунтується на
вимогах ст. 216 ЦК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що підстави для
скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
„ЕкономКомфорт" відхилити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 03 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді