Провадження № 2/641/128/2014
Справа № 641/7988/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року

Комінтернівський районний суд міста
Харкова у складі:

головуючого- судді - Григор'єва Б.П.

при секретарі - Зубріхіній Ж.Ю.,
Вакуленко Л.І.

за участі адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив стягнути
з них солідарно суму безпідставно
набутих коштів 108 570 гривень, інфляційне
збільшення в розмірі 325,71 гривень, три
проценти річних - 1677,63 гривень, проценти
за користування - 38007,68 гривень та
завдану моральну шкоду - 11418,98 гривень
та сплачені судові витрати. В
обґрунтування своїх позовних вимог
представник позивача посилався на
наступне.

22 травня 2009 року позивач при дбав у
ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, за що сплатив 108 570
гривень, на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
22 травня 2009 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрований нею в
реєстрі за № 2062.

Оскільки продавши квартиру,
відповідачі відмовлялися добровільно
виселитися з неї, позивач був змушений
звернутися за захистом своїх порушених
прав до суду з відповідним позовом про
усунення йому перешкод у користуванні
квартирою шляхом виселення їх з неї та
зняття їх з реєстраційного обліку.

Не заперечуючи факт отримання грошових
коштів за продану квартиру, в ході
розгляду цивільної справи № 2-548/2011 р.
відповідачі звернулися до суду із
зустрічними позо вними заявами і
просили визнати укладений ними із
позивачем договір купівлі-продажу
квартири від 22 травня 2009 року недійсним
та задовольнити інші супутні позовні
вимоги.

05 жовтня 2012 року Комінтернівським
районним судом м. Харкова ухвалено
рішення по цивільній справі № 2-548/2011 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа ВГІРФО
Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС в
Харківській області про усунення
перешкод в користуванні квартирою
шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі- продажу фіктивним,
визнання угоди удаваною, зобов'язання
відповідача оформити правовідносини
згідно з вимогами діючого
законодавства, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ПН ХМНО ОСОБА_7 про ви знання
договору купівлі-продажу недійсним,
визнання дій нотаріуса незаконними,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ПН
ХМНО ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу фіктивним, визнання
дій нотаріуса незаконними, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_5, КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації», ВГІРФО
Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС в
Харківській області, відповідно до
якого в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про виселення та зняття з
реєстраційно го обліку з квартири
АДРЕСА_1, стягнення су дових витрат -
відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 задоволено частково:
визнано договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 недійсним, в іншій
частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 16 січня 2013 року рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 05 жовтня 2012 року зали шено
без змін.

Оскільки укладений позивачем із
відповідачами договір купівлі-продажу
квартири від 22 травня 2009 року визнаний
судом недійсним з моменту його
вчинення, очевидно що відпові дачі
безпідставно володіють сплаченими їм
грошовими коштами в розмірі 108 570 (сто
вісім тисяч п'ятсот сімдесят) грн. 00 коп.
вже протягом більше чотирьох років і не
повер тають їх.

Свого обов'язку з повернення сплачених
ним грошових коштів в роз мірі 108 570
(сто вісім тисяч п'ятсот сімдесят) грн. 00
коп. відповідачі не виконали і грошей
не повернули, позивач змушений
захищати порушені свої права в
судовому порядку шляхом звер нення до
суду, зокрема, з вимогою про повернення
виконаного ним за недійсним
правочином.

За час безпідставного володіння
відповідачами грошима позивача їх
вартість значно знецінилась, чим
позивачу були спричинені реальні
збитки, право на відшкодування яких пе
редбачено ч. ч. 1,2 ст. 22 та ч. 2 ст. 216 ЦК
України.

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 22 травня 2009 року позивач
сплатив відповідачам 108 570 грн. 00 коп., і
ці грошові кошти, починаючи з 22 травня
2009 року і до цього часу, знаходились і
зна ходяться у користуванні
відповідачів.

Представник позивача розрахував суму
процентів за безпідставне
користування грошовими кош тами
відповідачами за період з моменту
укладення визнаного недійсним
договору купівлі - продажу квартири і
до моменту подання цього позову, тобто
з 22 травня 2009 року по 23 липня 2013 року, на
рівні встановленої Національним
банком України облікової ставки, яка
становить 38007,68 гривень, розмір
інфляційного збільшення - 325,71 гривень
та три відсотки річних - 1677,63 гривень.

Також представник позивача вважає, що
своїми діями відповідачі завдали
позивачу моральну шкоду в розмірі 11418,98
гривень, обґрунтовуючи її тим, що,
отримавши на свою користь рішення про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу квартири, відповідачі не
поспішають добровільно виконувати
свій обов'язок з повер нення йому
отриманих від позивача за недійсним
правочином коштів, у зв'язку з чим
позивач змушений звертатися до суду.

Аморальна поведінка відповідачів
призвела до втратити віри позивача у
високодуховні чесноти суспільства і
можливість збереження свого душевного
спокою. Аморальність - це шлях, який
принижує гідність людини та справляє
негативне враження на інших людей. Саме
таких принижень і страждань довелось
зазнати позивачу, внаслідок вмовляння
відповідачів виселитися із проданої
ними квартири або, хоча б, повернути
йому сплачені за неї грошові кошти.

Непередання відповідачами проданої
квартири, але, в той же час, і
неповернення ними отриманих грошових
коштів викликали у позивача
незадоволеність його життям, втрату
віри в ідеали та інтересу до життя
загалом.

Внаслідок пристрасті відповідачів до
протиправної наживи і збагачення за
рахунок позивача, забуття ними
принципів моралі та потурання своїй
гордині зробили апатію, зневіру, по
рушення режиму сну і відпочинку
звичними повсякденними психологічними
станами.

Побоювання втрати великої суми власних
грошових коштів, які зароблялися і
накопичу вались власними «потом і
кров'ю» протягом всього життя, постійне
приниження перед відпо відачами через
необхідність вмовляти їх звільнити
квартиру, або повернути грошові кошти,
позивач впав у відчай, втратив віру у
людяність та справедливість, а страхи
перед неві домістю викорінили у нього
можливість займатися улюбленими
справами та підвищувати влас ний
духовний рівень.

До моменту покупки у відповідачів
квартири, позивач відзначався
найближчим оточен ням в якості щирої,
доброзичливої та життєрадісної людини,
але завдяки поведінці відповіда чів,
які цинічно насміхалися над позивачем
і запевняли, що ані квартири, ані жодної
копійки від них він не отримає, через
постійний страх, злість, зневіру і
відчай він втратив душевний спокій.

Відповідачі та їх представник - адвокат
ОСОБА_1 заперечували проти задоволення
позову, посилаючись на те, що рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 05.10.2012 року договір
купівлі-продажу квартири, оформлений
22.05.2009 року з ОСОБА_2 визнаний недійсним.
Даним рішенням встановлено, що під час
укладання між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
квартири від 22.05.2009 року, реєстровий №
2062, сторони не мали бажання для
створення правових наслідків.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 16.01.2012 року зазначене
рішення залишено без змін, якою
встановлено, що на час укладання
оспорюваного договору купівлі-продажу
квартири між сторонами існували
боргові зобов'язання, а спірна квартира
передавалась ОСОБА_2 в якості застави у
забезпечення виконання боргових
зобов'язань.

Відповідно до ухвали Вищого
спеціалізованого суду України від
18.04.2013 року рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 05.10.2012
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 16.01.2013 року
залишено без змін.

Жодного договору купівлі-продажу
квартири не було, оскільки сторони з
ініціативи ОСОБА_2 вказаним договором
купівлі-продажу завуалювали договір
займу 8000 доларів США, про що 01.07.2009 року
була складена боргова розписка, що було
підтверджено рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 05.02.2013 року. ОСОБА_2 позичав
відповідачам 8000 доларів США, більше
жодної суми від нього вони не
отримували.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, відповідачів, представника
відповідачів, дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного.

22 травня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
відповідно до якого ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 отримали від ОСОБА_2 108570 гривень.
/а.с. 9/

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 05.10.2012 року договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
визнано недійсним. /а.с. 62-66/

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 16.01.2013 року рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 05 жовтня 2012 року залишено
без змін. /а.с. 67-70/

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 квітня 2013 року
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 05 жовтня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 16.01.2013 року залишено без
змін. /а.с. 71-74/

Заочним рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 05.02.2013
року з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно
на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу в
розмірі 63 760 гривень /а.с. 127-130/

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 23.05.2013 року
зазначене рішення змінено, стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі
75351,94 гривень./а.с.131-132/

Відповідно до рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 26.12.2013 року, яке набрало
законної сили, виключено з-під арешту
квартиру АДРЕСА_1, який був накладений
на підставі постанови слідчого відділу
Слідчого управління Головного
Управління Міністерства Внутрішніх
справ України в Харківській області
від 24 листопада 2010 року, визнано за
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності
на квартиру АДРЕСА_1./а.с.140-142/

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 05 жовтня 2012 року, яке
набрало законної сили, встановлено, що
під час укладання між ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу квартири від 22.05.2009
року, реєстровий № 2062, сторони не мали
бажання для створення правових
наслідків, які обумовлювались цим
правочином, тобто отримання сім»єю
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 грошових коштів, як
оплату за квартиру, та передачі її у
власність ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 16.01.2012 року встановлено, що
на час укладання оспорюваного договору
купівлі-продажу квартири між сторонами
існували боргові зобов'язання, а спірна
квартира передавалась ОСОБА_2 в якості
застави у забезпечення виконання
боргових зобов'язань.

Згідно з рішенням апеляційного суду
Харківської області від 23.05.2013 року з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 стягнуто суму боргу в розмірі
75351,94 гривень.

Таким чином йдеться про одні й ті ж
грошові кошти, які були отримані ОСОБА_4
і ОСОБА_5 в борг, і який був забезпечений
заставою - кв. АДРЕСА_1.

Суд вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_2 в частині
стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
грошових коштів за договором
купівлі-продажу квартири, оскільки
судовими рішеннями встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 не продавалась
ОСОБА_2, а фактично передавалась йому у
заставу в якості забезпечення боргових
зобов'язань, які існували між
сторонами, а тому і грошові кошти в сумі
108 570,00 гривень ОСОБА_2 відповідачам не
передавались .

Позивач і його представники вдались до
перекручування фактів, які реально
мали місце.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

За постановою Пленуму Верхованого Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Таким чином суд вважає за необхідне
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
моральної шкоди, оскільки судом не
встановлено наявність завдання йому
такої шкоди, протиправності в діях
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

За таких обставин суд вважає за
необхідне відмовити ОСОБА_2 в частині
стягнення на його користь суму
сплачених судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209,
212-215, 218 ЦПК України, постановою Пленуму
Верхованого Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»,-

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
грошових коштів - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, а особами які брали
участь в справі, але не були присутні
при його проголошенні - в 10-денний строк
з дня отримання копії рішення.

Суддя: Б. П. Григор'єв