Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого -
Куцина М.М.,

суддів: Бондаренка
Ю. О., Собослоя Г.Г..,

при секретарі -
Чейпеш С. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк „Приватбанк" на рішення
Хустського районного суду від
12 листопада 2013 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
„Приватбанк" до ОСОБА_2, де треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення
заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а :

У квітня 2012 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний Банк
„Приватбанк" звернувся з позовом до
ОСОБА_2 , де треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що між позивачем
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір № б/н, який оформлено заявою
від 21 грудня 2007 року. На підставі цього
договору кредитор надав позичальнику
кредит в розмірі 2000.00 доларів США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом у розмірі 20.40 %
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до умов укладеного Договір
складається з заяви позичальника, умов
надання банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою .

Відповідачем була підписана заява
разом з Умовами надання банквських
послуг, і Правилами користування
платіжною карткою.

Факт укладення відповідачем
кредитного договору, підтверджується
його підписом у заяві, Умовах надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою.

Позивач зазначав, що згідно з п.9.2 Умов
вказаний договір свою дію не припинив,
відповідач належним чином не виконував
умови кредитного договору.

У зв'язку з порушенням зобов'язання за
кредитним договором, відповідач
станом на 29 лютого 2012 року має
заборгованість у сумі 4100.29 доларів США,
що за курсом НБУ- 7.88 грн. за 1 дол. США,
складає 32.720.31 гривень, яка складається
з наступного:

-1401.80 доларів США- заборгованість
за кредитом, що за курсом НБУ 7.88 грн.
за 1 дол. США складає суму - 11.186.
36гривень;

-2068.84 доларів США - заборгованість
по процентам за користування
кредитом, що за курсом НБУ 7.88 грпн. за
1 дол. США складає суму: 16.507.70 гривень;

-375.00 доларів США- заборгованість
по комісії за користування кредитом, що
за курсом НБУ 7.88 грн. за 1 дол. США
складає суму- 2992.50 гривень;

-62.58 доларів США- штраф ( фіксована
частина), що за курсом НБУ 7.88 грн. за 1
дол. США складає суму: 499.38 гривень;

-192 доларів США штраф( процентна
складова), що за курсом НБУ 7.88 грн. за 1
дол. США складає суму 1534.31 гривень.

Позивач, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст. ст. 526, 527,
530,599,1050,1054 ЦК України, просив у суді
першої інстанції стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в сумі 32.720.31 гривень, яка складається:
11.186.36 гривень - заборгованості за
кредитом; 16.507.70 гривень- заборгованості
по процентам; 2992.50 гривень -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 499.38 штраф (
фіксована частина); 1.534.31. гривень -
штраф (процентна складова) ; та
покласти обов'язок на відповідача
сплатити судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду
від 12 листопада 2013 року у
задоволенні позову у повному обсязі
відмовлено у зв'язку зі спливом строку
позовної давності, згідно з ч.4 ст.267 ЦК
України.

Не погодившись із даним рішенням
місцевого суду, представник позивача
оскаржив його в апеляційному порядку з
тих підстав, що таке рішення є
незаконним та помилковим, оскільки
судом було невірно застосовано норми
процесуального та матеріального права,
просив рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

У суді апеляційної інстанції
представник позивача вимоги
апеляційної скарги підтримав у
повному обсязі.

Відповідач в суді апеляційної
інстанції вважає рішення суду
законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною .

Треті особи по справі повторно у
судове засідання не з'явилися, хоча про
час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, а тому їх
неявка, згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України, не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, відповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що сплив
строк позовної давності, відповідно до
положень ч.4 ст.267 ЦК України , про
застосування якого заявлено
відповідачем у спорі, а тому з
зазначеної підстави відмовив у
задоволені позову.

Проте, судова колегія не може
погодитися з висновком місцевого
суду, оскільки суд дійшов його без
повного та всебічного з'ясування
дійсних обставин справи, прав сторін та
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішить справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення, яке
ухвалено на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин , на які сторони
посилаються, як на підставу своїх
вимог і заперечень , підтверджених
тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані( пропущення строку позовної
давності тощо); 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставини; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
рішення місцевого суду у справі не
відповідає.

Згідно з п. 3.1.3. умов та правил надання
банківських послуг, по закінченню
строку дії наявна Карта продовжується
Банком на новий термін (наданням
Клієнту Карти з новим терміном дії),
якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не поступила
письмова заява Клієнта про закриття
Карти.

Відповідно до пункту 6.5 Умов і правил
надання банківських послуг, клієнт
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом та
відсотками за користування ним,
перевитратами платіжного ліміту, а
також сплачувати комісію на умовах,
передбачених договором.

Із пункту 9.12 та умов надання
банківських послуг вбачається, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання . Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонговується.

Відповідно до статей 256,257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору та відповідно до
правил ст.530 ЦК України в строк,
установлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи встановлено, що
відповідно до укладеного між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2 кредитного
договору, у формі заяви від 21 грудня 2007
року, на підставі заяви ОСОБА_2 та умов
і правил надання банківських послуг,
останній отримав споживчий кредит в
сумі 2000 тис. доларів США у вигляді
кредитного ліміту на кредитну карту з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії карти зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 20.40% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Відповідач у суді апеляційної
інстанції підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг і Правилами
користування платіжною карткою
складається між ним та Банком в якості
Договору та підтверджується підписом у
заяві.

Термін дії карти, яка була надана
відповідачу 21 грудня 2007 року, становила
один рік - до 21 грудня 2008 року.

Доказів про те, що від відповідача на
адресу банка (відділення) жодних заяв
про закриття Карти та заяв про те, що
він не бажає користуватись даним
кредитом, не поступало, відповідачем,
як у місцевому, так і в апеляційному
суді не надавалося .

Отже, укладений між сторонами правочин
передбачає автоматичну пролонгацію на
новий строк, якщо жодна із сторін не
висловила бажання його розірвати.

Відповідач ознайомився з п.9.12 Умов та
погодився з Умовами надання
банківських послуг і Правилами
користування платіжною карткою.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку, що згідно з п.9.2
Умов вказаний договір свою дію не
припинив.

У зв'язку з вищенаведеним, вважаємо, що
суд першої інстанції помилково дійшов
висновку про те, що строк позовної
давності відраховується від січня 2008
року, оскільки ним не врахувався новий
термін дії, відповідно до пункту 9.12
Умов надання банківських послуг.

Отже, зібраними доказами стверджено,
що строк позовної давності на час
звернення до суду із позовом не сплив.

З врахуванням наведеного, місцевий суд
дійшов зазначеного висновку не
навівши жодного обґрунтування, при
цьому не звернув уваги на те, що
пролонгація договору полягає у
продовженні його строку з збереженням
тих умов, на яких його було укладено (
якщо інше не передбачено договром).
Зокрема щодо самої умови про порядок
пролонгації договору, яка також
залишились чинною.

Отже, у місцевого суду не було правових
підстав для застосування положень
ст.ст. 256,2 57, 267 ЦПК України та відмовляти
з цих підстав у позові.

Зібраними доказами стверджений факт
заборгованості відповідача за даним
кредитним договором (у формі заяви). У
зв'язку з несплатою кредиту та
відсотків за користування кредитом,
сума боргу станом на 29 лютого 2012 року
у відповідача ОСОБА_2 32.720.31 гривень,
яка складається: 1186.36 гривень -
заборгованість за кредитом; 16507.747
гривень заборгованість по процентам;
2992.50 гривень - заборгованість по
комісії за користування кредитом; 499.38.
грн. - штраф( фіксована частина); 1534.31.
гривень - штраф (процентна складова),
яку позивач просив стягнути з
відповідача на користь банку.

Таким чином, у відповідності до
положень ст.ст 526, 530, 610, 625, 626, 629, 631, 1048,
1049, ч.1 ст.1054 ЦК України
цивільно-правові зобов'язання повинні
виконуватися належним чином, особа,
відповідальна за порушення
зобов'язання, позичальник, який не
виконує кредитний договір, повинен
повернути кредит та відсотки за
користування.

Оскільки відповідачем по справі
цивільно-правові зобов'язання по
кредитному договору не виконувалися
належним чином, судова колегія вважає,
що на позичальника слід покласти
обов'язок по поверненню кредитних
коштів та відсотків за користування.

Судом апеляційної інстанції
перевірялися заперечення
відповідача щодо терміну дії
платіжної картки, шляхом
витребування для перевірки кредитної
справи, виписки коштів з кредитної
картки відповідача та дані по
операціям, які ним проводились по
поверненню кредитних коштів .

Факт укладення відповідачем
кредитного договору, підтверджується
його підписом у заяві, Умовах надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою.

Випискою позивача стверджується факт
того, що відповідачем до 18 квітня 2008
року вносились платежі по кредитній
картці, зокрема був внесений платіж у
сумі 200 доларів США, з цього часу
відповідач припинив повернення
кредитних коштів.

Зокрема, із зави відповідача від 12
листопада 2013 року вбачається, що він
визнавав факт укладення зазначеного
кредитного договору, оскільки просив
застосувати строк позовної давності,
відмовити у задоволенні позову у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності ( а. с. 103).

Надані в суді апеляційної інстанції
письмові докази на підтвердження
своїх усних заперечень не мають
правового значення, оскільки не
стосуються даного спору.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309
ЦПК України, дані обставини є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення судом апеляційної інстанції
про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
сплачені позивачем та документально
підтверджені судові витрати (судовий
збір) в загальній сумі 491,41 грн. слід
стягнути на його користь із
відповідача ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк „ Приватбанк" - задовольнити.

Рішення Хустського районного суду
від 12 листопада 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
„Приватбанк" - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк „ Приватбанк"
заборгованість за кредитним договором
в сумі 32 720, 31 гривень, яка складається
із : 11 186,36 гривень -
заборгованість за кредитом; 16 507,70
гривень - заборгованість по процентам ;
2992.50 гривень - комісія за користування
кредитом, 499.38 гривень - штраф (фіксована
частина); 1534,31
гривень - штраф (процентна складова) та
491.41

гривень - витрати по сплаті
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: