Справа № 209/1786/13-ц
Провадження № 2/209/344/14
РІШЕННЯ

іменем України

"19" березня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Ковальової А.Б.

при секретарі Золотих Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Дніпропетровської філії ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» до ОСОБА_1, третя особа
ОСОБА_2, про стягнення збитків в
порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач в судовому засіданні
позов по суті та за обставинами справи
не визнав.

16 серпня 2011 року ПАТ «Українська
страхова компанія «Гарант-авто» в
особі Дніпропетровської філії ПАТ
«Українська страхова компанія «Гарант
-Авто» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення збитків в порядку
регресу, який був направлений на
адресу суду поштовим відправленням 09
серпня 2011 року. На обґрунтування позову
посилається на те, що черговими
загальними зборами акціонерів ВАТ «УСК
«Дженералі Гарант», що відбулися 20
квітня 2011 року, було прийнято рішення
про зміну найменування позивача, саме:
Відкрите акціонерне товариство
«Українська страхова компанія
«Дженералі Гарант» змінило назву на
Публічне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО» (скорочене найменування
ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО»), яке набуло
прав та обов'язків ВАТ «УСК «Дженералі
Гарант» до повного виконання.
Дніпропетровську філію ВАТ «УСК
«Дженералі Гарант» перейменовано в
Дніпропетровську філію ПАТ «УСК
«Гарант-Авто». 23 листопада 2007 року
відповідач ОСОБА_1, який керував
автомобілем ВАЗ 2105, державний номер
НОМЕР_1, порушив вимоги Правил
дорожнього руху України, і скоїв наїзд
на автомобіль ВАЗ 21099, державний номер
НОМЕР_2, що підтверджується постановою
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 28 травня 2008 року,
якою встановлено в діях відповідача
склад адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП. Автомобіль, який з вини
відповідача зазнав технічних
ушкоджень, був застрахований у
Дніпропетровській філії ВАТ
«Українська страхова компанія
«Дженералі Гарант», правонаступника
позивача, на підставі Полісу
добровільного страхування
автотранспорту №19G/113639 від 23 листопада
2007 року, страхувальник ОСОБА_2 Згідно
умов страхування, на підставі заяви
страхувальника від 05 травня 2008 року,
страхового акту № 20614 від 31 липня 2008
року, експертної оцінки вартості
відновлювального ремонту № 0653/05/Дж від
15 травня 2008 року, страхова компанія
здійснила виплату страхового
відшкодування в розмірі 10042,06 грн. В
зв'язку з тим, що дорожньо-транспортна
пригода сталася з вини відповідача,
який порушив правила дорожнього руху
України, до позивача перейшло право
вимоги до винної особи, тобто
відповідача, у розмірі фактичних
затрат, пов'язаних із відшкодуванням
збитків страхувальнику за
вищевказану дорожнього-транспортну
пригоду. Просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача
збитки в порядку регресу в розмірі 10042,06
грн. та судові витрати у справі.

До судового розгляду справи 12
серпня 2013 року відповідач надав суду
письмові заперечення проти позову,
зазначивши. що він позов не визнає,
оскільки позивачем пропущений строк
позовної давності, він визнає, що 28
травня 2008 року він був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
порушення ПДР України, внаслідок якого
04 травня 2008 року відбулася
дорожньо-транспортна пригода, і були
завдані механічні ушкодження
автомобілям. А отже, починаючи з 28
травня 2008 року була встановлена його
вина у вчиненні ДТП, і відповідно в
нього виник обов'язок відшкодувати
завдані матеріальні збитки, а у
страхових компаній виникло право
пред'явити вимоги щодо відшкодування
страхових виплат. Але позивач вперше
виявив бажання отримати
відшкодування після спливу строків
позовної давності, тривалістю у три
роки, а саме лише 12 липня 2011 року, що
підтверджується претензією про
відшкодування збитків в порядку
регресу. Вважає, що позивач без
поважних причин пропустив строк
позовної давності, звернувшись лише у
липні 2013 року до суду з відповідним
позовом, що є підставою для відмови.
Просить суд застосувати позовну
давність до позову і відмовити
позивачу в задоволенні позову в
повному обсязі, судові витрати у
справі покласти на відповідача.

10 вересня 2013 року позивач надав
суду письмові пояснення на заперечення
відповідача, зазначивши, що вважає
необґрунтованими заперечення
відповідача щодо позову, оскільки
перебіг строку позовної давності про
стягнення збитків в порядку регресу
починається з моменту виплати
страхового відшкодування, тобто від
дня виконання основного зобов'язання,
а отже саме з моменту виконання
позивачем свого зобов'язання за
договором добровільного страхування у
нього виникло право подати регресний
позов до суду, який поданий в межах
трирічного строку.

Представник позивача Чіп Ярослав
Миколайович в судове засідання не
з'явився, до судового розгляду справи
надав заяву з клопотанням про розгляд
справи за його відсутності, позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
наполягає на їх задоволенні (а.с. 82).

Суд вважає за можливе розглянути
справи за відсутності представника
відповідача згідно вимог ч. 2 ст.158 ЦПК
України, відповідно до якої особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним чином
згідно вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України,
пояснень або заперечень проти позову
не надав. Суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
третьої особи в зв'язку з відсутністю
заперечень проти позову.

Позивач в судовому засіданні позов не
визнав та пояснив суду, що претензію
позивача про повернення страхового
відшкодування він отримав в 2011 році,
він пішов у свою страхову компанію,
але йому було відмовлено, оскільки
сплинув трирічний строк позовної
давності. Страховий поліс на його
автомобіль був заповнений на ім'я
власника автомобіля. Просить відмовити
в задоволенні позову в зв'язку зі
спливом строку позовної давності..

Судом досліджені письмові докази у
справі шляхом їх оголошення в судовому
засіданні:

- заява на страхову виплату (а.с. 5),
якою підтверджується факт звернення
ОСОБА_2 до ДФ ВАТ «УСК Дженералі
Гарант» про виплату страхового
відшкодування за договором
страхування № 19G/113639 від 23 листопада 2007
року;

- довідка Криничанської роти ДПС
ДАІ України в Дніпропетровській
області від 04 липня 2008 року ( а.с. 6), якою
підтверджується факт настання
дорожньо-транспортної пригоди 04 травня
2008 року за участю автомобіля ВАЗ 2105, д/н
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, та
автомобіля ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_4, під
керуванням ОСОБА_6, та факт отримання
автомобілем ВАЗ 21099 механічних
ушкоджень;

- постанова Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 28 травня 2008 року ( а.с. 7), якою
підтверджуються факт притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП за
порушення ним 04 травня 2008 року ПДР
України, накладення на нього
адміністративного стягнення у
вигляді штрафу на користь держави, та
його вина у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди;

- свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу «ВАЗ 210994-20»,
державний номер НОМЕР_4, посвідчення
водія (а.с. 8), якими підтверджується
належність зазначеного автомобіля
ОСОБА_2, та його право на керування
транспортними засобами;

- висновок експертного
автотоварознавчого дослідження із
визначення матеріальної шкоди,
завданої власнику транспортного
засобу (а.с. 9-17), яким підтверджується
вартість матеріальної шкоди, завданої
власнику автомобіля «ВАЗ 210994-20»,
державний номер НОМЕР_4, в сумі 13726,81
грн. (з урахуванням ПДВ);

- претензія Дніпропетровської
філії «УСК «Гарант-Авто» від 12 липня 2007
року (а.с. 18), якою підтверджується факт
звернення позивача до відповідача з
вимогою про добровільне відшкодування
збитків в порядку регресу в сумі 10042,06
грн.;

- свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи (а.с. 19),
Витяг з протоколу чергових загальних
зборів акціонерів ВАТ «УСК «Дженералі
Гарант» від 20 квітня 2011 року ( а.с. 20-21),
якими підтверджується факт зміни
найменування Відкритого акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Дженералі Гарант» на
Публічне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО»;

- видатковий касовий ордер № 619
від 12 серпня 2008 року (а.с. 22), яким
підтверджується факт отримання ОСОБА_2
страхового відшкодування в сумі 10042,06
грн.;

- поліс № 19G/113639 від 23 листопада 2007
року (а.с. 31), яким підтверджується факт
добровільного страхування ОСОБА_2
транспортного засобу ВАЗ 210994-20, д/н
НОМЕР_4, 2007 року випуску у ВАТ «УСК
«Дженералі Гарант» строком дії до 23
листопада 2008 року;

- поліс № 33/5898515 від 12 березня 2008
року (а .с. 122), яким підтверджується факт
укладення договору страхування
цивільно-правової відповідальності
особи, відповідальність якої
застрахована за договором, що був
укладений між власником автомобіля
ВАЗ 2105, д/н НОМЕР_1, ОСОБА_7, та страховою
компанією .

Вислухав відповідача, вивчивши
письмові докази та матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи та
дослідивши їх доказами, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні судом встановлені
наступні обставини та відповідні до
них правовідносини.

Судом встановлено, що 04 травня 2008 року,
о 11.30 годині, , водій ОСОБА_1, в порушення
п. 12.1. ПДР України, керуючи
транспортним засобом - автомобілем
ВАЗ 2105, д/н НОМЕР_1, на 365 км ад Бориспіль -
Дніпропетровськ - Запоріжжя, не
переконався у безпеці руху, не
врахував безпечну дистанцію, не
впорався з керування, відволікшись від
керування, скоїв наїзд на транспортний
засіб, що стояв попереду - автомобіль
ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_2

Внаслідок ДТП, винним у скоєнні якого
постановою Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від 28 травня
2008 року був визнаний ОСОБА_1,
автомобіль ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_4, отримав
численні механічні пошкодження (а.с. 7-
постанова суду).

Тому суд вважає, що вина відповідача
ОСОБА_1 повністю встановлена
постановою Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська при розгляді
справи про адміністративне
правопорушення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу власником
автомобіля ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_4, є ОСОБА_2
( а.с. 8).

Згідно висновку експертного
автотоварознавчого дослідження із
визначення матеріальної шкоди,
завданої власнику транспортного
засобу (а.с. 9-17), розмір збитків, що
були завдані власнику автомобіля ВАЗ
21099, д/н НОМЕР_4, через пошкодження
транспортного засобу, склала 13726,81 грн.
(з урахуванням ПДВ).

В зв'язку з тим, що відповідач не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, страхове
відшкодування в сумі 10042,06 грн.. було
виплачено власнику пошкодженого
автомобіля ОСОБА_2 страховою компанією
ВАТ «УКС «Дженерелі Авто» згідно
полісу № 19G/113639 від 23 листопада 2007 року
(а.с. 31), що був укладений між ним та
Дніпропетровською філією ВАТ «УСК
«Дженералі Гарант» про добровільне
страхування ОСОБА_2 транспортного
засобу ВАЗ 210994-20, д/н НОМЕР_4, 2007 року
випуску, строком дії до 23 листопада 2008
року, що підтверджується заявою
ОСОБА_2 про виплату страхового
відшкодування (а.с. 5) та видатковим
касовим ордером № 619 від 12 серпня 2008
року (а.с. 22).

Таким чином, позивач, який є
правонаступником ВАТ «УСК Дженералі
Гарант», після виплати ОСОБА_2
страхового відшкодування отримав
право вимоги до водія транспортного
засобу, який визнаний винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди, тобто
до відповідача, а тому суд вважає, що
зі ОСОБА_1 належить стягнути в порядку
регресу на користь позивача виплачене
страхове відшкодування в сумі 10042,06
грн.

Суд не приймає до уваги наданий
відповідачем поліс обов'язково
страхування цивільно-правової
відповідальності перед третіми
особами (а.с. 122), оскільки за цим
полісом була застрахована
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля ВАЗ 2105, д/н НОМЕР_1
ОСОБА_7, при тому, що винним у настанні
ДТП був визнаний відповідач, який не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність перед третіми
особами.

Суд вважає встановленим наявність
фактів, якими обґрунтовуються вимоги
позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ст.. 27 Закону України
«Про страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
особа, що одержала страхове
відшкодування має до особи
відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків, має право на їх
відшкодування у розмірі витрат, які
вона зробила чи мусить зробити для
відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до п.3 ст. 980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з
відшкодуванням шкоди, завданої
страхувальником (страхування
відповідальності).

Відповідно до ч.1 ст.. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1. ч.1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою;

Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлено законом.

Що стосується вимоги відповідача про
відмову в задоволенні позову
внаслідок спливу позовної давності на
звернення до суду з цим позовом, то
заява відповідача про застосування
строку позовної давності задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ч.6 ст. 261 ЦК України передбачено,
що за регресними зобов'язаннями
перебіг позовної давності починається
від дня виконання основного
зобов'язання.

А отже саме з моменту виконання
позивачем свого зобов'язання за
договором добровільного страхування,
що був укладений із ОСОБА_2, у позивача,
як у страхувальника, виникло право
подати регресний позов до суду.

Судом встановлено, що страховане
відшкодування було виплачено ОСОБА_2 12
серпня 2008 року, а отже з цього дня
починається перебіг строку позовної
давності на право звернення до суду з
позовом до винної особи з регресними
вимогами.

Зважаючи на те, що позов про стягнення
з відповідача збитків в порядку
регресу направлений позивачем до
суду поштовим відправленням 09 серпня
2011 року, що підтверджується штемпелем
на поштовому конверті (а.с. 24), суд
вважає, що позивачем не пропущений
строк звернення суду з вимогою про
захист свого цивільного права, який
спливав 12 серпня 2011 року.

На підставі досліджених доказів, суд
доходить до висновку, що зі ОСОБА_1 на
користь позивача належить стягнути в
порядку регресу збитки в розмірі 10042, 06
грн.

Належить стягнути з відповідача на
користь позивача сплачений судовий
збір в сумі 101 грн. та витрати на
інформаційне-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120,00 грн., так як
відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі ч.6 ст.261, 993, 1188 ЦК України,
ст.27 Закону України "Про страхування",
та керуючись ст. ст. 8, 10, 57, 59, 60, 74, ч.2, 88,
ст.158, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Дніпропетровської філії ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» до ОСОБА_1, третя особа -
ОСОБА_2, про стягнення збитків в
порядку регресу - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» в особі
Дніпропетровської філії ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» збитки в порядку
регресу в розмірі 10042 (десять тисяч
сорок дві) гривні 06 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» в особі
Дніпропетровської філії ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» сплачені позивачем при
зверненні до суду витрати на
інформаційне-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120 грн. та
судовий збір в сумі 101 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
А.Б. Ковальова