АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9490/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/941/14
Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О.
Доповідач Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1

на ухвалу Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року

та на рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 06 лютого 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визначення часток у майні, що
перебуває у спільній сумісній
власності подружжя, припинення права
власності на 1/2 частину квартири та
стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
його тим, під час шлюбу з відповідачем,
вони спільно придбали квартиру
АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу їхнє
спільне проживання в одній квартирі
стало неможливим із-за неприязних
стосунків. На його усне та письмове
прохання в добровільному порядку
продати квартиру та поділити навпіл
кошти відповідач не реагувала. Згідно з
висновком експертного
будівельно-технічного дослідження
розділити реально спірну квартиру по 1/2
частці технічної можливості немає.
Вказував, що відповідно до висновку про
вартість майна ринкова вартість
спірної квартири складає 289100 гривень,
тобто вартість належної йому 1/2 частини
квартири відповідно складає 144550
гривень. Зазначав, що укласти договір в
нотаріальному порядку про визначення
часток у вказаній квартирі немає
можливості. Посилаючись на викладене,
просив визначити частки у майні, що
перебуває у спільній сумісній
власності подружжя, припинити за ним
право власності на його частину
нерухомого майна та визнати за ОСОБА_2
право власності на цю частину, з
одночасним стягненням з неї на його
користь грошової компенсації вартості
? частини квартири та судових витрат.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 до розгляду справи по суті за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визначення часток у майні, що перебуває
у спільній сумісній власності
подружжя, припинення права власності
на 1/2 частину квартири та стягнення
грошової компенсації.

Позов забезпечено негайно.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Визначено частки у належній ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, на праві спільної сумісної
власності квартирі АДРЕСА_1, таким
чином: ОСОБА_2, належить 1/2 частина
вказаної квартири, ОСОБА_1 - 1/2 частина
вказаної квартири.

Припинено за ОСОБА_2, право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію вартості 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 144550
грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в
рахунок повернення сплаченого
судового збору 1674 грн. 90 коп. та витрат
за проведення експертного
будівельно-технічного дослідження в
сумі 700 грн.

Не погоджуючись з рішенням та ухвалою
суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила
їх в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову,
вказуючи на те, що обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації є
лише згода співвласника, який заявив
вимогу про виділ із частки в натурі,
однак позивач не заявляв такої вимоги,
разом з тим, зазначала, що виділити
частку в натурі можливо лише із
спільної часткової власності, а також
просила скасувати ухвалу місцевого
суду та постановити нову, якою
відмовити в забезпеченні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення та ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, підстав для їх
задоволення не вбачає виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення та
ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення та ухвали
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували у шлюбі з 28 грудня 1990 року по
15 жовтня 2012 року.

Під час шлюбу, 23 серпня 2001 року сторони
придбали квартиру АДРЕСА_1 згідно
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
(а.с. 8).

Відповідно до звіту про оцінку майна
від 15.04.2013 року, ринкова вартість
спірної квартири складає 289100 (двісті
вісімдесят дев'ять тисяч сто) гривень 00
коп. (а.с. 75-96).

Згідно з висновком експертного
будівельно-технічного дослідження №
5/5-13 розділити реально спірну квартиру
АДРЕСА_1 по 1/2 частці технічно неможливо
(а.с. 127-134).

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 30 вересня 2013 року
приватний нотаріус Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
відмовив ОСОБА_2 у вчиненні
нотаріальної дії про визначення
розміру часток чи виділення часток в
натурі, оскільки до нотаріуса
звернувся тільки один власник вказаної
квартири, а в нотаріальному порядку
визначення часток чи виділення їх в
натурі може бути вчинено виключно у
разі звернення двох сторін правочину
(а.с. 21).

02 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звертався до
ОСОБА_1 з пропозицією придбати у нього ?
частину квартири АДРЕСА_1 за 144 550 грн.
Про прийняте рішення просив повідомити
письмово у строк до 15 жовтня 2013 року
(а.с. 22).

Листом від 14.10.2013 року ОСОБА_1
відмовилася від пропозиції ОСОБА_2 (а.с.
44).

Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України та ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу
України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отже, указаними нормами права
передбачено презумпцію віднесення
придбаного під час шлюбу майна до
спільної сумісної власності подружжя.
У такому разі позивач звільняється від
доведення цієї обставини, яка має
значення для правильного вирішення
справи, а відповідач, якщо заперечує
проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України має довести протилежне
(спростувати матеріально-правову
презумпцію).

Згідно з ч. 2 ст. 60, ч. 1 ст. 61 Сімейного
кодексу України вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, крім майна, яке
виключене з цивільного обороту.

У ст. 63 Сімейного кодексу України
вказано, що дружина та чоловік мають
рівні права на володіння, користування
і розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України
передбачено, що дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Враховуючи вказані норми сімейного
законодавства, місцевий суд,
визначаючи частки в спільно нажитому
майні подружжя, вірно прийшов до
висновку про належність кожному з
подружжя по ? частині спірної квартири.

Згідно зі ст. 183 Цивільного кодексу
України подільною є річ, яку можна
поділити без втрати її цільового
призначення. Неподільною є річ, яку не
можна поділити без втрати її цільового
призначення.

У ст. 364 Цивільного кодексу України
зазначено, що співвласник має право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим, співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Суд першої інстанції, визначивши
частки сторін у спірній квартирі та
врахувавши судову практику - Ухвалу
Верховного Суду України від « 5» лютого
2012 року щодо неоднакового застосування
судами касаційної інстанції ст. 364 ЦК
України, рішення якого є обов'язковими
для всіх судів України у відповідності
до ст. 360-7 ЦПК України (а.с. 25-26), дійшов
вірного висновку про припинення за
ОСОБА_2 права власності на його частину
нерухомого майна та визнання за ОСОБА_2
права власності на цю частину, з
одночасним стягненням з останньої на
користь позивача грошової компенсації
вартості ? частини квартири,
зазначивши, що обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації є
лише згода ОСОБА_2, який заявив вимоги
про виділ частки.

Такий висновок місцевого суду
зроблений на підставі повного,
всебічного та об'єктивного дослідження
наданих сторонами доказів, доводів та
заперечень сторін, яким судом дана
відповідна правова оцінка, тому
підстав для скасування рішення
місцевого суду не встановлено.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду та не
підтверджують належними доказами їх
неправомірність.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Окрім того, в ході судового розгляду
справи позивач звернувся до суду із
клопотанням про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на спірну
квартиру, мотивуючи його тим, що у разі
задоволення його позову, ОСОБА_1
вживатимуться заходи щодо відчуження
нерухомого майна, що належатиме їй на
праві особистої приватної власності,
що в подальшому призведе до
невиконання рішення суду в частині
стягнення грошової компенсації.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року вказане клопотання
задоволено та накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», при розгляді
заяв про забезпечення позову суд
(суддя) повинен з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися в тому, що
між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулося з такою заявою,
позовним вимогам.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку
задовольняючи клопотання позивача
щодо забезпечення позову та не вбачає
правових підстав для скасування
оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст. 307,
ст. ст. 308, 312, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 06
лютого 2014 року - залишити без змін.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

Головуючий суддя : /підпис/ О.О.
Панченко

Судді: /підпис/О.І. Обідіна
/підпис/ О.В. Прядкіна

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
______________ О.О. Панченко