КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МАКІЇВКИ
Провадження №
Справа №
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року

м. Макіївка

Кіровський районний суд міста Макіївки
Донецької області у складі:

головуючий суддя Ситенко А.І.

при секретарі Поляковій
О.І.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
про розірвання шлюбу та розподіл майна,
придбаного під час перебування у шлюбі,
мотивуючи заявлені вимоги фактичним
припиненням шлюбних відносин та
недосягненням згоди щодо розподілу
майна, придбаного під час перебування у
шлюбі.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2013 року
по вказаній справі відкрито
провадження.

Разом з позовною заявою позивачкою
було подано заяву про забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
оформлене на ім'я відповідача ОСОБА_1
майно: 7/10 частину вбудованого нежилого
приміщення прощею 142,7 кв.м.
розташованого за адресою: АДРЕСА_1;
автомобіль марки «MAZDA - 6» державний
номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, 2006 року
виготовлення; автомобіль марки «TOYOTA
LANDCRUISER - 120» державний номер НОМЕР_3, №
кузова НОМЕР_4, 2008 року виготовлення,
мотивуючи вимоги тим, що невжиття
заходів забезпечення позову може
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Ухвалою Кіровського районного суду
міста Макіївки від 16 жовтня 2013 року
вимоги позивачки щодо забезпечення
позову були задоволені та накладено
арешт на вищезазначене нерухоме та
рухоме майно.

Під час розгляду справи відповідач
ОСОБА_1 також 14 лютого 2014 року звернувся
до суду з заявою про забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
оформлене на ім'я позивачки ОСОБА_2
майно: квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль
марки «Porsche - Cayenne» державний номер
НОМЕР_5, 2008 року виготовлення, мотивуючи
заявлені вимоги тим, що позивачка
намагається вчинити дії щодо
відчуження зазначеного майна іншим
особам.

Відповідно до вимог частин 1 і 3
ст. 151 та ст. 152 Цивільного
процесуального кодексу України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Позов
забезпечується, зокрема, накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Згідно чинних норм закону завданням
забезпечення позову є застосування
судом, в провадженні якого перебуває
справа, заходів щодо захисту
матеріально-правових інтересів
позивача, які гарантують реальне
виконання у майбутньому прийнятого
судового рішення за його позовом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються
порушення її майнових унаслідок
невизнання відповідачем її права на
частину придбаного під час шлюбу
рухомого та нерухомого майна. При
цьому, позивачка визначаючи у позовній
заяві майно, яке підлягає розподілу між
подружжям, просила суд визнати за нею
право особистої власності на квартиру
АДРЕСА_2 та автомобіль марки «Porsche -
Cayenne» державний номер НОМЕР_5, 2008 року,
тобто саме на те майно, на яке
відповідач ОСОБА_1 просить вжити заходи
забезпечення позову у вигляді
накладання арешту.

Разом з тим, з будь - якими зустрічними
позовними вимогами про розподіл майна
подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не звертався.

Приймаючи до уваги, що визначене
заявником ОСОБА_1 майно, у межах
заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, не є
предметом його розподілу між подружжям
та відсутність з боку відповідача будь
- яких майнових вимог щодо зазначеного
рухомого та нерухомого майна, суд,
проаналізувавши фактичні обставини по
справі і характер спірних
правовідносин, дійшов висновку, що
заявник не довів наявність тих
обставин, на підставі яких він пропонує
суду вжити заходи до забезпечення
позову у вигляді накладання арешту на
вищезазначене майно, тому не знаходить
передбачених законом підстав для їх
задоволення.

Відповідно рішення Конституційного
суду України № 12-рп/2010 від 28 квітня 2010
року ухвалу суду про відмову у
забезпеченні позову може бути
оскаржено в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 151 і 152 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу та розподіл майна,
придбаного під час перебування у шлюбі,
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд
м. Макіївки протягом п'яти днів з дня її
проголошення, а особами, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом п'яти днів дня отримання
копії цієї ухвали.

Суддя:
А.І. Ситенко