Провадження по справі № 2/260/219/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Ленінський районний суд
м. Донецька в складі:

головуючого судді:
Шестопалової Я. В.

при секретарі:
Колесник А. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
права власності за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідачів про визнання права
власності за заповітом. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що на підставі рішення №27 від 20.09.1951
року виконкому Сталінозаводської
районної Ради депутатів трудящих м.
Сталіно та нотаріально посвідченого
договору про надання в безстрокове
користування земельної ділянки від
05.03.1952 року реєстровий №9480 його
батькові, ОСОБА_5, була виділена
земельна ділянка площею 600 м.кв. за
адресою: АДРЕСА_1, під забудову
житлового будинку та надвірних споруд,
де він побудував житловий будинок та
надвірні споруди, які використовував
для постійного проживання родини. На
підставі акта приймання домоволодіння
та рішення Ленінської районної Ради
народних депутатів м. Донецька №382/3 від
29.09.1993 року домоволодіння було визнано
прийнятим до експлуатації, житлова
прибудова була визнана жилою та
зареєстрована на ім'я ОСОБА_5, також
вказано, що вважати житлову площу
домоволодіння 48,1 м.кв. На теперішній
час житлова площа домоволодіння не
змінилася. 14 жовтня 2008 року ОСОБА_5
склав заповіт, посвідчений державним
нотаріусом Трофименко Л.Р. за
реєстровим № 2-1208, згідно до якого
заповідав усе своє майно, яке буде
належить йому на день смерті позивачу -
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після
його смерті відкрилась спадщина, яка
складається з домоволодіння АДРЕСА_1.
Згідно до технічного паспорту,
виготовленого станом на 04.11.2013 року, у
склад домоволодіння АДРЕСА_1, входить: -
житловий будинок літ. А-1, 1952 року
побудови; - жила прибудова літ. А-1-1, 1991
року побудови; - прибудова літ. а3, 1960
року побудови; - тамбур літ. а4, 1960 року
побудови; - літня кухня літ. Г, 1963 року
побудови; - прибудова до літньої кухні
літ. Г, 1980 року побудови; - убиральня
літ. З, 1960 року побудови; - зливна яма
літ. С, 1973 року побудови; - огородження
№ 4,8, які були прийняти до експлуатації
на підставі акта приймання
домоволодіння та рішення Ленінської
районної Ради народних депутатів м.
Донецька № 382/3 від 29.09.1993 року.
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є
позивач та його рідни сестри - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, відповідачі по справі, які
мають обов'язкову долю. Дружина
померлого - ОСОБА_9 померла у
ІНФОРМАЦІЯ_3. У встановлений законом
строк позивач звернувся до приватного
нотаріуса ОСОБА_10 із заявою про
прийняття спадщини, про що була
заведена спадкова справа за №12/2012,
однак 12.07.2013 року нотаріусом було
видано Постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, оскільки
позивачем не надано відповідного
документа, що підтверджує державну
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно на ім'я спадкодавця. В наступний
час перереєструвати, зареєструвати або
отримати правовстановлюючий документ,
на будинок позивач не має можливості,
оскільки власник домоволодіння помер,
у зв`язку з чим вимушений звернутися до
суду. Просив визнати за ним право
власності в порядку спадкування за
заповітом на домоволодіння АДРЕСА_1, що
складається з: - житлового будинку літ.
А-1, жилої прибудови літ. А-1-1, прибудови
літ. а3, тамбуру літ. а4, загальною площею
81,4 м.кв., житловою площею 48,1 м.кв.; -
літньої кухні літ. Г; - прибудови до
літньої кухні літ. Г; - убиральні літ. З;
- зливної ями літ. С; - огородження № 4,8,
як спадщину після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

В процесі розгляду справи представник
позивача, адвокат ОСОБА_11, уточнив
позовні вимоги та просив суд визнати за
ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування за заповітом на житловий
будинок літ. А-1, жилу прибудову літ. А-1-1,
прибудову літ. а3, тамбур літ. а4,
загальною площею 81,4 м.кв., житловою
площею 48,1 м.кв., та господарські
споруди, а саме: літню кухню літ. Г;
прибудову до літньої кухні літ. Г;
убиральню літ. З; зливну яму літ. С;
огородження № 4,8, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, як спадщину після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судове засідання представник
позивача, адвокат ОСОБА_11, не з`явився,
надав заяву, згідно якої позовні вимоги
ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі та
просив їх задовольнити. Також просив
розглянути справу без його участі.

Відповідач, ОСОБА_2, у судове засідання
не з`явилася, надала заяву, згідно якої
уточнені позовні вимоги визнала у
повному обсязі та зазначила, що дійсно
спірне домоволодіння АДРЕСА_1 її
батько, ОСОБА_5, заповідав позивачу.
Просила розглянути справу без її
участі.

Відповідач, ОСОБА_3, у судове засідання
не з`явилася, надала заяву, згідно якої
уточнені позовні вимоги визнала у
повному обсязі. Просила розглянути
справу без її участі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи, приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
права власності у порядку спадкування
за заповітом підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що на підставі рішення виконкому
Сталінозаводської районної Ради
депутатів трудящих м. Сталіно №27 від
20.09.1951 року (а. с. 6) та договору на право
побудови будинку та безстрокове
користування земельної ділянки від
05.03.1952 року, посвідченого державним
нотаріусом Сталінської нотаріальної
контори за реєстровим №9480 (а.с. 4-5)
ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка
площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, під
індивідуальне будівництво забудову
житлового будинку.

Відповідно до п. 5 зазначеного договору
забудовник зобов`язався розпочати
будівництво не пізніше 07.03.1952 року, а
завершити його не пізніше 07.03.1954 року.

На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_5
було побудовано житловий будинок та,
відповідно до інвентаризаційної
справи станом на 22.11.1967 року,
домоволодіння складалося з житлового
будинку літ А-1, літньої кухні літ. Б,
сараїв літ В, Г, Д, Е-1, К, душу літ. Ж,
вбиральні літ. З, ями зливної літ. И,
огородження №1-2-3, замощення І.

Відповідно до технічного паспорту
станом на 18.06.1993 р. домоволодіння по
АДРЕСА_1, складалося з житлового
будинку літ А-1, який збудовано у 1952
році; сіней літ. а3, тамбуру літ. а4, жилої
прибудови літ. А1-1, альтанки літ. Х,
літньої кухні літ. Г, тамбуру літ. О,
навісу літ. Р, душу літ. П, гаражу літ. М,
вбиральні літ. З, сараїв літ Л, Н,
огородження №4-7, де житлова площа
будинку становила 48,1 кв.м., а загальна -
77,5 кв.м. При цьому, жилу прибудову під
літ. А1-1 визнано самовільно збудованою
та зазначено дату її будівництва - 1992
рік.

На підставі акту приймання
домоволодіння, складеного Міською
приймальною комісією Ленінського
району м. Донецька та затвердженого
рішенням виконкому Ленінської
районної Ради народних депутатів від
18.01.1993 р. за №338 (а.с. 7) домоволодіння
АДРЕСА_1 було визнано прийнятим до
експлуатації. При цьому, комісією
встановлено, що будівництво житлового
будинку розпочате 05.03.1952 року, будинок
має площу 77,5 кв.м. та корисну площу - 48,1
кв.м.

Крім того, відповідно до рішення
Ленінської районної Ради народних
депутатів м. Донецька №382/3 від 29.09.1993
року (а.с. 8) вирішено житлову прибудову
літ. А`-1 визнати жилою та зареєстровати
на ім'я ОСОБА_5. Також вказано, що
вважати житлову площу домоволодіння 48,1
кв.м., а всього площа домоволодіння
складає 77,5 кв.м.

За життя своє право власності у
встановленому порядку в Бюро технічної
інвентаризації ОСОБА_5 не зареєстрував.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1, актовий запис №372 від 03.04.2012 р.
(а.с. 9). У зв`язку з чим, після його смерті
відкрилася спадщина у вигляді
домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно до технічного паспорту,
виготовленого станом на 04.11.2013 року (а.с.
15-17), у склад домоволодіння АДРЕСА_1,
входить: житловий будинок літ. А-1, 1952
року побудови; жила прибудова літ. А1-1,
1991 року побудови; прибудова літ. а3, 1960
року побудови; тамбур літ. а4, 1960 року
побудови; літня кухня літ. Г, 1963 року
побудови; прибудова до літньої кухні
літ. г, 1980 року побудови; убиральня літ.
З, 1960 року побудови; зливна яма літ. С, 1973
року побудови; огородження № 4,8, які
були прийняти до експлуатації на
підставі акта приймання домоволодіння
та рішення Ленінської районної Ради
народних депутатів м. Донецька №382/3 від
29.09.1993 року. При цьому, станом на 04.11.2013
року житлова площа по житловому
будинку літ. А-1 та житловій прибудові
літ. А1-1 складає 48,1 км.м.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті. При
цьому, умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Так, відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК
України, якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 1 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до статті 86 ЦК Української
РСР право власності - це врегульовані
законом суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий
будинок набувається в порядку, який
існував на час його будівництва.

Судом встановлено, що спорудження
будинку АДРЕСА_1 було завершено до 1967
року, а саме: у 1952 році, про що свідчить
інвентаризаційна справа по
домоволодінню станом на 24.11.1967 р.,
технічний паспорт на будинок від 18.06.1993
р., акт приймання домоволодіння та
рішення Ленінської районної Ради
народних депутатів м. Донецька №382/3 від
29.09.1993 року «Про визнання прибудови літ.
А1-1 жилою по АДРЕСА_1, визнання жилим та
оформлення права власності на будинок
літ. А-1 по АДРЕСА_1».

У 1952 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків», що був визнаний
таким, що втратив чинність, Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 22
лютого 1988 року №8502-II, і прийнятою
відповідно до Указу від 26 серпня 1948
року постановою Ради Міністрів СРСР
від 26 серпня 1948 року «Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків», які, зокрема, визначали
умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня
1948 року кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на жилий будинок був
сам факт збудування ним його з
додержанням вимог цих актів
законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Крім того, на час набуття права
власності на спірний житловий будинок
державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56.

Відповідно до п.2 розділу ІІ цієї
Інструкції об'єктами реєстрації є
будинки та домоволодіння з окремим
порядковим номером по вулиці, провулку,
площі. Під будинком, як об'єктом
правової реєстрації, розуміється один
будинок з приналежними до нього
службовими будівлями та спорудами (чи
без таких), що розташовані на одній
земельній ділянці, під самостійним
порядковим номером по вулиці, провулку,
площі. Реєстрації підлягають всі
будинки і домоволодіння в межах міст і
селищ міського типу УРСР, що належать
місцевим Радам депутатів трудящих,
державним, кооперативним і громадським
установам, підприємствам і
організаціям, а також ті будинки і
домоволодіння, які належать громадянам
на праві особистої власності. Будинки,
що підлягають реєстрації, повинні бути
закінчені будівництвом і прийняті в
експлуатацію за актом, затвердженим
виконкомом місцевої Ради депутатів
трудящих. Реєстрація провадиться на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів) згідно Переліку, доданого
до вказаної інструкції (п. 4, 7 розділу ІІ
Інструкції).

Зокрема, за пунктом 14 цього Переліку
таким правовстановлюючим документом
про право власності на жилий будинок,
збудований після видання Указу від 26
серпня 1948 року, є нотаріально
посвідчені договори про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку та
затверджений виконкомом місцевої Ради
акт про прийняття будинку в
експлуатацію.

Таким чином, з моменту затвердження
виконавчим комітетом місцевої ради
народних депутатів акта державної
комісії про прийняття збудованого
громадянином у 1993 році житлового
будинку цей громадянин набув статусу
власника житлового будинку та згідно
зі статтею 86 Цивільного кодексу
Української РСР року він набув право в
межах, установлених законом, володіння,
користування й розпорядження цим
майном.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Стаття 1268 ЦК передбачає, що спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від
часу прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для
прийняття спадщини встановлюється
термін у шість місяців, який
починається з часу відкриття спадщини.

Згідно заповіту, посвідченого
державним нотаріусом Сьомої донецької
державної нотаріальної контори
Трофименко Л. Р. 14.10.2008 р. та
зареєстрованого в реєстрі за №2-1208 (а.с.
11), усе належну йому майно ОСОБА_5
заповідав сину - ОСОБА_1, позивачу по
справі, що підтверджується свідоцтвом
про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2,
актовий запис №1117 від 11.08.1960 р. Позивач
був зареєстрований та мешкав за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
домовою книгою на зазначене
домоволодіння (а.с. 18-20) та паспортом
НОМЕР_3 (а.с. 21).

У встановлений законом строк ОСОБА_1
звернувся до приватного нотаріуса
ОСОБА_10 із заявою про прийняття
спадщини, про що була заведена спадкова
справа за №12/2012.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальних дій від 12.06.2013 р. у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1 позивачу було відмовлено у
зв`язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_5 не
зареєстрував своє право власності на
зазначений житловий будинок .

Відповідно ч. 3 п. 23 Пленуму Верховного
суду України в Постанові №1 від 30.05.2008 р.
«Про судову практику у справах про
спадкування», у разі відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Судом встановлено, що будівництво
житлового будинку АДРЕСА_1, який є
об'єктом спадщини, відбувалось
відповідно до чинного на час його
будівництва законодавства на
відведеній у встановленому порядку
земельній ділянці на підставі наданого
виконавчим комітетом договору на право
побудови будинку та безстрокове
користування земельної ділянки (тобто
будинок не є самовільним будівництвом
у розумінні статті 105 ЦК Української
РСР) і що на момент смерті спадкодавця
цей будинок був повністю збудований і
прийнятий в експлуатацію, тому суд
приходить до висновку, що спірний
житловий будинок є об'єктом права
власності, у зв`язку з чим є правові
підстави для задоволення позову та
визнання за ОСОБА_1 права власності на
цей будинок у порядку спадкування за
заповітом

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати залишити за позивачем.

На підставі ст.ст. 331, 1216-1218,1261,1268-1270 ЦК
України, ч. 1 ст. 86 ЦК УРСР 1963 року, ч. 3 п. 23
Пленуму Верховного суду України в
Постанові №1 від 30.05.2008 р. «Про судову
практику у справах про спадкування»,
Указу Президії Верховної Ради СРСР від
26 серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків», Постанови Ради
Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року
«Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків», Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, та керуючись ст. ст.
10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання права власності на
житловий будинок в порядку спадкування
за заповітом - задовольнити в повному
обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок літ. А-1,
жилу прибудову літ. А-1-1, прибудову літ.
а3, тамбур літ. а4, загальною площею 81,4
м.кв., житловою площею 48,1 м.кв., та
господарські споруди: літню кухню літ.
Г, прибудову до літньої кухні літ. Г,
убиральню літ. З, зливну яму літ. С,
огородження № 4,8, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Ленінський районний суд м.
Донецьк шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
під час проголошення рішення у 10-ти
денний строк з дня отримання копії
рішення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Донецька
Шестопалова Я. В.