Справа № 161/5520/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Пахолюк А.М. Провадження №
22-ц/773/220/14 Категорія: 32 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І. Шевчук Л.Я.

при секретарі Семенюк О.А.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди за апеляційною
скаргою представника відповідачів
ОСОБА_6, ОСОБА_3 ОСОБА_9 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 24 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И ЛА:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 24 грудня 2013 року
даний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 суму
в розмірі - 9438 (дев'ять тисяч чотириста
тридцять вісім) грн. 94 коп. завданої
матеріальної шкоди, 10000 (десять тисяч)
грн. відшкодування за завдану моральну
шкоду, а всього на загальну суму 19438
(дев'ятнадцять тисяч чотириста
тридцять вісім) грн. 94 коп.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_1 406 (чотириста шість) грн.
відшкодування втраченого заробітку
внаслідок каліцтва та ушкодження
здоров'я, починаючи з 24.12.2013 року до
01.12.2014 року.

В решті вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення щомісячних
платежів - у межа суми платежу за один
місяць в розмірі - 406 (чотириста шість)
грн.. звернуто до негайного виконання.

Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням,
представник відповідачів ОСОБА_9 подав
апеляційну скаргу, покликаючись на
незаконність судового рішення через
неправильне застосування норм
матеріального, невідповідність
рішення суду обставинам справи, що
мають значення для справи, просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволені позову
відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав,
представник відповідача ОСОБА_4
частково підтримав, позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 апеляційну
скаргу заперечили.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Статтею 23 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдану майну фізичній або юридичній
особі, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 жовтня 2010 року відповідач ОСОБА_6
керуючи належним відповідачу ОСОБА_3
автомобілем «Деу Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 по
автомобільній дорозі
Луцьк-Ківерці-Маневичі 6 км +650 м скоїв
дорожньо-транспортну пригоду, наїхавши
на пішохода - позивача ОСОБА_1,
внаслідок чого остання отримала
тілесні ушкодження середньої тяжкості
і в подальшому їй встановлена 2 група
інвалідності, а з 1.12.2013 року - 3-тя група
інвалідності.

Постановою слідчого СВ Ківерцівського
РВ УМВС України від 16.01.2012 року, якою
закрито порушену по факту ДТП
кримінальну справу за ч.1 ст.286 КК
України у зв'язку з відсутністю в діях
ОСОБА_6 об'єктивної сторони складу
злочину, так як останній не мав
технічної можливості уникнути наїзду
на пішохода ОСОБА_1; висновком експерта
№58 від 19.07.2011 року, яким встановлено
наявність у позивача тілесних
ушкоджень середньої тяжкості;
довідками до акту огляду МСЕК №0105151 від
8.11.2012 року та №0060663 від 21.11.2013 року.

Внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 з 17.10.2010
року по 06.11.2012 року проходила
стаціонарне, а в подальшому
амбулаторне, лікування у різних
медичних закладах з приводу отриманих
внаслідок ДТП травм. За період
лікування позивач за власний рахунок
витратила на придбання ліків суму в
розмірі 4220,58 грн., що підтверджується
відповідними квитанціями.

Судом першої інстанції вірно визначено
характер завданих позивачу травм та
перелік ліків та інших медичних
препаратів, що були необхідні для
лікування та придбані позивачем, до
відшкодування підлягає вартість
понесених позивачем витрат на
лікування в розмірі 3938,94 грн.

Крім того, позивач має право на
відшкодування втрати працездатності з
07.11.2012 року (дати встановлення
інвалідності), а не з 17.10.2010 року (дати
заподіяння тілесних ушкоджень),
оскільки, згідно лікарняних листків
позивачу за період лікування
відшкодовувалася 100 % тимчасової втрати
працездатності. Підлягає стягненню
втрачений позивачем заробіток
внаслідок каліцтва становить 412 днів (з
07.11.2012 року до 24.12.2013 року - дня ухвалення
судом рішення) і розмір втраченого
заробітку становить 9214,12 грн.

Відповідно до вимог ст.1202 ЦК України
позивач також має право на стягнення з
відповідача ОСОБА_3 відшкодування
втрати працездатності у вигляді
щомісячного платежу в розмірі 680,25 грн.
з 24.12.2013 року (день постановлення
рішення у справі) до 01.12.2014 року
(кінцевий строк встановлення 3-ої групи
інвалідності). При цьому у разі
продовження інвалідності, позивач має
право на подальше стягнення таких
платежів.

За змістом ч.1,2 ст.1197 ЦК України розмір
втраченого фізичною особою внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я заробітку (доходу), що підлягає
відшкодуванню, визначається у
відсотках від середнього місячного
заробітку (доходу), який потерпілий мав
до каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності. Якщо
середньомісячний заробіток (дохід)
потерпілого є меншим від п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
розмір втраченого заробітку (доходу)
обчислюється виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати.

Ці висновки суду відповідають
встановленим обставинам справи,
перевірених належними та допустимими
доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала, якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Частинами 2-5 ст. 23 ЦК України
передбачено, що моральна шкода полягає,
зокрема, у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

При визначенні розміру моральної шкоди
судом першої інстанції враховано
обставини справи, характер та обсяг
завданих позивачу тілесних ушкоджень,
тривалість лікування, глибину душевних
та фізичних страждань і, виходячи з
цього, визначений судом розмір
відшкодування в сумі 10 000 грн.
відповідає вимогам розумності і
справедливості.

За таких обставин справи та відповідно
до зазначених норм матеріального і
процесуального права колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно визначив характер спірних
правовідносин, що виникли між
сторонами, перевірив належним чином
доводи позивача та відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України, дав належну оцінку
встановленим обставинам та наявним у
справі доказам, а тому дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що до
справи не залучена страхова компанія,
якою застрахована відповідальність
відповідача ОСОБА_3, не заслуговують на
увагу, оскільки всупереч вимогам ст. 60
ЦПК України зазначена обставина не
підтверджується будь-якими доказами.
Дані доводи апелянт обґрунтовує лише
тим, що автомобіль експлуатувався і,
оскільки забороняється експлуатація
транспортних засобів без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності, то
він був застрахований.

Що стосується факту грубої
необережності потерпілої під час
скоєння дорожньо - транспортної
пригоди, то ця обставина була врахована
при визначенні розміру відшкодування
щомісячних виплат, який було зменшено.

Таким чином доводи апеляційної скарги
були предметом розгляду судом першої
інстанції і не спростовують
обґрунтованих висновків суду.

Виходячи із зазначених ст. 303 ЦПК
України меж розгляду справи
апеляційним судом, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідачів ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 24 грудня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: