Справа № 530/2728/13-ц
Номер провадження 2/530/55/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року Зіньківський
районний суд Полтавської області в
складі: головуючого - судді Должко С.Р.,
при секретарі Кононець Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Зіньків справу за
позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Опішянської селищної ради,
Зіньківського району, Полтавської
області, третя особа орган опіки та
піклування Опішнянської селищної ради,
Зіньківського району, Полтавської
області про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
таким, що відбувся і дійсним та про
визнання права власності на нерухоме
майно, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Зіньківського районного
суду Полтавської області знаходиться
цивільна справа за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Опішянської селищної
ради, Зіньківського району,
Полтавської області, третя особа орган
опіки та піклування Опішнянської
селищної ради, Зіньківського району,
Полтавської області про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна таким, що відбувся і дійсним та
про визнання права власності на
нерухоме майно.

Заслухавши представника позивачів,
який підтримав позовні вимоги,
зачитавши заяву відповідача, який
позовні вимоги визнав в повному обсязі,
розглянувши наявні матеріали справи,
дослідивши та проаналізувавши
письмові докази по справі, і давши їм
належну оцінку суд знаходить, що
заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою…

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ст.316 ЦК України «Правом
власності є право особи на річ (майно),
особа здійснює відповідно до закону за
своєю волею...»

У відповідності до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п. 24
Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про
судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав
людини, передбачено - ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року
в с. Пишненки, Зіньківського району,
Полтавської області померла мати
позивачів, ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
ОСОБА_4. На день смерті ОСОБА_4
залишилося її спадкове майно, що
складається з садибного житлового
будинку за АДРЕСА_1, яким спадкодавець
ОСОБА_4 володіла на підставі договору
купівлі-продажу № Н-88 від 17 листопада
2000 року, укладеного між ОСОБА_4, як
покупцем, і продавцем ОСОБА_5, згідно
біржових торгів на Українській
універсальній біржі, зареєстрованого 28
листопада 2000 року в Полтавському
міжміському бюро технічної
інвентаризації в реєстрову книгу № 11,
за реєстровим № 1678.

Рішенням Зіньківського районного суду
Полтавської області від 29 березня 2005
року справа № 2-227 2005 року ОСОБА_4
позбавлено батьківських прав по
відношенню до малолітніх дітей: ОСОБА_1,
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а рішенням виконавчого
комітету Опішнянської селищної ради
Зіньківського району, як органу опіки і
піклування, від 11 квітня 2005 року № 1
опікуном малолітніх дітей ОСОБА_4
призначено їх бабу, ОСОБА_6. Рішенням
виконавчого комітету Опішнянської
селищної ради Зіньківського району від
15 жовтня 2008 року № 456 ОСОБА_6 надано
право опіки над житловим будинком за
АДРЕСА_1, право користування яким
належить малолітнім дітям ОСОБА_1,
ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Рішенням виконавчого
комітету Опішнянської селищної ради
Зіньківського району від 19 серпня 2009
року № 234 ОСОБА_4 надавався дозвіл на
передачу в дар неповнолітнім дітям
ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3
вищезазначеного житлового будинку, а
ОСОБА_6, як опікуну неповнолітніх дітей,
надавався дозвіл підписати договір
дарування житлового будинку на ім»я
дітей, але договір дарування так і не
був укладений.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частини 4 статті 1268
Цивільного кодексу України малолітня,
неповнолітня, недієздатна особа, а
також особа, цивільна дієздатність
якої обмежена, вважаються такими, що
прийняли спадщину. Неповнолітні особи
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і малолітня особа
ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли
спадщину своєї матері, спадкодавця
ОСОБА_4, у вигляді вищевказаного
садибного житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами,
а тому, 28 травня 2013 року їх опікун і
законний представник позивачів,
ОСОБА_6, в інтересах підопічних
звернулася до Опішнянської державної
нотаріальної контори Полтавської
області із заявою про видачу на їхні
імя свідоцтв про право на спадщину за
законом на садибний житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
за АДРЕСА_1.

Державний нотаріус Опішнянської
державної нотаріальної контори Піскун
А.Ю., розглянувши заяву, встановила, що
договір купівлі-продажу № Н-88 від 17
листопада 2000 року, посвідчений на
Українській універсальній біржі на
ім»я померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4
суперечить вимогам ст. 657 Цивільного
кодексу України, а саме:

«Згідно до ст. 657 Цивільного кодексу
України договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу
України у разі недодержання сторонами
вимог закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

Згідно п. 4 п.п. 4.15 гл. 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5,
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони та
арешту цього майна.

Згідно п. 4 п.п. 4.18 гл. 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
якщо до складу спадкового майна
входить нерухоме майно, що підлягає
реєстрації (за винятком земельної
ділянки), нотаріус виготовляє витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно. За відсутності у
спадкоємця необхідних для видачі
свідоцтва про право на спадщину
документів нотаріус роз»яснює йому
процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.»

Виходячи з викладеного, на підставі
вимог ст.ст. 220,657 Цивільного кодексу
України, п. 4 п.п. 4.15 п.п. 4.18 гл. 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, ст. 49 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом на
ім»я ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на
вищевказаний житловий садибний
будинок, яким фактично за життя
володіла спадкодавець ОСОБА_4 і який є
її спадковим майном, відмовила.

Таким чином, успадкувати в
нотаріальному порядку садибний
житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами, розташований на
АДРЕСА_1 спадкоємці ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 не мають змоги, так як
правовстановлюючий документ, який
посвідчує право власності їхньої
матері спадкодавця ОСОБА_4 на дане
нерухоме майно, належним чином не
оформлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного
кодексу України якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, суд
може визнати такий договір дійсним. У
цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

На час укладення договору
купівлі-продажу житлового будинку за
АДРЕСА_1 між спадкодавцем ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, укладеного і посвідченого 17
листопада 2000 року на Українській
універсальній біржі діяв Закон України
«Про товарну біржу».

Стаття 9 Закону передбачала, що член
товарної біржі має право сам або через
свого представника здійснювати
біржові операції на біржі.

Статтею 15 даного Закону передбачалося,
що біржовою операцією визнається
угода, що відповідає сукупності
зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою
купівлю-продаж, поставку, та обмін
товарів, допущених до обігу на товарній
біржі;

б) якщо її учасниками є члени
біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації
та зареєстрована на біржі не пізніше
наступного за дійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту
її реєстрації на біржі.

Біржові операції, дозволяється
здійснювати тільки членам біржі або
брокерам.

Таким чином письмовими доказами того,
що сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору купівлі-продажу
житлового будинку і відбулося повне
виконання договору є: біржовий
контракт № Н-88 від 17 листопада 2000 року,
сам договір купівлі-продажу № Н-88 від 17
листопада 2000 року, його державна
реєстрація в Полтавському міжміському
бюро технічної інвентаризації та
подальші дії покупця ОСОБА_4 по
володінню купленим нею нерухомим
майном.

25 червня 2013 року в ПП Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» виготовлено
технічний паспорт на садибний житловий
будинок за АДРЕСА_1, в якому зазначена
його вартість.

Згідно довідки Опішнянської селищної
ради Зіньківського району від 03.12.2013
року № 1321 вище зазначений садибний
житловий будинок розміщений на
земельній ділянці площею 0.1200 гектара,
призначеній для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
була надана у користування ОСОБА_4
згідно рішення Опішнянської селищної
ради, не приватизована і відноситься до
земель комунальної власності
Опішнянської селищної ради,
Зіньківського району, Полтавської
області

Таким чином, на підставі
вищезазначеного договору
купівлі-продажу житлового будинку,
укладеного і посвідченого 17 листопада
2000 року на Українській універсальній
біржі, відповідно до чинного на день
укладення і посвідчення даної угоди
законодавства України, ОСОБА_4 фактично
набула право власності на житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами за АДРЕСА_1 і це нерухоме
майно є її спадщиною, яку фактично
прийняли її неповнолітні діти ОСОБА_1,
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які мають право
володіти цим нерухомим майном, але це
право не визнане у встановленому
законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів, а згідно п. 11 ч. 1 ст. 346
Цивільного кодексу України у разі
смерті власника право власності
припиняється.

За ч.І ст.181 ЦК України до нерухомих
речей (нерухоме майно, нерухомість)
належать земельні ділянки, а також
об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких є неможливим
без їх знецінення та зміни їх
призначення.

За ч.1ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів, а отже придбання ОСОБА_4
будинку (домоволодіння) по АДРЕСА_1
згідно письмово укладеного договору
куплі-продажу від 17.11.2000 року, який не
заборонений законом є підставою для
набуття позивачем права власності на
нього.

Згідно копії свідоцтва про смерть
НОМЕР_3, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4
року.

У відповідності до довідки №15 від 6.01.2014
року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Неповнолітні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, як спадкоємці за законом першої
черги спадкування за законом
спадкодавця ОСОБА_4, звертаються до
суду з позовом про визнання таким, що
відбувся і дійсним договору
купівлі-продажу, реєстровий № Н-88 від 17
листопада 2000 року, будинковолодіння за
АДРЕСА_1, укладеного між їхньою матір»ю
ОСОБА_4, як покупцем, і продавцем ОСОБА_5,
згідно біржових торгів на Українській
універсальній біржі, посвідченого 17
листопада 2000 року на Українській
універсальній біржі, зареєстрованого 28
листопада 2000 року в Полтавському
міжміському бюро технічної
інвентаризації в реєстрову книгу № 11,
за реєстровим № 1678, та визнання права
власності кожного з них на 1/3 частку
нерухомого майна, яке знаходиться в
будинковолодінні за АДРЕСА_1 і
позначене на плані земельної ділянки
технічного паспорта на садибний
житловий будинок відповідними
літерами, цифрами і знаками.

У спадкодавця ОСОБА_4 відсутні
спадкоємці за заповітом і за законом,
які подали нотаріусу заяву про
прийняття її спадщини.

Факт родинних відносин ОСОБА_4 та
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
підтверджується копіями свідоцтв про
народження, де в графі мати записано
«ОСОБА_4».

Згідно довідки №1321 від 03.12.2013 року,
виданої Опішнянською селищною радою,
Зіньківського району, Полтавської
області, вказано, що для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1,
лічиться земельна ділянка загальною
площею 0.12 га..

На основі викладеного та керуючись ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Опішянської селищної ради,
Зіньківського району, Полтавської
області, третя особа орган опіки та
піклування Опішнянської селищної ради,
Зіньківського району, Полтавської
області про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
таким, що відбувся і дійсним та про
визнання права власності на нерухоме
майно - задовольнити повністю.

Визнати дійсним та таким, що відбувся
договір купівлі-продажу, реєстровий №
Н-88 від 17 листопада 2000 року,
будинковолодіння за АДРЕСА_1, укладений
між членом біржі, ОСОБА_5, як продавцем,
і членом біржі ОСОБА_4, як покупцем,
згідно біржових торгів на Українській
універсальній біржі, посвідчений 17
листопада 2000 року на Українській
універсальній біржі, зареєстрований 28
листопада 2000 року в Полтавському
міжміському бюро технічної
інвентаризації в реєстрову книгу № 11,
за реєстровим № 1678.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний НОМЕР_4, жителькою
АДРЕСА_1 право власності на 1/3 частку
нерухомого майна, яке знаходиться в
будинковолодінні за АДРЕСА_1, яким за
життя володіла її мати спадкодавець
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року,
яке позначене на плані земельної
ділянки технічного паспорта ПП
Полтавське бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор» на
садибний житловий будинок
відповідними літерами, цифрами і
знаками, а саме: житлового будинку А-1,
сараю Б, сараю б, огорожа № 1, ворота
огорожі № 2, колодязь питний - К.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, жителем
АДРЕСА_1 право власності, на 1/3 частку
нерухомого майна, яке знаходиться в
будинковолодінні за АДРЕСА_1, яким за
життя володіла його мати спадкодавець
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року,
яке позначене на плані земельної
ділянки технічного паспорта ПП
Полтавське бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор» на
садибний житловий будинок
відповідними літерами, цифрами і
знаками, а саме: житлового будинку А-1,
сараю Б, сараю б, огорожа № 1, ворота
огорожі № 2, колодязь питний - К.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний № НОМЕР_2, жителькою
АДРЕСА_1 право власності, на 1/3 частку
нерухомого майна, яке знаходиться в
будинковолодінні за АДРЕСА_1, яким за
життя володіла її мати спадкодавець
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року,
яке позначене на плані земельної
ділянки технічного паспорта ПП
Полтавське бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор» на
садибний житловий будинок
відповідними літерами, цифрами і
знаками, а саме: житлового будинку А-1,
сараю Б, сараю б, огорожа № 1, ворота
огорожі № 2, колодязь питний - К.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області
С.Р.
Должко