Справа №295/2223/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

Головуючого судді Комісарчук О.В.

З участю секретаря Никончук М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Український промисловий банк, ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Укрпромбанк ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Дельта Банк про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 355/ФКВ-07 від 03.12.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Український промисловий банк та застосувати наслідки недійсності правочину, відповідно до чого позивач повинен повернути банку кошти, з урахуванням проведених виплат, в сумі 6171,30 доларів США, що еквівалентно 31165 грн. (6171,30х5,05 офіційний курс долара на момент підписання договору).

При цьому позивач зазначив, що відповідно до умов кредитного договору він отримав 28028,00 дол. США для придбання автомобіля, тобто на споживчі цілі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що банк надав споживчий кредит в іноземній валюті, однак зазначає що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня, а надання банком грошових коштів та проведення позивачем дій відносно виконання своїх зобовязань в іноземній валюті за своєю правовою природою є валютною операцією, які проводяться на підставі відповідної індивідуальної ліцензії ОСОБА_3 банку України. Крім того, зазначає, що умови споживчого договору є несправедливими, оскільки він не міг розраховувати на те, що співвідношення курсу валюти настільки змінеться, що його доходу не вистачатиме на погашення платежів за кредитом. Вказав, що він особисто не має індивідуальної ліцензії Нацбанку на використання іноземної валюти, як засобу платежу на території України.

В уточненій позовні заяві, яка була подана 24.02.2014 року, правовою підставою позову заявлено ч. 1 ст. 227 ЦК України, яка визначає, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензції) може бути визнаний судом недійсним (а.с.41-44).

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задоволити. Пояснив, що відповідачі не надали належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність у банківської установи ліцензії на проведення валютних операцій. Направлені ОСОБА_3 банком України копії банківських ліцензій не є належним доказом по справі, оскільки не завірені належним чином, а тому не можуть бути прийняті судом.

Представник ПАТ Дельта Банк ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та застосувати строк позовної давності, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду. Письмові заперечення приєднані до матеріалів справи (а.с.151-154).

Представник відповідача ТОВ Укрпромбанк та відповідач ліквідатор ТОВ Укрпромбанк ОСОБА_2 в судове засідання не зявлялись, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, що відповідно до ст. 169 ЦПК України є підставою для розгляду справи в їх відсутність.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Правові відносини між сторонами регулюються ст.ст. 192, 203, 526, 533, 1054 ЦК України, ст. ст. 47,49 Закону України Про банки та банківську діяльність, ст. 36 Закону України Про ОСОБА_3 України, Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Положенням ОСОБА_3 банку України від 14.10.2004 року №483.

Судом встановлено, що 03 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ Український промисловий банк було укладено кредитний договір № 355/ФКВ-07. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 грошові кошти в іноземні валюті в сумі 28028,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом.

Відповідач свої зобовязання за договором виконав, надавши позивачу кредит, що сторонами не заперечується.

Згідно Договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_6, укладеного 13.06.2010 року між ПАТ Дельта Банк, ТОВ Укрпромбанк та ОСОБА_3 банком України, право вимоги за кредитним договором № 355/ФКВ-07 від 03 грудня 2007 року, підписаним ОСОБА_1 та ТОВ Український промисловий банк, перейшло до ПАТ Дельта Банк (а.с. 168-173).

За клопотанням представника позивача до участі в якості співвідповідача було залучено ПАТ ДельтаБанк (а.с. 121-122).

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У своїх вимогах позивач посилається на порушення відповідачем - ТОВ Український промисловий банк норм діючого законодавства при наданні йому кредитних коштів в іноземній валюті, зокрема на порушення порядку проведення платіжних операцій сторонами в доларах США.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пунктом 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі потребують індивідуальної ліцензії.

Згідно з п. 1 листа ОСОБА_3 ОСОБА_6 України від 01.09.1994 р. №19013/2124 видавати кредити в іноземній валюті резидентам України може уповноважений банк України, в додатку до ліцензії якого передбачене таке право.

Як вбачається з представлених відповідачем документів ТОВ Український промисловий банк має банківську ліцензію за №67, видану ОСОБА_3 ОСОБА_6 України 13 грудня 2001 року, на здійснення банківських операцій з валютними цінностями, невід'ємною частиною є Дозвіл від 27 червня 2006 р. за № 67-5 та Додаток до дозволу, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати ТОВ Український промисловий банк з валютними цінностями (а.с. 134, 143-144).

Суд приймає ксерокопії вказаних документів як належні докази по справі, оскільки вони направлені до суду уповноваженим державним органом на їх видачу та відповідають вимогам ст. 64 ЦПК України. Посилання представника позивача, що вказані документи є неналежними доказами, оскільки не засвідчені належним чином, не відповідають вимогам закону та не заслуговують на увагу, оскільки письмовим доказом можуть бути копії документів. Оригінали документів витребуються судом виключно за клопотанням сторони у спорі. Таке право представнику позивача було розяснено в судовому засіданні, але він ним не скористався.

Відповідно до ст. ст. 47,49 Закону України Про банки та банківську діяльність на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик. Коштами, відповідно до даного Закону є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленти.

Оскільки згідно з нормами вказаного вище Декрету операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу, а даний дозвіл було надано ТОВ Український промисловий банк, суд вважає, що порушень діючого законодавства з боку відповідача щодо проведення ним банківських операцій в іноземній валюті, а саме: в доларах США при укладанні кредитного договору з ОСОБА_1 не було допущено.

Суд також вважає безпідставними доводи позивача щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій та використання іноземної валюти як засіб платежу, оскільки ст. 13 вищезгаданого Декрету уповноважені банки, які отримали від ОСОБА_3 ОСОБА_6 України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи. Таким чином, отримання банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на здійснення з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті не потребується.

Положенням ОСОБА_3 ОСОБА_6 України від 14.10.2004 року за №483 передбачено можливість використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Виходячи з наведеного, погашення заборгованості в іноземній валюті за кредитним договором не суперечить діючому законодавству.

Таким чином, правових перешкод для того, щоб ТОВ Український промисловий банк укладав кредитний договір та видавав кредити в іноземній валюті, немає.

Відповідно до статті 36 Закону України Про ОСОБА_3 банк України офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється ОСОБА_3 банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються ОСОБА_3 банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Зі змісту п. 7.1. укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що шляхом підписання цього Договору Позичальник підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування та отримання копії відповідного листа-повідомлення про умови кредитування банку, за яким надається цей Кредит (а.с. 157). Згідно п. 29 Листа-повідомлення про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту по банківському продукту Авто в кредит передбачено, що валютні ризики, що притаманні кредитам, отриманим в іноземній валюті, збитки від настання яких відшкодовуються за рахунок Позичальника, а саме зміна курсу обміну валюти протягом дії кредитного договору.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, позивач прийняв на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мав будьяких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем також не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України, вбачається, що відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Крім того, позивач ОСОБА_1 згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Відповідно до п.6 ст.14 Закону України Про захист прав споживачів, у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався, отже, оцінюючи всі фінансові ризики, ОСОБА_1 не відмовився від отримання кредитних коштів саме в валюті доларах США.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час укладання сторонами кредитного договору відповідачем було дотримано всіх вимог, які є необхідними для дійсності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за безпідставність, підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 169, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору № 355/ФКВ-07 від 03.12.2007 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Комісарчук