У Х В А Л А

3 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Лесько А.О.,

суддів:
Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Олійник А.С.,

розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 1 липня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права власності на
майно подружжя, визнання права
власності на майно в порядку
спадкування за законом, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року позивачі звернулися до
суду з указаним позовом, просили
визнати житловий будинок АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ
частину зазначеного будинку, визнати
за ОСОБА_4 право власності на частину
будинку в порядку спадкування за
законом; визнати видане ОСОБА_5
свідоцтво про право на спадщину за
законом недійсним.

Свої вимоги мотивували тим, що за час
перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6 подружжям збудовано
житловий будинок АДРЕСА_1. Право
власності на зазначений будинок було
оформлено на ОСОБА_6

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6
його дочка ОСОБА_4 прийняла спадщину
шляхом фактичного вступу у володіння
спадковим майном, однак свідоцтво про
право на спадщину 21 травня 2004 року
видано сину померлого - ОСОБА_5

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 29
лютого 2012 року позов задоволено.

Визнано право спільної сумісної
власності ОСОБА_3 на житловий будинок
АДРЕСА_1 загальною площею 208,0 кв.м., у
складі трьох жилих кімнат площею 78,8
кв.м і кухні, загальною вартістю 61 541
грн.

Поділено житловий будинок АДРЕСА_1
визнано ідеальну частку ОСОБА_3 у
вказаному майні у розмірі Ѕ житлового
будинку загальною площею такої частки -
104,0 кв.м, жилої площі частки - 39,4 кв.м, її
загальною вартістю 30 770 грн 50 коп.

Визнано право спільної часткової
власності ОСОБА_3 на Ѕ
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

Визнано право спільної часткової
власності ОСОБА_4 у порядку спадкування
за законом на ј житлового будинку
АДРЕСА_1 загальною площею такої частки
52,0 кв.м, житлової площі даної частки - 19,7
кв.м, загальною вартістю 15 385 грн 25 коп.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 21 травня
2004 року, видане ОСОБА_5 державним
нотаріусом Миколаївської державної
нотаріальної контори, яке
зареєстровано у реєстрі за № 1224.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 25 квітня 2013 року рішення
суду першої інстанції у частині
визнання права власності за ОСОБА_4 у
порядку спадкування за законом на ј
житлового будинку АДРЕСА_1 загальною
площею частки 52,0 кв.м, жилою площею
частки - 19,7 кв.м., загальною вартістю 15 385
грн 25 коп. скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в позові у цій
частині.

Рішення суду першої інстанції у
частині визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом від 21
травня 2004 року, видане ОСОБА_5 державним
нотаріусом Миколаївської державної
нотаріальної контори, яке
зареєстровано у реєстрі за № 1224,
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про визнання зазначеного
свідоцтва недійсним у Ѕ частині.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 липня 2013 року рішення
апеляційного суду Львівської області
від 25 квітня 2013 року залишено без змін.

У листопаді 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про перегляд
ухвали суду касаційної інстанції від 1
липня 2013 року з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, а саме: ст. ст. 261, 267 ЦК
України.

Відповідно до п. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013 року у справі за
позовом про визнання права власності в
порядку поділу спільного майна
подружжя.

За змістом п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, може бути подана за
сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин. Під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Постановляючи ухвалу від 11 вересня 2013
року (справа № 6-30143св13), яку надано
заявником як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, виходячи із обставин справи та
наданих сторонами доказів, погодилась
із висновком суду апеляційної
інстанції про відмову в позові про
визнання права власності в порядку
поділу спільного майна подружжя із тих
підстав, що позивач не довів поважності
причин пропуску строку позовної
давності.

Постановляючи ухвалу від 1 липня 2013
року, яку просить переглянути заявник,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погодилась із висновком
апеляційного суду про те, що строк
позовної давності ОСОБА_3 не пропущено,
оскільки відсутні докази на
підтвердження того, що вона довідалась
про порушення свого права за межами
строку позовної давності.

Таким чином, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 липня 2013 року та 11 вересня 2013
року постановлені у справах за
подібних правовідносин, але за різних
фактичних обставин справи, із них не
вбачається неоднакового застосування
судом касаційної інстанції ст. ст. 261, 267
ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання права власності на майно
подружжя, визнання права власності на
майно в порядку спадкування за законом,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, за заявою
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 липня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.О.
Лесько

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

А.С. Олійник