Номер провадження № 22-ц/785/1990/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Гайворонського
С.П.

- Бабія А.П.

при секретарі - Стадніченко
А.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про
переведення на кредитора прав та
обов'язків співвласника - боржника, та
зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про виключення кімнати НОМЕР_4 в
будинку АДРЕСА_1 з опису майна, на яке
може бути звернено стягнення, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 (діючого в інтересах ОСОБА_3) на
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 05 грудня 2013 року, -

встановила:

05 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
Іллічівський міський суд з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 з залученням у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Відділу державної виконавчої служби
Іллічівського міського управляння
юстиції Одеської області про
переведення на кредитора прав та
обов'язків співвласника боржника
(а.с.2-5).

Позивач просив суд:

Визнати кімнату НОМЕР_4, що знаходиться
в АДРЕСА_1, - спільною сумісною
власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4;

Встановити, що частка ОСОБА_4 у спільній
сумісній власності на кімнату НОМЕР_4,
що знаходиться в АДРЕСА_1, складає 1/2;

Перевести на ОСОБА_3 право власності
співвласника - боржника ОСОБА_4 та
визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частку кімнати НОМЕР_4, що знаходиться в
АДРЕСА_1;

Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/2
частку вказаної кімнати;

Перерахувати заборгованість ОСОБА_4
перед ОСОБА_3 шляхом зменшення її на
64000,00 грн., що становить суму вартості
переведеного майна;

Встановити, що з урахуванням
перерахунку заборгованість ОСОБА_4
перед ОСОБА_3 у відповідності до
рішення апеляційного суду Одеської

області від 29.01.2013 р. становить 85357,39
грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував
тим, що 12 лютого 2009 року, приблизно
о 9 годині ранку водій ОСОБА_4, маючи
посвідчення водія категорії «В», «С»,
«Е», на підставі тимчасового
реєстраційного талону, управляв
технічно справним вантажним
автомобілем марки MAN, державний
Реєстраційний номер НОМЕР_1, з
напівпричепом «LAG 0.3.38 КHSL», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, належний
на підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ОСОБА_8, рухався в
населеному пункті по правій полосі
автодороги
Одеса-Білгород-Дністровський, не
вибрав безпечну швидкість руху, не
дотримуючись безпечної дистанції,
виїхав на зустрічну полосу руху, де
допустив зіткнення з автобусом БАЗ 07
9.04, державний реєстраційний номер
НОМЕР_3, належний на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
ОСОБА_9 під керуванням ОСОБА_3, який
рухався у зустрічному напрямку в бік
міста Одеси.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди він ОСОБА_3 - отримав тяжкі
тілесні ушкодження, що призвели в
(подальшому до ампутації лівої нижньої
кінцівки на рівні стегна.

Постановою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 30 серпня 2011
року ОСОБА_4 був звільнений від
кримінальної відповідальності на
підставі ст.ст. 1,6,8-9,12 Закону України
«Про амністію у 2011 році», а кримінальну
справу за його обвинуваченням за ч. 2 ст.
286 КК України закрито.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 29.01.2013 року на його користь
стягнуто 150 000 грн. моральної шкоди.

13.03.2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Іллічівського міського управління
юстиції Одеської області Ісуповою Н.В.
відкрито виконавче провадження про
примусове виконання відповідного
виконавчого листа.

Разом з тим, рішення суду до тепер не
виконано.

Між тим, ОСОБА_4, з 28.09.1996 р. по 31.03.2013 рік
перебував у шлюбі з ОСОБА_5

В період шлюбу ОСОБА_5 набула права
власності на кімнату НОМЕР_4, що
знаходиться в АДРЕСА_1, на підставі
договору купівлі-продажу, укладеного
між нею і відкритим акціонерним
товариством «Чорноморгідробуд» 20.06.2007
року, посвідченого приватним
нотаріусом Іллічівського міського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_12 та зареєстрованого в реєстрі за
№ 8860.

Вказана кімната складається в цілому з:
жилої 15,9 кв.м., шафи 0,5 кв.м., із
загального користування: коридори,
кухні, вбиральні, душові, сходові
клітини, - площею 7,7 кв.м., загальною
жилою площею 15,9 кв.м,

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві власності незалежно від того, що
один з них не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Таким чином, вказана кімната є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Посилаючись на норми ст. ст. . 366 і 371 ЦК
України позивач вважав, що має право на
подання заявлених позовних вимог.

Позивач стверджував що, статтею 70 СК
України передбачено, що у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Крім того, відповідно до п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України за № 20
від 22.12.1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» розглядаючи
позови, пов'язані з спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є: майно,
нажите подружжям за час шлюбу.

Частка учасника спільної сумісної
власності визначається при поділі
майна, виділі частки з спільного майна,
зверненні стягнення на майно учасника
спільної власності за його боргами,
відкритті після нього спадщини.
Враховуючи те, що виділ в натурі частки
із спільного майна неможливе, ОСОБА_4
продати свою частку у праві спільної
сумісної власності з направленням суми
виторгу на погашення боргу
відмовляється, ОСОБА_5 придбати частку
божника ОСОБА_4 не бажає, у нього нічого
не залишається, як просити суд
перевести на нього права та обов'язки
співвласника-боржника з проведенням
відповідного перерахунку боргу.

Для нього ці кошти, які має сплатити
йому ОСОБА_4, мають певне і суттєве
значення, оскільки він і сьогодні
потребує медичної допомоги, не
вирішеними питаннями залишаються
протезування, реабілітація.

На даний момент часу сума боргу
залишається 149 357,39 грн. (150 000, 00 - 69, 88
грн. (сума, яка стягнута в ході
примусового виконання рішення суду) -
572,73 грн. (добровільне виконання
боржником).

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 20 від
22.12-1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» вирішуючи
питання про грошові стягнення у
справах за позовами про захист права
приватної власності на майно, суди
мають виходити з того, що вартість
спірного майна визначається за
погодженням сторін, а за його
відсутністю - за дійсною вартістю майна
на час розгляду спору. Під дійсною
вартістю розуміється грошова сума, за
яку майно може бути продано в даному
населеному пункті чи місцевості. Для
її визначення при необхідності
призначається експертиза.

Він вважав що дійсна вартість кімнати,
що є предметом даного спору, на момент
подачі позову складає 128 000 грн., і її 1/2
частка - 64 000 грн.

У випадку переведення на нього прав та
обов'язків співвласника-боржника, борг
підлягає перерахуванню шляхом
зменшення його на 64000, 00 грн. та з
урахуванням сплачених сум становить 85
357, 39 грн. (149357, 39 - 64000, 00).

15.10.2013 року відповідачка по справі,
ОСОБА_5, подала в суд зустрічну позовну
заяву до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з залученням
третіх осіб: служби у справах дітей
Іллічівської міської ради Одеської
області, відділу державної виконавчої
служби Іллічівського міського
управління юстиції Одеської області, -
про виключення: кімнати НОМЕР_4 в
АДРЕСА_1 з опису майна, на яке може бути
звернено стягнення (а.є.54-57).

ОСОБА_5 просила суд:

Визнати кімнату НОМЕР_4 в АДРЕСА_1
особистою власністю ОСОБА_5.

Виключити кімнату НОМЕР_4 в АДРЕСА_1 з
опису майна, на яке може бути звернене
стягнення за зобов'язаннями ОСОБА_4
перед ОСОБА_3.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5 ОСОБА_4 про
переведення на кредитора прав та
обов'язків співвласника-боржника -
відмовити.

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
обґрунтовувала тим, що згідно з ч. І ст.
371 ЦК України кредитор може пред'явити
позов до боржника про виділ частки із
спільного майна в натурі для звернення
стягнення на неї, у разі недостатності
у боржника іншого майна, на яке може
бути звернене стягнення.

У відповіді в.о. начальника управління
державної виконавчої служби О.І.
Погребняка від 16.07.2013 р., яка надана
позивачем до суду, зазначено, що
відповідно до вимог ст. 68 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі відсутності в боржника коштів на
рахунках у банках чи інших фінансових
установах, відсутності чи
недостатності майна боржника для
покриття в повному обсязі належних до
стягнення сум, стягнення звертається
на заробітну плату, пенсію та інші
доходи боржника.

Заподіювач шкоди ОСОБА_4 працює у ФОП
ОСОБА_14 та зі своїх доходів щомісячно
сплачує позивачу кошти у розмірі 300
(триста) гривень (про що до суду
надаються копії квитанцій), починаючи з
квітня 2013 р., коли ОСОБА_4 був звільнений
з-під варти, звільнений від
кримінальної відповідальності та
почав працювати.

Крім того, ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_3 26 500
двадцять шість тисяч шістсот) гривень
на лікування після ДТП та перевів на
банківський рахунок 4500 (чотири тисячі
п'ятсот) гривень.

За зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладене лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі .

Спірну однокімнатну квартиру
неможливо передати для виконання
обов'язку перед потерпілим або
кредитором у зв'язку з неподільністю
нерухомого майна в натурі. Неподільна
річ може бути залишена в позивача за
умови, що він внесе на депозит суду
грошову суму, яка відповідає частині
речі, яка належить другому з подружжя і
повинна бути конфіскована. Позивач
(ОСОБА_3) ніяких коштів на депозитний
рахунок суду не вносив.

Відповідно до ч. З ст.73 Сімейного
кодексу накладання стягнення на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя при відшкодуванні шкоди,
заподіяної злочином одного з подружжя,
можливо, якщо буде встановлено, що це
майно було набуте за кошти, які набуті
злочинним шляхом. Це повинно бути
встановлено вироком суду за
кримінальною справою за звинуваченням
чоловіка, визнаного винним в скоєнні
злочину.

Постановою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 30 серпня 2011
р., рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 29.01.2013 р. та ніякими іншими
судовими рішеннями не було
встановлено, що кімната НОМЕР_4 в
будинку АДРЕСА_1 була придбана за кошти,
набуті злочинним шляхом ОСОБА_4

Той з подружжя, хто заподіяв шкоду
майну або особі іншого громадянина,
державі, сам несе відповідальність
перед ними, якщо це не витікає з
кримінальної справи.

Тому за вимогою потерпілого стягнення
може бути накладено лише на майно
дружини чи чоловіка, заподіювача шкоди.

Право власності на кімнату НОМЕР_4 в
АДРЕСА_1 зареєстровано на дружину
боржника, яка не є стороною виконавчого
провадження та судової справи, рішення
по якій виконується.

ОСОБА_5, не є заподіювачем шкоди
позивачу і не може нести
відповідальність за шкоду, яку завдав
ОСОБА_4

Якщо вироком суду був задоволений
цивільний позов потерпілого в частині
відшкодування шкоди або застосована
конфіскація майна засудженого, на
виконання цієї частини вироку було
описано майно засудженого, на яке
претендує як на частку в спільнім майні
подружжя, то цей із подружжя має право
на виключення цього майна з акта опису
шляхом подання позову до суду. Таке
право має той з подружжя, який не є
заподіювачем шкоди.

Кімната НОМЕР_4 в АДРЕСА_1 була придбана
ОСОБА_5 1.1. 20 червня 2007 р. на кошти у
розмірі 4 902,40 грн. (чотири тисячі
дев'ятсот дві) гривні 40 копійок, які
надала їй в борг її мати ОСОБА_15, про що
до суду надаються копії договору займу
та розписка про те, що ОСОБА_5 повернула
матері борг коштами, які належали їй
особисто.

Відповідно до п. З ч. І ст. 57 Сімейного
кодексу особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

Разом з ОСОБА_5 у кімнаті НОМЕР_4 в
АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають
малолітні діти - ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, неповнолітня
ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_3.

19 березня 2013 р. за рішенням
Іллічівського міського суду м. Одеси
шлюб ОСОБА_5 із ОСОБА_4 було розірвано,
діти проживають разом із ОСОБА_5

ОСОБА_4 добровільно сплачує на дітей
аліменти кожний місяць у розмірі 900
(дев'ятсот) гривень (по 300 гривень на
кожну дитину).

Частинами 3, 4 ст. 29 ЦК України визначено,
що місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років
та місцем проживання фізичної особи,
яка не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей"
визначено, що для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

Держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей під час вчинення
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме стягнення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
чинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
відповідно до закону.

У випадку наявності будь-якої правової
колізії, неповноти, нечіткості або
суперечливості законодавства, що
регулює спірні правовідносини, які
стосуються інтересів дитини, суд
відповідно до вимог ст. 8 ЦПК України та
ст. 3 конвенції «Про права дитини"
повинен надавати перевагу як
найкращому забезпеченню інтересів
дитини. У тому числі це стосується й
положень такого підзаконного
нормативно-правового акту як
Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Конвенції «Про
права дитини», схваленої резолюцією 4 4
сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25
від 20 листопада 1989 року і
ратифікованої постановою Верховної
Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991
року, держава Україна взяла на себе
зобов'язання забезпечити всі права,
передбачені цією Конвенцією, за
кожною дитиною, яка перебуває в межах
її юрисдикції, без будь-якої
дискримінації незалежно від раси,
кольору шкіри, статі, мови, релігії,
політичних або інших переконань,
національного, етнічного або
соціального походження, майнового
стану, стану здоров'я і народження
дитини, її батьків чи законних опікунів
або яких-небудь інших обставин. В
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 224 ЦК України
правочини стосовно нерухомого майна,
право користування частиною якого мали
неповнолітні на той час діти, вчинені
без дозволу органу опіки та піклування,
є нікчемними.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6
підтримав вимоги позову свого
довірителя і просив їх задовольнити,
заперечував проти вимог зустрічного
позову.

ОСОБА_5 і її довірена особа ОСОБА_19
заперечували проти вимог позову
ОСОБА_3, просили відмовити в їх
задоволенні, та задовольнити вимоги
зустрічного позову.

ОСОБА_4 проти вимог позову заперечував,
пояснив суду, що в шлюбі він і його
колишня дружина в 2007 році
приватизували кімнати НОМЕР_4 і НОМЕР_5
в гуртожитку ВАТ «Чорноморгідробуд», в
будинку АДРЕСА_1. Він оформив на себе
кімнату НОМЕР_5, а ОСОБА_5 - кімнату
НОМЕР_4. Літом 2009 року він свою кімнату
«подарував» ОСОБА_20, а виручені від
«подарунку» гроші витратив на
відшкодування шкоди заподіяної ОСОБА_3
в ДТП. При оформленні зазначених
кімнат, він на себе оформив кімнату
НОМЕР_5, як 1/2 частку спільного майна
подружжя. До кімнати НОМЕР_4 він
відношення не має, а тому що то особиста
власність його колишньої дружини.
Просив відмовити в задоволенні вимог
позову ОСОБА_3

Представники третіх осіб по справі в
судове засідання не з'явились, але
подали суду письмові заяви, в яких
просили розглядати справу без їх
участі (а. с. 82, 113, 116) .

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 05 грудня 2013 року
відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні
позову.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволений
частково, щодо вимог викладених в
пунктах 1,4 і 5 позову, а в інших вимогах
відмовлено.

Скасовано ухвалу суду від 08 серпня 2013
року про, накладення арешту на
кімнату НОМЕР_4 в АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_5 на праві власності.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким
задовольнити в повному обсязі позовні
вимоги позивача, а в задоволенні
зустрічного позову відмовити в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах скарги і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3
постраждав від ДТП в якому був винний
ОСОБА_4, що підтверджується Постановою
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 30.08.2011 року
(а.с.8-10).

Факт стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 моральної шкоди 150 000 гривень
підтверджується ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 29.01.2013 року
(а.с. 11-13) .

13.03.2013 року відділом державної
виконавчої служби Іллічівського
міського управління юстиції Одеської
області було відкрито виконавче
провадження щодо стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 150 000 гривень моральної
шкоди (а.с. 16).

Головним управлінням юстиції в
Одеській області (Управління державної
виконавчої служби) було перевірено
майновий стан ОСОБА_4, в процесі якого
ніякого майна, яке б належало боржнику
виявлено не було, про що був письмово
сповіщений позивач ОСОБА_3 листом від
16.07.2013 року (а.с.17-18).

Рішенням Іллічівського міського суду
від 19.03.2013 року шлюб між ОСОБА_5 було
розірвано (а.с.70).

З 28.10.2009 року ОСОБА_4 був зареєстрований
в кімнаті НОМЕР_4 будинку АДРЕСА_1,
знятий з реєстрації 21.05.2013 року (а.с.90-92).

За договорами купівлі-продажу від
20.06.2007 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 купили у ВАТ
«Чорноморгідробуд» відповідно кімнати
НОМЕР_5 і НОМЕР_4 в гуртожитку, будинок
АДРЕСА_1 (а.с.87-89,93).

28.07.2009 року за договором дарування
ОСОБА_4 подарував ОСОБА_20 кімнату
НОМЕР_5 в будинку АДРЕСА_1, при цьому
ОСОБА_5, дала письмову згоду на
відчуження цієї кімнати, як спільної
власності (а.с.93).

У відповідності з технічним паспортом
№ 643-н-17-8 від 22.05.2007 року, кімната НОМЕР_4
в житловому будинку АДРЕСА_1 належить
на праві приватної власності ОСОБА_5
(а.с. 87,88).

Відповідно довідки № 90 від 21.10.2013 року
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Промінь» в
квартирі НОМЕР_4 будинку АДРЕСА_1
мешкають, ОСОБА_5, діти - ОСОБА_18,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_5 і
ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.84).

ОСОБА_5 в суді пояснила, що при
приватизації - викупі кімнати НОМЕР_4
гроші їй позичила її рідна мати -
ОСОБА_15

Опитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_15 пояснила, що дійсно в 2007
році позичила дочці ОСОБА_5 5000 гривень
на оформлення викупу квартири. В 2010
році дочка вернула їй борг.

Згідно ст. 70 Сімейного Кодексу України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Суд першої інстанції обґрунтовано
звернув увагу на ту обставину, що між
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 була домовленість ще
20.06.2007 року при оформленні приватизації
кімнат НОМЕР_4 і НОМЕР_5, в яких
проживала їх сім'я, за цією
домовленістю кімната НОМЕР_4 була
оформлена у власність ОСОБА_5 (а.с.88), а
кімната НОМЕР_5 - у власність ОСОБА_4
(а.с.93), тобто із сумісної власності
кожний із них отримав по 1/2 частини.

Згідно ст. 68 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
відсутності в боржника коштів на
рахунках у банках чи інших фінансових
установах, відсутності чи
недостатності майна боржника для
покриття в повному обсязі належних до
стягнення сум, стягнення звертається
на заробітну плату, пенсію та інші
доходи боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 73 CK України при
відшкодуванні шкоди, завданої злочином
одного із подружжя, стягнення може бути
накладено на майно подружжя, набуде під
час шлюбу, якщо рішенням суду
встановлено, що це майно було придбано
на кошти, здобуті злочинним шляхом.

Даних які б підтверджували, що спірне
майно було придбано на кошти, здобуті
злочинним шляхом в матеріалах справи
не має.

Статтею 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»
визначено, що для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Посадові особи органів опіки та
піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.

Держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей під час вчинення
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав іохоронюваних
законом інтересів дітей відповідно
закону.

Відповідно до положень ст. ст. 2, 3
Конвенції «Про права дитини», держава
Україна взяла на себе зобов'язання
забезпечити всі права, передбачені
цією конвенцією, за кожною дитиною, яка
перебуває в межах її юрисдикції без
будь-якої дискримінації. В усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питанням соціального забезпечення
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється, як найкращому
забезпеченню інтересів дітей.

При таких даних суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що не має правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Крім того зі змісту позовної заяви та
матеріалів справи вбачається, що
позивач просив задовольнити його
позовні вимоги про переведення на
кредитора прав та обов'язків
співвласника боржника.

Між тим такий спосіб захисту прав, як
переведення на кредитора прав та
обов'язків співвласника боржника
цивільне законодавство України не
передбачає.

Враховуючи все вищевикладене колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
(діючого в інтересах ОСОБА_3) -
відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 05 грудня 2013 року
по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про переведення на
кредитора прав та обов'язків
співвласника - боржника, та зустрічний
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
виключення кімнати НОМЕР_4 в будинку
АДРЕСА_1 з опису майна, на яке може бути
звернено стягнення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В. А. Станкевич

Судді :
А.П. Бабій

С.П.
Гайворонський