Справа № 444/3682/13-ц
Провадження № 2/444/110/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

27 лютого 2014 року Жовківський районний
суд Львівської області у складі

головуючого судді
Ясиновський Р. Б.,

при секретарі Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Жовкві
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася в суд з до
відповідача позовом про поділ майна.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що
Вона та Відповідач ОСОБА_2, перебували у
шлюбі з 25.11.1995р. по 21.09.2011р.. 25.11.1995р. шлюб
було зареєстровано офіційно, відділом
РАГС Галицького району м.Львова, про що
зроблено актовий запис №406. Поступово,
відносини між Позивачем та
Відповідачем почали погіршуватись, що
в подальшому призвело до розірвання
шлюбу. Рішенням Жовківського районного
суду Львівської області від 21.09.2011 р.
шлюб було розірвано. В шлюбі, у них
народилась донька - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Також, під час перебування
у зареєстрованому шлюбі, 14 липня 2005
року, вони спільно придбали квартиру,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
вищенаведене майно нажите ними за час
перебування в шлюбі, не є об'єктом
вилученим з цивільного обороту,
відповідно воно належить до об'єктів
права спільної сумісної власності.
Оскільки Відповідач не визнає її права
на вищенаведене майно, та не бажає
розділити його за взаємною згодою, вона
бажає розділити дане майно за рішенням
суду. Також зазначає, що у неї та
Відповідача є спільна неповнолітня
дочка, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н, яка
проживає з нею, та повністю знаходиться
на її утриманні. Відповідач після
розірвання шлюбу ніколи не надавав і не
надає жодних коштів, для утримання
дитини та забезпечення її розвитку, не
цікавиться її життям та фактично не
підтримує з дитиною жодних стосунків.
Зважаючи на це, вважає, що її частка в
спільному майні повинна бути збільшена
з 1/2 до 2/3.. У зв'язку з чим вона
звернулась до суду та просить
збільшити з 1/2 до 2/3 частку ОСОБА_1 у
спільному майні - квартирі, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
визнати за ОСОБА_1, право власності на 23
ідеальних частки квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
визнати за ОСОБА_2, право власності на 13
ідеальну частку квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, однак, представник позивачки
ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі, з
підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судові засідання жодного
разу не з'явився, хоча про дату, час та
місце розгляду справи був належним
чином повідомлений, що підтверджується
рекомендованими повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Відповідачем неодноразово
направлялись до суду телеграми про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
його хворобою. Однак, відповідачем на
підтвердження даного клопотання
жодного разу не представлено належних
доказів.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України, у разі
повторної неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення). А тому суд
вважає можливим постановити по справі
заочне рішення.

Оскільки сторони в судове засідання не
з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК
України фіксація судового засідання з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, дослідивши матеріали справи
та перевіривши їх доказами, а відтак,
з'ясувавши дійсні обставини справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги належить частково задовольнити
з наступних підстав.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року №11 роз'яснено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Не належить до спільної
сумісної власності: майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу,
набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто та ін.

Судом встановлено, що сторони
зареєстрували шлюб 25.11.1995 року у
відділі РАГС Галицького району м.
Львова, про що зроблено актовий запис №
406. Даний шлюб розірвано за рішенням
Жовківського районного суду
Львівської області від 21.09.2011 року №
2-1386/11 ,що підтверджується копіє даного
рішення в матеріалах справи /а.с. 7/.

З договору купівлі продажу квартири
вбачається, що відповідач ОСОБА_2,
перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з
позивачкою, 14 липня 2005 року купив
квартиру АДРЕСА_1

З копії зави посвідченою приватним
нотаріусом вбачається, що позивачка
ОСОБА_1 дала згоду на, той час своєму
чоловікові, ОСОБА_2 на купівлю квартири,
яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1

А від так, суд прийшов до переконання,
що квартиру АДРЕСА_1, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до частини другої та
третьої вищевказаної статті, при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

З матеріалів справи вбачається, що
після розірвання шлюбу, позивачка,
відповідач та їхня неповнолітня дитина
залишились проживати в одній квартирі,
а тому, суд вважає, що дитина проживає
разом як з позивачкою, так і
відповідачем. Як позивачка та і
відповідач здійснюють матеріальне
забезпечення дитини.

Позивачка покликається в своїй
позовній заяві на те, що відповідач
зовсім не бере участі в утриманні
дитини, не надає коштів на її утримання,
однак суду не представлено жодних
доказів на підтвердження таких
пояснень, зокрема позивачкою не подано
доказів чи зверталася вона з позовом
про стягнення аліментів, чи такі
стягуються, не здобуто таких докахів і
в судовому засідані.

А відтак, будь яких обставин, які б
давали можливість суду відступити від
засади рівності часток подружжя, суд не
вбачає.

За принциповими положеннями ст.ст. 10,11
ЦПК України, які встановлюють
змагальність та диспозитивність
цивільного процесу, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, визначаючи коло
доказів, які надаються суду, відповідно
до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Особи, які беруть
участь у справі, розпоряджаються
своїми правами щодо предмету спору на
власний розсуд.

Позивачкою клопотань про витребування
доказів для підтвердження своїх вимог -
заявлено не було.

Суд постановляє рішення в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Враховуючи, що позивачкою не було
надано допустимих та належних доказів
на підтвердження частини своїх
позовних вимог, суд вважає, що позовні
вимоги слід частково задовольнити.

Також, відповідно до ст.88 ЦПК України
стороні, якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Тому суд
прийшов до висновку, що з позивачки в
користь держави слід стягнути 181,75 грн.
недоплаченого судового збору. З
відповідача в користь держави підлягає
стягненню судовий збір в сумі 681,76 грн..

Зібрані по справі докази, оцінені судом
належним чином кожен окремо на їх
достовірність та допустимість, а також
їх достатність та взаємний зв'язок у
сукупності, встановлені судом
обставини свідчать про те, що у суду є
всі підстави для часткового
задоволення позову ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209 ч. 3,
212-215, 226-229 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає та зареєстрована
АДРЕСА_1, НОМЕР_1 - право власності на 1/2
частину квартири, що знаходиться за
адресою в АДРЕСА_1

В порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2,
зареєстрований АДРЕСА_1, проживає
АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2 - право власності на
1/2 частину квартири, що знаходиться за
адресою в АДРЕСА_1

В решті частині позовних вимог
відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживає та зареєстрована АДРЕСА_1,
НОМЕР_1 - 181,75 грн. недоплаченого
судового збору в користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрований
АДРЕСА_1, проживає АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2 -
681,76 грн. судового збору в користь
держави.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення суду, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Львівської області
через Жовківський районний суд
Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Одночасно роз'яснити відповідачу, що
заочне рішення може бути переглянуто
судом який його ухвалив за письмовою
заявою. Заяву про перегляд заочного
рішення має бути подано протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Ясиновський Р. Б.

Повний текст рішення складено 04.03.2014
року.