Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/297/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Вовк С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 600справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «РайффайзенБанк Аваль»,
треті особи: ОСОБА_4, Національний банк
України про визнання бездіяльності
неправомірною та визнання кредитного
договору недійсним.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 15 липня 2013 року залишено без
задоволення позов ОСОБА_1 до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», треті особи:
ОСОБА_4, Національний банк
України, про визнання бездіяльності
неправомірною та визнання кредитного
договору недійсним.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов. Вважає, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
обставини справи, нормам матеріального
та процесуального права. Посилається
на те, що судом не дана належна оцінка
доводам позивача, не зазначив в
описовій частині рішення важливі
моменти позовної заяви та
процесуальних документів, що були
надані сторонами, пояснень свідка.
Зазначає, що в справі відсутній
документ, який підтверджує отримання
позивачем за договором саме 30 600 дол.
США готівкою, що передбачено умовами
договору. На думку представника
позивача, укладений сторонами
кредитний договір є недійсним,
оскільки при виконанні умов договору
банком було порушено вимоги
нормативних актів НБУ про касові
операції та ведення бухгалтерського
обліку в банках України, а саме не було
відкрито позивачу поточного рахунку
для перерахування кредитних коштів.
Також вказує на те, що використання на
території України іноземної валюти, як
засобу платежу, є незаконним у
будь-якому випадку. Вважає. що
оспорюваний правочин суперечить
чинному законодавству, отже є
недійсним.

У судове засідання апеляційного суду
сторони не явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені в
установленому законом порядку, про що
свідчать зворотні повідомлення про
отримання поштових відправлень.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 4 квітня 2008 року
між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» був укладений
кредитний договір № 014/035-23/60056, за
умовами якого позивачу наданий кредит
на споживчі цілі у розмірі 30 600 доларів
США на 84 місяці, зі строком повернення
до 4 квітня 2015 року, із сплатою 14 % річних
за користування кредитними коштами.

Кредитний договір № 014/0035-23/60056 від 4
квітня 2008 року був підписаний обома
сторонами, тобто відповідно до ч. 1 ст. 638
ЦК України договір був укладеним,
оскільки сторони в належній формі
досягли згоди з усіх істотних умов
договору.

Із заяви ОСОБА_1 від 1 квітня 2008 року
вбачається, що він просить надати йому
споживчий кредит, зазначає, що з
умовами надання та погашення кредиту
ознайомлений.

1 квітня 2008 року позивачем була
заповнена заява-анкета на отримання
кредиту під заставу.

Відповідачем була надана завірена
копія заяви на видачу готівки № 0S704364
від 4 квітня 2008 року.

Відповідно до заяви про отримання
кредиту та анкети позичальника, що
власноруч підписана позичальником
ОСОБА_1, він має намір отримати позику
саме в іноземній валюті.

При отриманні кредиту 4 квітня 2008 року
ОСОБА_1 було підписано додаток № 2 до
кредитного договору - розрахунок
сукупної вартості кредиту, в якій сума
кредиту зазначена у доларах США.

Невід'ємною частиною кредитного
договору є графік погашення кредиту, в
якому погашення тіла кредиту, відсотки
за користування ним також зазначені у
доларах США.

Відповідно до п. 6.1. кредитного
договору, надання кредиту здійснюється
у безготівковій формі шляхом переказу
(зарахування) всієї суми кредиту на
поточний рахунок позичальника. Умови
відкриття, ведення та закриття
поточного рахунку, тарифи та всі суми
коштів, які позичальник має сплатити за
договором банківського рахунку у
зв'язку з отриманням кредиту, його
обслуговуванням і погашенням,
визначаються договором про відкриття
та ведення банківського рахунку,
укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та позичальником.

Згідно п. 6.3. кредитного договору, після
зарахування суми кредиту на поточний
рахунок позичальника та сплати
позичальником всіх комісій кредитору,
останній має право самостійно
розпоряджатися коштами кредиту
відповідно до його цільового
призначення, у тому числі дати
доручення кредитору на видачу готівки
або на безготівковий переказ коштів
кредиту.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 4 квітня 2008 року
було укладено між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_4 договір поруки № 175.

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом. В обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що банк
не провів з ним переддоговірну роботу,
не надав інформацію про умови
кредитування відповідно до Закону
України "Про захист прав споживачів",
умови кредитного договору суперечать
ЦК України, нормативно-правовим актам
Кабінету Міністрів України та
Національного банку України. Зазначав,
що у банку на час укладання договору не
було індивідуальної ліцензії НБУ для
видачі кредиту в іноземній валюті, як
це передбачено ст. 5 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю» від 19 лютого 1993
року. Поточний рахунок позивачу не
відкривався, заява на видачуготівки,
видана на його ім'я, не є доказом
отримання валютиготівкою. Також
позивач ставить під сумнів факт
наявності повноважень у осіб, які
підписали договір від імені банку.
Зазначав, що відповідачем не виконані
норми законодавства щодо перевірки
цільового використання кредитних
коштів позичальника, що є протиправною
бездіяльністю банку. Вбачає порушення
кредитором ст. 1056 ЦК України та п. 2 ст. 13
Декрету КМУ «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю» №
15-93 від 1993 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності та безпідставності..

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
рішенні суду не зазначено важливих, на
думку представника позивача, фактів
позовної заяви, змісту процесуальних
документів та пояснень, судова колегія
відхиляє, зважаючи на те, що відповідно
до ст. 215 ч. 1 ЦПК України у вступній та
описовій частині рішення суду
зазначається лише предмет позову,
узагальнений виклад позиції
відповідача, пояснень осіб, які беруть
участь у справі, інших доказів,
досліджених судом. рішенні суду. Судом
першої інстанції було дотримано
вказаних вимог процесуального закону.

Судом першої інстанції були також
досліджені та обґрунтовано відхилені
доводи позивача, які містяться і в
апеляційній скарзі, про незаконність
надання відповідачем кредиту позивачу
в іноземній валюті для розрахунків
цією валютою з іншими резидентами
України, а також про те, що порядок
погашення кредиту в іноземній валюті
не відповідає вимогам закону та
нормативно-правових актів НБУ.

Судом вірно встановлено, що надання
кредиту банком та одержання платежів у
погашення кредиту та сплати процентів
в іноземній валюті не потребують
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України за наявності у банку
генеральної ліцензії та дозволу
Національного банку України на право
здійснювати валютні операції.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не було
перевірено доводів позивача про те, що
банком не виконано зобов'язань за
договором - не перераховано на рахунок
позивача суму кредиту, передбачену
договором, є безпідставними і
спростовуються даними меморіального
ордеру від 4 квітня 2008 року, що
міститься у матеріалах справи і був
досліджений судом (а.с. 143).

Таким чином, судом першої інстанції
було вірно встановлено, що оспорюваний
договір кредиту був укладений з
дотриманням вимог діючого
законодавства, при укладанні цього
договору положення Закону України «Про
захист прав споживачів» та права
позивача порушені не були, у зв'язку з
чим відсутні підстави для визнання
договору недійсним.

Порушень вимог процесуального закону,
які відповідно до ЦПК України є
підставами для скасування рішення
суду, не встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 15 липня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: Судді: