У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 26 липня 2013 року,
рішення апеляційного суду Луганської
області від 15 жовтня 2013 року та
касаційною скаргою Луганського
міського комунального підприємства
«Теплокомуненерго» на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Луганське міське
комунальне підприємство
«Теплокомуненерго» (далі - ЛМКП
«Теплокомуненерго») звернулося до суду
із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4
проживають у квартирі АДРЕСА_1 та є
абонентами-споживачами послуг з водо- і
теплопостачання, але плату за надані
послуги не вносять, внаслідок чого за
період з 01 серпня 2008 року по 01 березня
2013 року утворилася заборгованість у
сумі 8 564 грн. 97 коп. У добровільному
порядку відповідачі заборгованість на
сплачують. Тому позивач просив
стягнути з відповідачів у солідарному
порядку на його користь суму
заборгованості у розмірі 8 564 грн. 97 коп.
та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 26 липня 2013 року позовні
вимоги ЛМКП «Теплокомуненерго»
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ЛМКП «Теплокомуненерго» суму
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання у розмірі 5 486 грн. 49
коп.; стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ЛМКП «Теплокомуненерго»
витрати по сплаті судового збору у сумі
107 грн. 30 коп. з кожного. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 15 жовтня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 на користь ЛМКП
«Теплокомуненерго» суму
заборгованості за послуги з
теплопостачання з урахуванням індексу
інфляції та трьох процентів річних у
розмірі 3 999 грн. 90 коп. та 29 грн. 74
коп. судових витрат на кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у позові.

У касаційній скарзі ЛМКП
«Теплокомуненерго», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, виходив із того, що
відповідачі плату за надані позивачем
послуги не здійснюють, тому з них
необхідно стягнути заборгованість за
період з 01 серпня 2008 року по 01 березня
2013 року у розмірі 8 564 грн. 97 коп.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що заборгованість за надані позивачем
послуги необхідно стягнути з
відповідача з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних тільки за період з
01 серпня 2008 року по 01 вересня 2011 року,
оскільки саме за цей період мало місце
звернення позивача до суду за видачею
судового наказу.

З висновками апеляційного суду
повністю погодитись не можна, оскільки
такі суперечать вимогам закону та не
ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що відповідачі
проживають за адресою: АДРЕСА_1
споживачами послуг з водо-,
теплопостачання та на ім'я ОСОБА_3
відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 (а. с.
4, 6).

Надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,
розташованих на території Жовтневого
району м. Луганська, було покладено на
ПП «Луганськбудсервіс» (а. с. 44-48).

Відповідно до укладеного між ЛМКП
«Теплокомуненерго» та ПП
«Луганськбудсервіс» Договору про
умови надання послуг по опаленню і
централізованому постачанню гарячої
води (а. с. 30-32), ЛМКП «Теплокомуненерго»
як виробник взяло на себе обов'язок по
постачанню теплової енергії і
виробництву послуг по опаленню і
централізованому постачанню гарячої
води споживачам, а ПП
«Луганськбудсервіс» як виконавець
зобов'язалося утримувати в належному
технічному стані внутрішньобудинкові
мережі опалення і гарячого
водопостачання.

Як передбачено ч. 1 ст. 68 ЖК України,
наймач зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» (далі
- Закон) споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Як вбачається з
матеріалів справи, з 01 серпня 2008 року по
01 березня 2013 року у відповідачів
виникла заборгованість по сплаті за
надані позивачем послуги у розмірі 8 564
грн. 97 коп. (а. с. 50).

Судом встановлено, що 04 листопада
2011 року Жовтневим районним судом м.
Луганська постановлено судовий наказ,
яким стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь ЛМКП «Теплокомуненерго»
заборгованість за послуги
теплопостачання за період з 01 серпня 2008
року по 01 жовтня 2011 року у сумі
6 325 грн. 40 коп. з нарахуванням індексу
інфляції та трьох відсотків річних на
суму заборгованості, а всього 8 146 грн. 31
коп.

Ухвалою цього ж суду від 01 грудня
2011 року зазначений судовий наказ
скасовано, тому Луганське міське
комунальне підприємство
«Теплокомуненерго» звернулося до суду
із зазначеним позовом.

Суд апеляційної інстанції, частково
задовольняючи позов, виходив із того,
що сума заборгованості відповідачів за
послуги теплопостачання за період з
01 листопада 2008 року по 01 вересня
2011 року з урахуванням індексу інфляції
та 3% річних складає 3 999 грн. 90 коп.
Подальше збільшення позивачем періоду
нарахування заборгованості до 01
березня 2013 року не відповідає вимогам
ст. ст. 96, 118 ЦПК України,
оскільки позивач не звертався до суду
за видачею судового наказу про
стягнення заборгованості по оплаті
житлово-комунальних послуг за вказаний
період.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України
позивач має право протягом усього часу
розгляду справи збільшити або зменшити
розмір позовних вимог, відмовитися від
позову, а відповідач має право визнати
позов повністю або частково. До початку
розгляду судом справи по суті позивач
має право шляхом подання письмової
заяви змінити предмет або підставу
позову, а відповідач - пред'явити
зустрічний позов.

Таким чином позивач має право протягом
усього часу розгляду справи збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитися від позову. При цьому
можливість реалізації цього права
обмежується стадією розгляду справи,
тобто до винесення судом рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ЛМКП
«Теплокомуненерго» до винесення судом
рішення подало письмову заяву про
збільшення позовних вимог (а. с. 49).

За таких обставин апеляційний суд
дійшов помилкового висновку про
відмову у задоволенні частини позовних
вимог з тих підстав, що не може бути
збільшено період обчислення
заборгованості, за який не було
попередньо видано судових наказ.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про неправомірне застосування
до спірних правовідносин ст. 625 ЦК
України, оскільки надання комунальних
послуг не є фінансовою операцією, не
можуть бути взяті до уваги, оскільки не
ґрунтуються на нормах матеріального і
процесуального права.

Закріплена у п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» правова норма щодо
відповідальності боржника за
несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування правових
норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

Виходячи з юридичної природи
правовідносин сторін як грошового
зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2
ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Таким чином рішення суду апеляційної
інстанції щодо визначення періоду, за
який слід стягнути заборгованість по
оплаті житлово-комунальних послуг
ухвалено при неповному з'ясуванні
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, без
урахування норм процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
тому підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 15 жовтня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко