АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/230/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 41, 42 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пальонний В. С. УХВАЛА
31 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Пальонний В. С. суддів
Єльцов В. О. , Карпенко О. В. при
секретаріБурдуковій О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 21 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6, яка діє також
в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 і
ОСОБА_8, до ОСОБА_9 та Придніпровського
районного відділу в м. Черкаси
управління державної міграційної
служби України в Черкаській області,
третя особа комунальне підприємство
«Придніпровська служба утримання
будинків» Черкаської міської ради, про
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах та
в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7
.і ОСОБА_8, звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_9, третя особа КП
«Придніпровська служба утримання
будинків» Черкаської міської ради, про
В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що на підставі ордеру №24/042
від 29 червня 1999 року вона разом з сином
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 вселилися в кімнату
АДРЕСА_1. 10 вересня 2001 року ВАТ «Азот»
надало їй ордер №24/061 на право
заселення до кімнати АДРЕСА_2 цього
гуртожитку. В зазначені кімнати вона,
як наймач житлових приміщень, вселила
сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідач у вказані кімнати вселився,
як її чоловік, проте без відповідного
рішення адміністрації і
профспілкового комітету ВАТ «Азот» та
її письмової згоди на його вселення.

Шлюб між нею та відповідачем,
зареєстрований 7 вересня 2000 року
розірвано рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 5 квітня
2013 року.

Вважає, що відповідач вселився у
спірні кімнати гуртожитку без
відповідних правових підстав, а відтак
наявні підстави для його виселення з
цих кімнат без надання іншого жилого
приміщення.

Крім цього, відповідач на її думку,
порушує правила співжиття, що робить
неможливим для неї та її неповнолітніх
дітей проживання з ним в одних
кімнатах.

Оскільки відповідач відмовляється
добровільно виселитися із спірних
житлових кімнат, позивачка просила суд
виселити його з цих кімнат без надання
іншого житлового приміщення.

Збільшивши позовні вимоги під час
судового розгляду справи, позивачка
просила також зобов'язати
Придніпровський РВ м. Черкаси УДМС
України в Черкаській області зняти
ОСОБА_9 з реєстрації у спірних кімнатах,
в зв'язку з чим ухвалою суду від 15
листопада 2013 року до участі у розгляді
справи в якості співвідповідача
залучено Придніпровський РВ м. Черкаси
УДМС України в Черкаській області .

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 21 листопада 2013 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильність
установлених судом обставин, які мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_6 та її представника, які
підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_9
та його представника, які заперечували
проти її задоволення, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що гуртожиток,
розташований АДРЕСА_1, належить ПАТ
«Азот».

ОСОБА_9 вселився до кімнат АДРЕСА_1,
АДРЕСА_2 цього гуртожитку згідно ордера
№24/099 від 7 грудня 2000 року, виданого
адміністрацією ВАТ «Азот» на підставі
спільного рішення адміністрації та
профспілкового комітету від 5 грудня 2000
року про надання позивачці на сім'ю з
чотирьох осіб, до складу якої входив і
відповідач, як її чоловік, додаткової
житлової площі і зареєстрований там з 27
березня 2002 року.

Згідно ст.ст. 128, 129 ЖК України, п. 10
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208,
жила площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету.
На підставі цього рішення
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу.

Таким чином, відповідач ОСОБА_9
вселився до гуртожитку у відповідності
з вимогами закону і висновок суду про
відсутність підстав для його виселення
в зв'язку з незаконним вселенням є
правильним.

Посилання позивачки на ордери №24/042 від
29 червня 1999 року та № 24/061 від 10 вересня
2001 року, видані їй на вселення до
спірних кімнат у гуртожитку, в яких не
вказаний відповідач, суд вважає
безпідставним, оскільки ордер від 29
червня 1999 року видавався їй до
реєстрації шлюбу з відповідачем, а
ордер від 10 вересня 2001 року є копією, не
завіреною в установленому законом
порядку, в той час як ордер від 7 грудня
2000 року, на який посилається
відповідач, наданий на запит суду
балансоутримувачем гуртожитку - КП
«Придніпровська служба утримання
будинків Черкаської міської ради» і
підтверджений спільним рішенням
адміністрації та профспілкового
комітету ВАТ «Азот» від 5 грудня 2000
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України,
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Тобто для виселення особи з підстав
систематичного порушення правил
співжиття необхідно встановити, що
особа систематично порушує правила ст.
116 ЖК і до неї попередньо вживатись
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів й іншими громадськими
організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача (незалежно від
прямих вказівок з приводу можливого
виселення), і ці заходи виявились
безрезультатними.

Позивачка не надала суду доказів в
підтвердження систематичного
порушення відповідачем правил
співжиття, а тому суд обґрунтовано
відмовив у його виселенні і з цих
підстав.

Оскільки суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для виселення
відповідача з гуртожитку, то
правильним є і його висновок про
відсутність підстав для зняття його з
реєстрації в цьому гуртожитку.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і висновків суду не
спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
встановивши дійсні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору і ухвалив у справі
законне та обґрунтоване рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 21 листопада 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_6, яка діє
також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7
і ОСОБА_8, до ОСОБА_9 та Придніпровського
районного відділу в м. Черкаси
управління державної міграційної
служби України в Черкаській області,
третя особа комунальне підприємство
«Придніпровська служба утримання
будинків» Черкаської міської ради, про
виселення залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :