22-ц/795/414/2014 Головуючий у I інстанції
-Рахманкулова І. П. Доповідач -
Висоцька Н. В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бойко О.В., Шитченко Н.В.

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю: апелянта ОСОБА_1, головного
державного виконавця Центрального
відділу ДВС Чернігівського міського
управління юстиції Василенко О.М.,
стягувача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського
районного суду м. Чернігова від 21
грудня 2013 року по справі за поданням
головного державного виконавця
Центрального відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Василенко
Олени Миколаївни про примусове
проникнення до житла,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалу Деснянського
районного суду м. Чернігова від 21.12.2013
року, та ухвалити нове рішення, яким
відмовити заявнику в задоволенні вимог
щодо надання дозволу на примусове
проникнення до квартири.

Оскаржуваною ухвалою суду задоволено
подання головного державного
виконавця Центрального відділу ДВС
ЧМУЮ Василенко О.М. про примусове
проникнення до житла, дозволено
працівникам Центрального відділу ДВС
ЧМУЮ примусове проникнення до квартири
АДРЕСА_1, в якій проживає боржник
ОСОБА_1, для проведення виконавчих дій.

Незаконність оскаржуваної ухвали
апелянт обґрунтовує порушенням судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Апелянт зазначає, що вона та її чоловік
ОСОБА_5 є власниками квартири, а
виконавчі дії проводяться відносно їх
сина, який не є власником квартири та
фактично не проживає в ній з 2002 року,
власних речей в квартирі не має, крім
того, ОСОБА_1 було знято з реєстрації
16.11.2013 року.

В скарзі апелянт посилається, що суд
першої інстанції на вказані вище
обставини, при винесенні оскаржуваної
ухвали, уваги не звернув, не з»ясував
питання щодо приналежності на праві
власності квартири та не встановив, хто
на момент розгляду справи в ній був
зареєстрований.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що на виконанні
у Центральному відділі ДВС ЧМУЮ
(головний державний виконавець
Василенко О.М.) знаходяться виконавчі
листи: № 2-3065/2006 виданий Деснянським
районним судом м. Чернігова від 03.07.2006
року про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини
доходів боржника, але не меше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісяця; №
2-а/2506/1622/2012 від 17.10.2012 року, виданого
Деснянським районним судом м.
Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на
користь УПСЗН Новозаводської районної
у м. Чернігові ради надміру виплачених
коштів за призначеною тимчасовою
допомогою дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів, не
мають можливості утримувати дитину або
місце проживання їх не відоме у розмірі
680,40 грн.; № 2-а/2506/1622/2012 від 17.10.2012 року,
виданого Деснянським районним судом м.
Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 107,30
грн. судового збору на користь держави
(а.с. 4-6).

Згідно розрахунку заборгованості по
аліментах станом на 01.12.2013 року розмір
заборгованості склав 12699,44 грн. (а.с. 8).

Боржник у добровільному порядку
заборгованість не сплачує, в своїх
письмових поясненнях від 08.08.2013 року та
04.11.2013 року повідомив, що сплатити
заборгованість та аліменти не має
можливості, оскільки він не працює,
відкритих рахунків в банках та майна в
рахунок погашення боргу не має (а.с. 7, 10).

З акту державного виконавця від 18.11.2013
року вбачається, що при виході
державного виконавця за місцем
проживання боржника (АДРЕСА_1) родичі
боржника, які мешкають за вказаною
адресою не впускають до житла для
перевірки майнового стану боржника
посилаючись на те, що боржник за
вказаною адресою не проживає та знятий
з реєстрації (а.с. 9).

Згідно інформації адресно-довідкового
підрозділу УДМС України в
Чернігівській області від 21.11.2013 року
вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.2007 року (а.с. 11).

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Чернігова від 13.09.2013 року припинено
розшук ОСОБА_1, оскільки встановлено
його місце проживання за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Звертаючись до суду з поданням про
примусове входження до житла боржника,
державний виконавець посилався, що
станом на 01.12.2013 року заборгованість по
виконавчому провадженню не погашена;
наміри та дії, спрямовані на виконання
судових рішень, боржником не
проводяться; при цьому чиниться опір
державному виконавцю під час виконання
рішень суду, що свідчить про ухилення
боржника від виконання своїх
зобов'язань.

Задовольняючи подання, суд першої
інстанції дійшов висновку, що є
підстави вважати, що без його
задоволення неможливе реальне
виконання виконавчого документа щодо
стягнення коштів.

Виконання рішення суду є елементом
справедливого судового розгляду,
передбаченого ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Згідно ст. 124 Конституції України
судові рішення є обов"язковими до
виконання на всій території України.

Обов"язковість судового рішення та
його виконання для громадян є одним із
принципів цивільного судочинства - ст.
14 ЦПК України.

Вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов"язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України - ст. 5 ЗУ „Про виконавче
провадження".

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 11 ЗУ „Про
виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення та
сховища.

Згідно ст. 376 ЦПК України питання про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що боржник ОСОБА_1 має
невиконані грошові зобов"язанння,
проте жодних дій на виконання судових
рішень ним не вчинено, майна/доходів, на
які можливо звернути стягнення,
державним виконавцем не виявлено.

Відповідно до ст. 12 Загальної
декларації прав людини, ст. 8 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, п.1 ст.17
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права 1966 року ніхто не може
зазнавати безпідставного посягання на
недоторканість житла.

При здійсненні своїх прав і свобод
кожна людина може зазнавати тільки
таких обмежень, які встановлені
законом виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві - п.2 ст.29 Загальної
декларації прав людини, ст.18 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод.

Апеляційний суд враховує, що
конституційна гарантія недоторканості
житла не поширюється на випадки, коли
суспільні інтереси вимагають
правомірного обмеження прав людини,
зокрема, захисту прав і законних
інтересів інших членів суспільства.
Обмеження права особи на
недоторканість житла, яке визначено
Конституцією України та
міжнародно-правовими актами,
визнається легітимним втручанням
держави у права людини з метою
забезпечення загального блага.

Згідно інформації адресно-довідкового
підрозділу УДМС України в
Чернігівській області від 21.11.2013 року
вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.2007 року, а
також з довідки Чернігівського РВ УМВС
України в Чернігівській області від
03.09.2013 року встановлено, що ОСОБА_1
проживає за вищевказаною адресою, на
підставі чого ухвалою Деснянського
районного суду м. Чернігова від 13.09.2013
року розшук ОСОБА_1 було припинено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
суд приходить до висновку, що суд
першої інстанції правомірно
задовольнив подання державного
виконавця про примусове проникнення до
житла боржника.

Не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваної ухвали суду
посилання апелянта на те, що квартира
належить на праві власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, оскільки зазначена квартира є
місцем проживання боржника в розумінні
положень ст. 29 ЦК України та ЗУ „Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні".

Доводи апеляційної скарги, щодо
порушення прав апелянта, як одного із
співвласників зазначеної квартири є
необгрунтованими, оскільки жодних
неправомірних дій, які були б пов"язані
з порушенням права власності на житло
іншої особи, державним виконавцем не
вчинено, метою ж такого проникнення є
з"ясування майнового стану лише
боржника, апелянтом було додано
довідку КП "Деснянське" від 16.11.2013 року
№ 3190 відповідно до якої ОСОБА_1 знято з
реєстрації з 16.11.2013 року (а.с. 23), разом з
тим з пояснень боржника ОСОБА_1 (а.с. 7, 10),
від 08.08.2013 року та 04.11.2013 року
вбачається, що останній зазначив
адресу свого проживання АДРЕСА_1,
враховуючи наведене, зазначені доводи
не спростовують правильності
висновків суду першої інстанції.

Тому, таке обмеження прав боржника, яке
спрямоване на захист прав і майнових
інтересів стягувачів-фізичних осіб та
держави, є законним і узгоджується з
нормами міжнародного і національного
законодавства, оскільки виходячи з
роз'яснень, викладених в рішенні
Конституційного Суду України №4-РП-2011
від 31.05.2011 року, проникнення до житла за
вмотивованим рішенням суду з метою
захисту прав і законних інтересів
інших членів суспільства, зокрема з
метою виконання рішення суду є
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновку
суду першої інстанції і не дають
підстав для її задоволення.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а ухвала суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч. 1 ст. 312 , 313-315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Чернігова від 21 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді: