Справа № 626/2101/13-ц
Провадження № 2/626/17/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

06.01.2014 року
Красноградський районний суд
Харківської області у складі:

головуючої - судді
Тарасенко Л.І.

при секретарі
Деревінській Л.М.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Краснограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, 3-х осіб ЧАО «АІСЕ Україна»,
ПАОКБ «ПРАВЕКС-БАНК» про розподіл
майна з зустрічною позовною заявою 3-ї
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору ОСОБА_5 до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про визнання права власності
на автомобіль, -

в с т а н о в
и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позов про
розподіл майна, який підтримав в
судовому засіданні та пояснив суду, що
він з жовтня 1993 року по грудень 2012 року
проживав однією сім'єю з ОСОБА_6 в
АДРЕСА_1. Під час спільного проживання
вони приватизували вказану квартиру на
трьох , тобто він, як квартиронаймач, та
члени його сім'ї: ОСОБА_3 та син ОСОБА_4
На даний час вартість квартири складає
38400 грн. Крім того, в 2008 році вони з
ОСОБА_3 купили у кредит, який було
оформлено на нього, автомобіль ВАЗ 211040
державний номер НОМЕР_3, який коштує на
цей час 63944, 00 грн. та мопед ХОНДА ,
вартістю на цей час 3500 грн. В 2008 році він
також уклав договір на придбання
автомобіля ЗАЗ з фірмою «АВТОПЛАН», а в
2011 році отримав через цю фірму
автомобіль ЗАЗ ТF 69Y0, 2011 року випуску,
державний номер НОМЕР_2, повний
розрахунок, за який до цього часу не
сплачено. Враховуючи те, що він з грудня
2012 року постійно мешкає в с. Пісочин
Харківського району у своєї сестри
ОСОБА_2, а спільною квартирою у с. Балки
користуються ОСОБА_3 та ОСОБА_7 він
просив визнати за ними право власності
за кожним по 1/3 частині вказаної
квартири, припинити його право
власності на його частку в цій
квартирі, залишити її відповідачам та
стягнути з них на його користь грошову
компенсацію за його частку в квартирі в
сумі 12800 грн. Також він просив визнати
спільною сумісною власністю
автомобіль ВАЗ 211040 державний номер
НОМЕР_3 та мопед ХОНДА та залишити їх
ОСОБА_3, окільки даним автомобілем з
часу прибання користується її син
ОСОБА_5 , а мопедом другий син ОСОБА_4 На
його користь стягнути з ОСОБА_3 грошову
компенсацію за вказаний автомобіль в
сумі 31972 грн. та 1750 грн. за мопед. Крім
того ОСОБА_2 просив зобов'язати
відповідачів повернути йому
зареєстрований за ним автомобіль ЗАЗ
ТF 69Y0, 2011 року випуску, державний номер
НОМЕР_2, який знаходиться за місцем
мешкання ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, так як
добровільно ОСОБА_3 повернути його
автомобіль та ключі від нього не
погоджується, перешкоджає йому
користуватись своїм автомобілем, чим
порушує його права. За даний автомобіль
він до цього часу сплачує грошові
внески у фірму «АВТОПЛАН».

Представники позивача ОСОБА_2 за
дорученням, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 в
судовому засіданні у повному обсязі
підтримали його позовні вимоги.

Третя особа у справі, яка заявила
самостійні вимоги, ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом про визнання права
власності за ним на автомобіль ВАЗ 211040
державний номер НОМЕР_3, 2008 року
випуску. В судовому засіданні ОСОБА_5
свій позов підтримав, проти визнання
вказаного автомобіля спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заперечував та пояснив суду, що на 2008
рік він був приватним підприємцем і
йому для роботи був потрібен
автомобіль. Оскільки банк відмовив
йому у наданні кредиту, то за
домовленістю з матір'ю ОСОБА_3 та її
співмешканцем ОСОБА_2, кредит на
автомобіль було оформлено на ОСОБА_2,
який мав постійне місце роботи, за
умови, що він сам буде погашати цей
кредит на автомобіль і користуватись
автомобілем. По даному кредитному
договору він був поручителем. Цю
домовленість він повністю виконав, так
як щомісячно, до повного погашення
кредиту сплачував внески до «ПРАВЕКС -
БАНКУ» зі своїх доходів, відповідачі
по його позову, не заплатили за спірний
автомобіль, а ні копійки. В 2010 році для
дострокового погашення кредиту, він
позичив у свого знайомого ОСОБА_9 кошти
в сумі 30000 грн., які вніс в банк, про що
ОСОБА_2 відомо не було , так як він цим не
цікавився, оскільки знав, що він
сплачує гроші за свій автомобіль. Він
весь час користувався та продовжує
користуватись даним автомобілем.
Оскільки автомобіль ВАЗ 211040 державний
номер НОМЕР_3 куплений за його кошти та
для його користування, він і просив суд
визнати за ним право власності на
вказаний автомобіль.

Позивач по первісному позову ОСОБА_2 та
його представники проти задоволення
позову ОСОБА_5 заперечували
посилаючись на те, що кредитний договір
на автомобіль ВАЗ 211040 було оформлено
на ОСОБА_2 Вони разом з ОСОБА_3
проживаючи однією сім'єю, заплатили цей
кредит, всі квитанції на сплату коштів
у банк оформлені на ОСОБА_2, а той факт,
що ОСОБА_5 , а не ОСОБА_2 відносив гроші
до банку не є підставою для визнання за
ним права власності на спірний
автомобіль. Разом з тим, ОСОБА_2 визнав
той факт, що з часу придбання і по
теперішній час вказаним автомобілем
користується саме ОСОБА_5 Він
користувався автомобілем ЗАЗ після
придбання його з 2011 року.

Відповідач ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 не
визнала, позов ОСОБА_5 визнала в повному
обсязі та пояснила суду, що не
заперечує того факту, що вони проживали
однією сім'єю з ОСОБА_2 з 1993 року по
грудень 2012 року. Також вона не
заперечувала проти того, що ОСОБА_2 має
право на 1/3 частину їх спільної
квартири, та пропонувала йому
повернутись у с. Балки і жити в своїй
квартирі, в чому вона йому не
перешкоджає. Виплатити ОСОБА_2 грошову
компенсацію за його долю у спільній
квартирі ОСОБА_3 не погодилась,
мотивуючи тим, що вона не має такої
матеріальної можливості. На визнання
права спільної сумісної власності з
ОСОБА_2 на автомобіль ВАЗ 211040 та мопед
«Хонда» , ОСОБА_3 не погодилась
посилаючись на те, що автомобіль ВАЗ
211040 дійсно купив її син ОСОБА_5 за свої
кошти. А кредит в 2008 році було оформлено
на ОСОБА_2 тільки тому, що сину в той час
було відмовлено банком в наданні
кредиту, так як він не мав постійного
місця роботи. Мопед «Хонда» їм не
належить, так як зареєстрований на
сторонню особу і вона не заперечує, щоб
ОСОБА_2 забрав його собі. Також в 2008
році ОСОБА_2 уклав договір на придбання
автомобіля ЗАЗ, за який вони щомісячно
вносили внески, через фірму «АТОПЛАН»,
а отримали цей автомобіль в березні 2011
року. Цей автомобіль дійсно
знаходиться за місцем її мешкання у с.
Балки, але вона не погоджується його
повернути ОСОБА_2, так як він не
компенсував кошти, які вони сплатили
за цей автомобіль спільно.

Відповідач ОСОБА_4 позов ОСОБА_2 не
визнав, позов ОСОБА_5 визнав у повному
обсязі та дав в судовому засіданні
пояснення аналогічні поясненням
ОСОБА_3

Треті особи без самостійних вимог: ЧАО
«АІСЕ Україна» та ПАОКБ «ПРАВЕКС-БАНК»
в судове засідання не з'явились, про
день та час розгляду справи
повідомлені належним чином, що дає суду
можливість розглянути справу у
відсутність їхніх представників.

Вислухавши сторони, свідків,
перевіривши письмові докази, які є в
матеріалах справи суд находить позов
ОСОБА_2 таким, що підлягає частковому
задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_5
підлягає повному задоволенню виходячи
з наступного.

Сторони у справі визнали той факт, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією
сім'єю, тобто були чоловіком та
дружиною, починаючи з 1993 року по груднь
2012 року.

Стаття 74 СК України передбачає - якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

В матеріалах справи є ксерокопія
свідоцтва про право власності на житло
від 28 серпня 2003 року, яким
підтверджується, що ОСОБА_2 та членам
його сім'ї : ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить
на праві приватної спільної сумісної
власності квартира АДРЕСА_1. Згідно
довідки Красноградського РС ГУ ДМС
України в Харківській області ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є зареєстрованими за
вказаною адресою (а.с. 44).

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділено між співвласниками за
домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Із наведеного слідує, що вимоги ОСОБА_2
стосовно визнання права власності за
кожним із співвласників на вказану
вище квартиру по 1/3 частині за кожним
законні та підлягають задоволенню.

Стаття 365 ЦК України передбачає, що
право особи на частку у спільному майні
може бути припинено за рішенням суду
на підставі позову інших співвласників
якщо:

1) Частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) Річ є неподільною;

3) Спільне володіння і
користування майном є не можливим;

4) Таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та члена його сім'ї.

5) Суд постановляє рішення про
припинення права власності особи на
частку у спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Таким чином, із наведених положень
закону слідує, що вимоги ОСОБА_2
стосовно припинення його права
власності на належну йому 1/3 частину
вказаної вище квартири та стягнення з
відповідачів грошової компенсацію за
його частку в квартирі не засновані на
законі і задоволенню не підлягають.

В матеріалах справи є ксерокопія
кредитного договору №6279-065/08Р от 26.11.2008
року, укладеного між АК Б
«ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 на отримання
кредиту для придбання автомобіля на
суму 42075 грн., договір поруки до даного
кредитного договору, де поручителем є
ОСОБА_5 і договір купівлі - продажу
автомобіля від 14.11.2008 року, відповідно
до якого ОСОБА_2 купив автомобіль ВАЗ
211040 та безпосередньо була внесена сума
9900 грн.(а.с. 138-150).

В матеріалах справи також є
ксерокопія угоди № 201665 від 30.06.2008 року,
укладеної між фірмою «АВТОПЛАН» та
ОСОБА_2 на придбання автомобіля. На
момент підписання цієї угоди ОСОБА_2
сплатив Автоплану 30339 грн.,
заборгованість на момент підписання
договору залишилась 74504 грн. (а.с.201-203).

В підтвердження свого позову ОСОБА_5
надав суду усі квитанції про сплату ним
кредиту за кредитним договором ОСОБА_2.(
а.с. 168-200)

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 підтвердив суду, що
дійсно давав у борг своєму товаришу
ОСОБА_5 30000 грн. для погашення ним
кредиту за автомобіль. Також йому
відомо, що кредит на отримання грошей
на придбання автомобіля ОСОБА_5 в банку
було оформлено на чоловіка його матері
ОСОБА_2, так як в той час ОСОБА_5 не мав
постійного місця роботи і на себе
оформити кредит не міг, але ОСОБА_5
щомісячно сплачував кредит до банку за
свої кошти.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що йому
відомо, що ОСОБА_5 придбав у кредит
автомобіль ВАЗ, але кредит було
оформлено на чоловіка його матері
ОСОБА_2 Сплатив цей кредит сам ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15
підтвердили суду, що ОСОБА_5 постійно
користувався автомобілем ВАЗ 211040 .

Свідок ОСОБА_16 підтвердила в
судовому засіданні, що автомобіль ЗАЗ
знаходится за місцем мешкання ОСОБА_6,
яка відмовилась віддати його ОСОБА_2,
коли він хотів його забрати.

Таким чином надавши оцінку усім
доказам, які були досліджені, ,суд
приходить до висновкує, що ОСОБА_2 надав
суду неправдиві пояснення стосовно
того, що автомобіль ВАЗ 211040, на
придбання якого на нього було
оформлено кредит на отримання грошей,
було куплено для нього.

Судом встановлено, що фактично між
сторонами існувала домовленість про
те, що кредит на отримання грошей на
придбання автомобіля ВАЗ від 26.11.2008
року було юридично оформлено на ОСОБА_2,
а фактично для придбання автомобіля
ОСОБА_5, який повністю і сплатив кредит
за власні кошти від імені ОСОБА_2 (л.д.46)

Про те, що автомобіль ВАЗ було
куплено для ОСОБА_5 свідчить і той факт,
що в червні 2008 року ОСОБА_2 уклав
договір на придбання для себе іншого
автомобіля з фірмою «АВТОПЛАН», куди
шомісячно вносив внески (а.с.201).

Крім того враховуючи матеріальне
становище ОСОБА_2 суд вважає, що він не
мав можливості одночасно сплачувати
внески за двома кредитними договорами.
Сам ОСОБА_2 дійсно не міг пояснити, які
саме суми він сплачував за кредитним
договором на автомобіль ВАЗ. В
підтвердження того, що автомобіль ВАЗ
був придбаний саме ОСОБА_5 свідчить і
той факт, що саме він постійно з часу
придбання користувався даним
автомобілем, що не заперечує і сам
ОСОБА_2 (а.с.126-129).

Стаття 328 ЦК України передбачає, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Не може буди визнаний спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і
мопед «Хонда» оскільки він є
зареєстрованим за ОСОБА_17, що
підтверджується наданаю сторонами
ксерокопією технічного талону (а.с.21).
Позивач не надав суду ніяких доказів,
які б підтверджували, що вказаний мопед
є спільною власністю сторін по його
позову.

Вимоги ОСОБА_2 стосовно поверненя
йому автомобіля ЗАЗ підлягають
задоволенню, так як згідно технічного
паспорту даний автомобіль належить
йому і ніхто не може порушувати його
право на користування своєю річчю (а.с
61).

30.06.2008 року ОСОБА_2 уклав з ЗАТ "АІСЕ
Україна" або "АВТОПЛАН" угоду на
придбання автомобіля, яка дії до 30
листопада 2016 року, і згідно з якою
ОСОБА_2 до цього часу сплачує
відповідні внески за автомобіль ЗАЗ не
маючи при цьому можливості
користуватись вказаним автомобілем.

Статті 15,16 ЦК України передбачають,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання чи оспорювання.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про
те, що вона не погоджується повернути
ОСОБА_2 автомобіль ЗАЗ, оскільки він не
відшкодував їй спільні кошти затрачені
на предбання вказаного автомобіля, не є
підтавою для порушення права ОСОБА_2 на
користування автомобілем. ОСОБА_3 не
позбавлена права захищати свої права в
установленому законом порядку.

Судові витрати у справі слід
розподілити між сторонами відповідно
до задоволених позовних вимог,
провівши взаємні розрахунки.

Керуючись ст. 74 СК України, ст.ст.
15,16,365,372,328 ЦК України ст.ст. 57-60 ЦПК
України суд,-

В И Р І
Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати право власності за кожним
по 1/3 частині квартири розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Захистити право на користування
майном ОСОБА_2 та зобов'язати ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 повернути ОСОБА_2 автомобіль
ЗАЗ ТF 69Y0, 2011 року випуску, державний
номер НОМЕР_2 та ключі від даного
автомобіля.

В іншій частині позову ОСОБА_2
відмовити.

Позов ОСОБА_5 задовольнити та
визнати на ним право власності на
автомобіль ВАЗ року випуску
державний номер НОМЕР_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення, а для осіб які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення - протягом 10 днів
з дня отримання копії цього рішення до
апеляційного суду Харківської області
через Красноградський райсуд.

.

Суддя