У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцин М.М.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

з участю - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника за довіреністю
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення
Іршавського районного суду від 22
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: Іршавський районний сектор
Головного управління державної
міграційної служби України в
Закарпатській області про виселення з
житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із даним позовом, мотивуючи тим, що
є власником земельної ділянки по
АДРЕСА_1 та розташованого на ньому
будинку, що стверджується державним
актом на право приватної власності на
земельну ділянку, технічним паспортом
на цей будинок, будівельним паспортом
на забудову земельної ділянки та
витягом з рішення Зарічанської
сільської ради від 19.04.1999 року.

Відповідач користується житловим
приміщенням у належному позивачу
будинку, згоди на вселення до будинку
та на реєстрацію його за
вищезазначеною адресою вона не
надавала та просила виселити ОСОБА_3 з
будинку АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Іршавського
районного суду від 22 листопада 2013 року
в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду, як таке, що
постановлене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
оскільки підстав передбачених чинним
законодавством для відмови у позові
відсутні.

Заслухавши пояснення представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

У відповідності до вимог ст. 9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбаченому законом.

Згідно довідки Зарічанської сільської
ради № 1703 від 16.10.2013 року відповідач
ОСОБА_3 та його дружина і троє
неповнолітніх дітей зареєстровані, і
проживають у будинку АДРЕСА_1.

На підставу заявлених позовних вимог
позивачка посилається на те, що є
власником земельної ділянки по АДРЕСА_1
та розташованого на ньому будинку, що
стверджується відповідним державним
актом на право приватної власності на
землю, технічним паспортом на цей
будинок, будівельним паспортом на
забудову земельної ділянки та витягом
з рішення Зарічанської сільської ради
від 19.04.1999 року.

Відповідно до положень ст.ст. 181, 182 ЦК
України житловий будинок належить до
нерухомих речей право власності на які
підлягає державній реєстрації.

Реєстрації підлягають права власності
тільки на об'єкти нерухомого майна,
будівництво яких закінчено, та які
прийняті в експлуатацію у
встановленому порядку за наявності
матеріалів технічної інвентаризації.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України, право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає у особи, яка створила це
майно, після закінчення будівництва
об'єкта нерухомості, введення його в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності та реєстрації права
власності.

Оскільки, позивачкою не надано було
суду першої інстанції ні акт прийняття
в експлуатацію вищезазначеного
житлового будинку, ні свідоцтво про
право власності на нього, ні витягу з
державного реєстру права власності на
нерухоме майно, а тому суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування не має.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді представник позивача - ОСОБА_2
надав свідоцтво про право власності на
нерухоме майно ОСОБА_1 - житлового
будинку з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1 від 11.02.2014 року та витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 11.02.2014 року на даний
будинок і на час звернення в суд із
позовом та на момент постановлення
судового рішення 22.11.2013 року ці докази
були відсутні, а оформлення права
власності відбулося після
постановлення судового рішення.

Оскільки, суд апеляційної інстанції
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції на момент його
постановлення, а оформлення права
власності та його державна реєстрація
відбулася після постановлення
оскаржуваного рішення, а тому дані
докази не можуть бути прийняті до
уваги, що не перешкоджає позивачу
повторно звернутися до суду із даними
вимогами.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника за
довіреністю ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Іршавського районного
суду від 22 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
Собослой Г.Г.