У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
позики за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19 жовтня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 27 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 25 травня 2009 року між нею та
ОСОБА_4 було укладено договір позики
на суму 300 тис. грн., за яким останній
отримав у борг зазначену суму, про що
також написав розписку. У забезпечення
виконання зобов'язання за договором
позики 25 травня 2009 року між
ними укладено договір іпотеки, згідно
якого іпотекодавець надав в іпотеку
нерухоме майно, а саме офісне
приміщення загальною площею 251,9 кв.м,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У
встановлений договором строк ОСОБА_4
зобов'язання не виконав. Ураховуючи
викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути
на її користь суму основного боргу 300
тис. грн., 338 грн. 06 коп. втрат внаслідок
інфляції та 3% річних у сумі 764 грн. 39 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19
жовтня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 27 серпня 2013 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 301 102 грн. 45 коп. боргу з
урахуванням індексу інфляції та 3%
річних. Вирішено питання про розподіл
судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідач не
виконав взятих на себе зобов'язань за
договором позики, внаслідок чого має
повернути борг з урахуванням вимог ч. 2
ст. 625 ЦК України.

З такими висновками судів повністю
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення у повній мірі не відповідають.

Судом встановлено, що 25 травня 2009 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був
укладений договір позики, відповідно
до якого позикодавець передав, а
позичальник прийняв у власність 300 тис.
грн., на строк до 15 червня 2009 року. Факт
одержання грошей підтверджується
розпискою та п. 1 умов договору (а. с. 3, 9).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Суди, посилаючись на вказану норму
матеріального права, надані позивачем
докази, дійшли вірного висновку, що
договір позики між сторонами було
укладено, він є реальним,та одержані в
позику кошти підлягають стягненню з
відповідача.

Проте, не можна погодитися з висновком
суду у частині стягнення суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох процентів річних від
простроченої суми за період з 25 травня
2009 року по 14 червня 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто вказана норма передбачає
відповідальність боржника за час
прострочення виконання зобов'язання.

Згідно договору позики зобов'язання
повинно було виконано до 15
червня 2009 року, отже прострочення
виконання даного зобов'язання
починається з 6 червня 2009 року і
відповідно з цієї дати повинні
нараховуватись втрати внаслідок
інфляції та 3% річних.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
неправильно тлумачили норму
матеріального права, яка регулює
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення у
частині розміру стягнутої суми боргу з
урахуванням індексу інфляції та
3% річних підлягають скасуванню з
передачею справи у цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19
жовтня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Волинської області від 27
серпня 2013 року у частині стягнення 338
грн. 06 коп. втрат внаслідок інфляції та
3% річних у сумі 764 грн. 39 коп. скасувати,
справу у цій частині направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 300 тис. грн. основного боргу
судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська