Справа № 215/4693/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2014 року
Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу

у складі: головуючого,
судді - Мельника Ю.П.

при секретарі
- Паращенко В.Д.

позивача - ОСОБА_1

представника
позивача - ОСОБА_2

представника
відповідача -
Кустова С.В.

представника третьої
особи - Мороз Н.Ю.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кривому Розі
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«ДніпроВажМаш» про стягнення
моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням
здоров'я,-

ВСТАНОВИВ:

01.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Відкритого
акціонерного товариства "
ДніпроВажМаш", про відшкодування
моральної шкоди, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних
захворюваннях України в м.
Дніпропетровську.

В обґрунтування позову зазначив,
що працював свердлувальником 3 розряду
дільниці механообробки ливарно -
механічного виробництва № 07 ПАТ
"ДніпроВажМаш"та 10 грудня 2012 р. на
робочому місці отримав травму, в
результаті якої він отримав закриту
черепно-мозкову травму: струс
головного мозку, забій м'яких тканин
голови, лівобічний підвивих С2, струс
спинного мозку, корінцевий синдром,
забій м'яких тканин правого плеча.

Згідно висновку МСЕК Серія АБ №
0005072 від 29.05.2013 р. позивачу вперше було
встановлено 60 % втрати професійної
працездатності, та було встановлено 3
групу інвалідності. З 29.05.2013 р. у
позивача виникло право на
відшкодування моральної шкоди. Крім
того, унаслідок виробничої травми при
виконанні ним трудових обов'язків, що
трапилась з вини ПАТ„ «ДніпроВажМаш».
він втратив 60 % професійної
працездатності та йому було
встановлено 3 групу інвалідності.
Оскільки позивач втратив своє здоров'я,
та працездатність з вини підприємства,
вважає що відповідач по справі повинен
відшкодувати йому моральну шкоду.
Винним у заподіянні йому фізичної і
моральної шкоди є підприємство - ПАТ
«ДніпроВажМаш», що у порушенні діючого
законодавства не створило безпечні
умови праці, не виконувало передбачені
законом і нормативними актами норми і
права охорони праці, гігієнічні
регламенти і нормативи, не приймало
заходів для облегшення або зменшення
впливу шкідливих факторів на робочих
місцях. Винність роботодавця
підтверджується : актом № 6 від 05.07.2013 р.
про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом за формою Н-1 та актом за
формою Н-5 від 05.07.2013 р.

При цьому моральна шкода полягає
у фізичному болю та стражданнях, яких
він зазнав у зв'язку з ушкодженням
здоров'я. У зв'язку з професійним
захворюванням змінився його спосіб та
якість життя, що завдає йому моральних
страждань. Сильно погіршився стан його
здоров'я до значного обмеження
життєдіяльності, яке визначається
частковою стійкою втратою до здатності
самообслуговування, тобто
потребуються додаткові зусилля для
організації свого життя. Зараз позивач
не може пересуватись самостійно без
палиці, що притягує негативну увагу
його родини, друзів, сусідів та
оточуючих людей. У позивача є маленька
донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. У зв'язку з
отриманням виробничої травми він не
може повноцінно гуляти з донькою,
спілкуватись, гратись, бігати, плавати,
займатись спортом разом з донькою.
Також він не в змозі повноцінно
приймати участь у навчанні, розвитку та
вихованні доньки, не може ходити на
батьківськи збори, приймати участь у
житті школи та роботі батьківського
комітету, допомагати школі у
проведенні ремонту, приймати участь у
позашкільних заходах. В зв'язку з
отриманням виробничої травми ОСОБА_1
має ускладнення: біль та відчуття
оніміння верхніх та нижніх кінцівок,
замерзання кистей, біль та обмеження
рухів у шийному та поперековому
відділах хребта, у плечових, колінних
та ліктьових суглобах, пошкодження
ходьби, головній біль, підвищення
артеріального тиску, періодичний біль
в області серця. У зв'язку з отриманою
травмою, він практично позбавлений
можливості виконувати фізичні
навантаження, чим ставить свою родину і
себе у важкі життєві умови. Позивач не
може виконувати роботу по дому,
налаштування сантехнічного
обладнання, електричного обладнання
квартири, приготування їжі, немає
можливості самостійно та повноцінно
ходити до крамниць та на ринок з метою
придбання продуктів харчування, одягу
взуття та інших необхідних побутових
товарів та приладів. В наслідок
травмування правого плечового суглобу,
позивач має оніміння пальців руки, що
призводить до додаткових зусиль для
застібання одягу та взуття, або під час
застосування господарських
інструментів вдома. Періодичний біль у
області серця, шиї, спини, хребта та
суглобів додає позивачу загальну
слабкість та страх смерті, що робить
його частково не придатним та
неспроможним до самообслуговування.
Вимушене безсоння пригнічує позивача,
не тільки фізично але також викликає,
душевну безпорадність, не дає
можливості відпочивати в нічний час не
тільки позивачу, а й його родині.
Підвищення артеріального тиску та
головний біль не дозволяє позивачу
робити нахилу тулубу під час надівання
та знімання взуття, або отримання
водних процедур, що пригнічує позивача
у його безпорадності та обмеження
самообслуговування. Отримання
виробничої травми вимушує позивача
відмовитись бути за кермом власного
автомобіля, на якому він раніше любив
кермувати. В наслідок травми у нього
змінився характер, він став замкнутою,
нетовариською людиною, а самотність,
відчуженість також викликають
додаткову душевну біль, моральні
переживання і страждання. ОСОБА_1 став
агресивним і нервовим. Не має
можливості повноцінно виконувати свої
подружні обов'язки с дружиною, що
призвело до розвалу родини, яка зараз
знаходиться на грані розірвання шлюбу.
До появи травми ОСОБА_1 був дуже
рухливою, активною людиною, займався
атлетичною гімнастикою, гирьовим
спортом, армреслінгом, плаванням. До
виробничої травми у нього була
атлетична статура та м'язи, яку він
постійно підтримував за допомогою
фізичних вправ. Після отримання
виробничої травми у позивача зникла
атлетична статура, м'язи втратили
колишню пружність та естетичний
вигляд, що у свою чергу негативно
вплинуло на відношення, привабливість
його дружини до нього. ОСОБА_1 займався
полюванням та рибною ловлею. Зараз він
це все втратив з вини відповідача, від
нього відвернулись його друзі.
Внаслідок отриманої виробничої травми
позивачу були заподіяні моральні і
фізичні страждання, що спричинило за
собою погіршення реалізації його
професійних можливостей, погіршення
відносин з оточуючими людьми, і
колегами, та інші негативні наслідки. З
вини відповідача позивач втратив
любиму роботу, якій він приділяв значну
увагу та багато років вдосконалював
свою майстерність та трудові навички.
За його сумлінну працю у його трудовой
книжці є подяки. Із за травми, ОСОБА_1
соромиться спілкуватись із сусідами,
знайомими, а також соромиться
знаходитись в людних місцях,
транспорті, в магазинах бо привертає до
себе нездоровий інтерес та підозрілі
погляди сторонніх людей, явно
хворобливим виглядом. Через наведені
фактори, ОСОБА_1 не має можливості
зберегти звичайні соціальні зв'язки з
близькими людьми, оскільки не було
можливості запрошувати в дім знайомих
йому людей, родичів, друзів,
однокласників його доньки. Через
трудове каліцтво позивач щорічно
вимушений проходити амбулаторне та
стаціонарне лікування у лікувально -
профілактичних закладах. Згідно
індивідуальної програми реабілітації
інваліда позивачу предписано
отримувати від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України санаторно - курортне лікування
в санаторіях лікувального профілю один
раз на 3 роки, що є явно недостатнім для
відновлення здоров'я позивача. Але з
обліку державних та приватних заходів
щодо поновлення здоров'я позивача його
становище не покращується,
захворювання, отримані після травми
продовжують прогресувати у гірший бік.
Через порушення фізіологічних
параметрів стану здоров'я ОСОБА_1
втратив 60 % професійної працездатності
та йому було встановлено 3 групу
інвалідності, яке спричинило позивачу
тяжкі наслідки. Вищевказаний
психотравмуючий фактор ґрунтується на
незворотності ушкодження здоров'я та
втрати працездатності, внаслідок чого
позивач був вимушений залишити роботу,
якій позивач віддав багато років.
Моральну шкоду він оцінює у 229400 грн.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача позов не
визнав пояснив, що відносини, які
виникають з такого виду
загальнообов'язкового державного
страхування, як страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності
регулюються окремим законом, а саме
Законом Украйни «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». В рішенні
Конституційного Суду України (справа
№1-9/2004), зазначається, що ст.. 237-1 КЗпП
України та ст.. 1167 ЦК України
відшкодування моральної шкоди, що
відшкодовується особою яка заподіяла
шкоду, або власником чи уповноваженим
ним органом, не застосовується до осіб,
що підлягають обов'язковому
соціальному страхуванню відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а тому ВАТ
«ДніпроВажМаш» не може бути
відповідачем по справі. Позивач
прийшов на роботи завідомо хворою
людиною та був попереджений про важкі
та небезпечні умови праці.

Представник третьої особи Мороз
Н.В. позов не визнав пояснила, що
позивачем не надано ніяких доказів
моральних та душевних страждань
позивача Крім того згідно ст.. 237-1 КЗпП
України підставою для виникнення
матеріальної відповідальності є
протиправне, винне невиконання чи
неналежне виконання однією із сторін
трудового договору своїх обов'язків,
яке спричинило заподіянню шкоди.
Позивач був ознайомлений з умовами
праці і погодився на роботу в шкідливих
умовах. Позивачем не надано доказів які
б підтвердили факт причинення йому
моральної шкоди, а розмір її
відшкодування ні чим не обґрунтований.
Незважаючи на те, що вимоги позивача
безпідставні, ним також пропущений
тримісячний термін звернення до суду,
який застосовується при вирішенні
трудових спорів, так як перебіг строку
починається з 03.03.2007 року, наступного
дня коли позивачеві встановили
профзахворювання. На підставі
викладеного просить в позові відмовити
в повному обсязі.

Вислухавши позивача та
представника позивача, представника
відповідача, представника третьої
особи, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти
та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що позивач тривалий час
працював у шкідливих умовах на ПАТ
"Дніпроважмаш" 10 грудня 2012 р. позивач
отримав виробничу травму при виконанні
їм трудових обов'язків в інтересах
відповідача. Про факт нещасного
випадку повізаного з виробництвом було
складено Актом № 6 від 05.07.2013 р. про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом за формою Н-1 та Актом за
формою Н-5 від 05.07.2013 р. (а.с.5-8, 9-11, 12-14,15-27)

Таким чином у позивача на підставі
висновку МСЕК Серія АБ № 0005072 від 29.05.2013
р. виникло 29.05.2013 право на відшкодування
моральної шкоди а.с.-35.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року (зі змінами), судам необхідно
враховувати , що відповідно до ст.. 237-1
КЗпП України за наявності погіршення
прав працівника у сфері трудових
відносин ( в тому числі виконання робіт
у безпечних для життя і здоров'я
умовах), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

3 01 квітня 2001 року набрав
чинності Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили
втрату працездатності». Одним із
завдань цього Закону та обов'язку Фонду
соціального страхування було
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної умовами виробництва,
застрахованим та членам їх сімей від
нещасних випадків.

Законами України про Державний
бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась
дія, в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим та
членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту
«є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року
№ 107 з п. З Прикінцевих положень
виключені слова, які свідчили про
відшкодування за умов, зазначених у
цьому пункті, моральної (немайнової)
шкоди потерпілим на виробництві та
членам їх сімей, і водночас доповнено
цей пункт таким абзацом:
«відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної шкоди застрахованим та
членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку
припиняється з 01 січня 2008 року».

Конституційний Суд України в
абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008
(справа про страхові виплати) зазначив,
що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9,
абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.02.2007 року №717, скасовано право
застрахованих громадян, що потерпіли
на виробництві від нещасного випадку
або професійного захворювання, на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, яке вони мали відповідно
до приписів первинної редакції Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».
Проте, Конституційний Суд України
вважає, що саме право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного
кодексу України та ст.. 237-1 КЗпП України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця). Встановлений
законодавством розподіл обов'язків
щодо відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить вимогам
статті 22 Конституції України. З огляду
на викладене, Конституційний Суд
України не вбачає підстав для визнання
неконституційними положень п.1, абзацу 3
п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного
суд вважає, що спірні правовідносини
виникають із трудових правовідносин і
виходячи з положень п.3 ч.1 ст. 269 КЗпП
України позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ю
або смертю.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП
України та Актом № 6 від 05.07.2013 р. про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом за формою Н-1, Актом за
формою Н-5 від 05.07.2013 р.(а.с.9-20), суд
вважає, що вищевказані докази свідчать
про доведеність виконання робіт
позивачем у небезпечних для життя і
здоров'я умовах.

Визначаючи розмір моральної
шкоди, суд вважає, що слід врахувати
роз'яснення п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р., з
подальшими змінами, " Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди",
відповідно до якого, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі,
характер моральних страждань і
наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що вперше
позивачу встановлено 60% втрати
працездатності та третю групу
інвалідності, а також характер
захворювання, пов'язаних з причиненням
профзахворюванням фізичних і
моральних страждань позивача, їх
тривалість і тяжкість, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, конкретних
обставин по справі, і наслідків, що
наступили та виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд вважає, що слід
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково та стягнути з відповідача ВАТ
"ДніпроВажМаш" на користь позивача 45000
грн. у відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП
України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«ДніпроВажМаш» про стягнення
моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням
здоров'я - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«ДніпроВажМаш» на користь ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди 45 000,00
грн. з проведенням з цієї суми
відрахувань податків та обов'язкових
платежів.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«ДніпроВажМаш» на користь держави
судовий збір в сумі 243,60 грн.

В іншій частині позову -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана всіма учасниками по
справі до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: