РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14738/13-ц

пр. № 2/759/393/14

20 січня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Лазаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління юстиції в м. Києві
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його матір, яка на
момент смерті проживала в АДРЕСА_1 та
яка 14.04.1995 року склала заповіт на його
користь про який йому стало відомо лише
у квітні-травні 2013 року з телефонного
дзвінка товариша, оскільки сам він є
громадянином Росії, де і постійно
проживає. 30.06.2013 року він приїхав до
України та звернувся із відповідною
заявою до Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори, але
15.07.2013 року отримав відмову у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, у зв»язку з пропуском строку
для прийняття спадщини, який просить
поновити в судовому порядку,
зазначаючи, що відповідач ОСОБА_2 також
подавала до Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини після смерті їх
матері, проте відповідного свідоцтва
так і не отримала.

Представник позивачка у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити, суду також
пояснив, що ОСОБА_4, проживала та була
власницею будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується відповідними
рішеннями судів та технічним паспортом
на вказаний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_3 вона
померла, склавши 14.04.1995 року заповіт на
користь свого сина ОСОБА_1 Оскільки,
ОСОБА_1 з 1984 року постійно проживає в
АДРЕСА_2, є громадянином Росії та про
наявність цього заповіту до травня 2013
року йому відомо не булу, тому він не
скористався належним чином своїми
відповідними правами щодо спадщини.
Лише після телефонного повідомлення
про його існування він приїхав до Києва
та подав відповідну заяву в
нотаріальну контору, яка в свою чергу
відмовила у видачі свідоцтва за
порушенням строків звернення. ОСОБА_2,
яка є його рідною сестрою також
подавала відповідну заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини, проте відповідного свідоцтва
так і не отримала. Іх з відповідачкою
батько ОСОБА_5 також проживає в АДРЕСА_1
проте його власником не являється, шлюб
з померлою ОСОБА_4 було розірвано ще
02.02.1974 року, у зв"язку з чим належним
відповідачем у справі вважає лише
ОСОБА_2, яка подавала до нотаріальної
контори відповідну заяву щодо
отримання спадщини.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання
не з»явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином,
подала письмову, нотаріально завірену
заяву, згідно якої вона вказаний позов
визнає повністю, проти його
задоволення не заперечує та просить
розглядати справу без її участі,
оскільки хворіє, а тому не може
з»явитись до суду.

Третя особа Головне управління юстиції
в м. Києві у судове засідання свого
представника не направила, про час та
місце розгляду справи повідомлена
належним чином, причин неявки не
вказала.

З огляду на викладене, суд вважає за
можливе розглядати справу без участі
не з»явившихся осіб на підставі
наявних доказів у справі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, свідка, дослідивши докази у
справі, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача -
ОСОБА_4, що підтверджується
відповідними свідоцтвами.

Після її смерті залишилась спадщина, а
саме будинок АДРЕСА_1, який згідно
рішення Народного суду Радянського
району м.Києва від 19.06.1973 року був
виділений в натурі ОСОБА_4, згідно якого
Київським БТІ відповідно оформлено
технічний паспорт, що видано 12.01.1990
року.

Згідно заповіту складеного 14.04.1995 року
ОСОБА_4, остання заповідала все своє
майно з чого б воно не складалось
своєму сину ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок смерті.

Отже, позивач є спадкоємцем ОСОБА_4
відповідно до заповіту від 14.04.1995 року.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач
звертався до Дванадцятої Київської
Державної нотаріальної контори за
отриманням спадщини, але йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітому зв'язку
з пропущенням шести місячного строку
для прийняття спадщини.

Зверталась до Дванадцятої Київської
Державної нотаріальної контори за
отриманням спадщини і відповідачка
ОСОБА_2

Проте, згідно витребуваної судом, за
клопотанням представника позивача,
спадкової справи, відповідне свідоцтво
про право на спадщину за законом не
видавалось.

Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Так, зазначаючи про пропуск строку
прийняття спадщини, представник ОСОБА_1
вказує на те, що позивачу не було відомо
про існування відповідного заповіту, у
зв»язку з чим такий строк і було
пропущено з поважних причин.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 у
судовому засіданні пояснив, що він
також проживає у вказаному будинку,
оскільки є зятем відповідачки ОСОБА_2, а
тому знає, що про існування заповіту
складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
дійсно нікому не було відомо, у зв»язку
з чим його теща і зверталась до
нотаріальної контори за прийняттям
спадщини після смерті їх з позивачем
матері в порядку спадкування за
законом. Лише після того, як його
випадково знайшов колишній чоловік
ОСОБА_4 - ОСОБА_1 їм стало про нього
відомо, після чого він сам
зателефонував у травні 2013 року ОСОБА_1 в
Росію і повідомив про вказане.
Зазначив і те, що ОСОБА_2 дійсно не проти
щоб спадщину після смерті ОСОБА_4
оформив на себе позивач ОСОБА_1

У судовому засіданні з"ясованоі те, що
шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано
02.02.1974 року, що підтверджується
свідоцтвом про розірванння шлюбу, з
урахуванням якого, суд також визначає
загальне коло зацікавлених осіб у
вирішенні вказаного питання щодо
спадщини яка відкрилась.

Отже, оцінюючи з'ясовані обставини
справи, що перевірені представленими
доказами у їх сукупності, суд дійшов
висновку про необхідність визначити
ОСОБА_1 додаткового строку для подання
заяви про прийняття спадщини, яка
залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
його матері ОСОБА_4, у шість місяців з
моменту набрання вказаним рішенням
законної сили, оскільки такий ним було
порушено з поважних причин, зокрема
необізнаність сторін про наявність
складеного спадкодавцем заповіту на
користь позивача, проти чого не
заперечує і сама відповідачка.

Погоджуючись із заявленим позивачем
строком у шість місяців, суд приймає до
уваги посилання його представника щодо
того, що задля реалізації вказаних прав
позивачу необхідно такий значний
термін, оскільки лише одна дорога з
місця проживання до м. Києва займає
близько тижня та з урахуванням
необхідності врегулювати питання
від»їзду на роботі позивача, який є
громадянином іншої держави.

Керуючись ст.ст. 1233, 1270, 1272 ЦК України,
ст.ст. 10, 59, 60, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для
подання заяви про прийняття спадщини,
яка залишилась після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 його матері ОСОБА_4, у шість
місяців з моменту набрання вказаним
рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Святошинський районний суд м.
Києва.

Суддя: