АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/393/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 22 Євтушенко П. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. РІШЕННЯ
05 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Демченко В. А. суддів
Подорога В. М. , Бородійчук В. Г. при
секретарі Яремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 10
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_8 про
визнання договору довічного
утримання недійсним та усунення
перешкод в користуванні жилим
в с т а н о в и л а :
Позивач ОСОБА_6 звернулася у суд із
позовом до ОСОБА_7, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_8 про
визнання договору довічного
утримання недійсним та усунення
перешкод в користуванні жилим
В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначала, що відповідач по справі її
На підставі свідоцтва про право
власності, її чоловікові ОСОБА_9 на
праві власності належав житловий
будинок з господарськими спорудами
26. 12. 2012 року її чоловік ОСОБА_9 уклав
договір довічного утримання з
відповідачкою ОСОБА_7, згідно якого він
передав у власність ОСОБА_7 житловий
будинок з надвірними спорудами та
земельну ділянку під ним АДРЕСА_1.
При укладенні договору довічного
утримання вона підписала в
нотаріальній конторі заяву, відповідно
до якої дала своєму чоловіку згоду на
укладення даного договору.
Однак, вважає, що договір довічного
утримання між ОСОБА_9 та ОСОБА_7
необхідно визнати недійсним, так як з
ОСОБА_9 вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 13. 11. 1954 року,
житловий будинок з надвірними
спорудами було збудовано ними спільно
за спільні кошти, а тому, будинок
АДРЕСА_1 є їхньою спільною сумісною
Даючи згоду своєму чоловіку на
укладення договору довічного
утримання вона вважала, що він передає
у власність лише свою ? частину будинку,
а у неї у власності залишиться її
частка як дружини у спільній власності
подружжя. З текстом договору довічного
утримання вона не була ознайомлена і
його не підписувала. Однак, вона
вважала, що відповідачка бере на себе
зобов'язання і по її догляду.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_9 помер.
Після смерті чоловіка відповідачка
створює їй умови неможливості
проживання в будинку, виганяє її з
будинку. Хоча в договорі довічного
утримання зазначено, що вона з
чоловіком має право користуватись
кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку,
але відповідачка дає їй можливість
користуватись тільки кімнатою НОМЕР_1.
Вона є жінкою престарілого віку і за
віком (79 років) та станом здоров'я
потребує стороннього догляду.
Відповідачка догляду їй не надає і не
допускає до будинку її сина, який має
бажання її доглядати та опікуватись за
нею. В зв'язку з цим, змушена звернутися
за захистом своїх прав до суду.
Просила суд визнати недійсним договір
довічного утримання, який укладений 26.
12. 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, що
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_8, зобов'язати ОСОБА_7 усунути
перешкоди в користуванні будинком
АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_6 доступу
до кімнат НОМЕР_1 та НОМЕР_2 будинку,
стягнути з відповідачки на її користь
витрати по справі.
24.10.2013 року позивачка скерувала до суду
заяву про збільшення позовних вимог,
відповідно до яких просила визнати
недійсним договір довічного утримання,
який укладений 26. 12. 2012 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_7, що посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_8, зобов'язати
відповідачку усунути перешкоди в
користуванні нею будинком АДРЕСА_1
шляхом надання доступу до кімнат
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 будинку, стягнути з
відповідачки на її користь витрати по
справі. Свої вимоги додатково
мотивувала тим, що відповідно до ст. 60
СК України будинок АДРЕСА_1 є їх
спільною сумісною власністю, а даючи
згоду своєму чоловікові на укладення
договору довічного утримання вона
вважала, що він передає у власність
лише свою 1/2 частину.
Після смерті чоловіка відповідачка
створює їй умови неможливості
проживання в будинку, виганяє її з
будинку. Хоча в договорі довічного
утримання зазначено, що вона з
чоловіком має право користуватись
кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку,
відповідачка дає їй можливість
користуватись тільки кімнатою НОМЕР_1.
Крім того, вона вважала, що
відповідачка бере на себе зобов'язання
При цьому, позивачка вважає, що надана
нею нотаріально засвідчена згода на
укладення чоловіком договору
довічного утримання не має правового
значення, оскільки спірні
правовідносини регулюються ч. 2 ст. 747 ЦК
України та ч. 1 ст. 67 СК України, а не ст. 65
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 10 грудня 2013 року позов
задоволено частково, зобов'язано
ОСОБА_7 не чинити перешкоди в
користуванні ОСОБА_6 кімнатами НОМЕР_1
та НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1, в
задоволенні позову про визнання
договору довічного утримання
недійсним та усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_6 подала
апеляційну скаргу на дане рішення, в
якій просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає його ухваленим із
порушенням норм матеріального права,
ухваливши нове рішення яким позовні
вимоги ОСОБА_6 задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення.

Так, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
договору довічного утримання, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що він відповідає вимогам закону, а
доводи позивачки про необізнаність
щодо передачі нерухомого майна є не
доведеними.

При цьому, суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про
наявність порушеного права позивачки у
користуванні кімнатами будинку та
правомірно зобов'язав відповідачку не
чинити перешкоди у користуванні
кімнатами позивачці.

Проте, колегія суддів не може
погодитись із висновками суду першої
інстанції щодо відмови у визнанні
договору довічного утримання
недійсним з огляду на наступне.

Колегією суддів за матеріалами справи
встановлено, що 26 грудня 2012 року
приватним нотаріусом ОСОБА_8
посвідчено договір довічного
утримання (догляду) укладений між
ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ( а. с. 29 - 30).

Відповідно витягу про державну
реєстрацію прав Серії СЕІ № 867061, на
підставі свідоцтва про право власності
/ САЕ 451788/ 20. 12. 2012 року Департаменту
економіки та розвитку Черкаської
міської ради, на момент укладення угоди
ОСОБА_9 був єдиним власником житлового
будинку АДРЕСА_1 ( а. с. 32).

Державним актом на право власності на
земельну ділянку Серії ЯЕ № 134432
підтверджується право ОСОБА_9 на
земельну ділянку площею 586 кв. м.
АДРЕСА_1 ( а. с. 37).

Відповідно до свідоцтва про укладення
шлюбу Серія НОМЕР_3, шлюб між ОСОБА_9 та
ОСОБА_6 було укладено 13 листопада 1954
року (а.с.6).

Згідно свідоцтва про смерть Серії
НОМЕР_4, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, а саме на будинок
АДРЕСА_1 було видано 20.12.2012 року на ім'я
ОСОБА_9 (а.с.31).

Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 586.0 кв.м.
АДРЕСА_1 видано ОСОБА_9 22 травня 2007 року
(а.с.37).

Відповідно дане нерухоме майно є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_9 та ОСОБА_6

Відповідно до ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Згідно із ч. 1 ст. 747 ЦК України майно, що
належить співвласникам на праві
спільної сумісної власності, зокрема
майно, що належить подружжю, може бути
відчужене ними на підставі договору
довічного утримання (догляду). У разі
смерті одного із співвласників майна,
що було відчужене ними на підставі
договору довічного утримання (догляду),
обсяг зобов'язання набувача
відповідно зменшується.

Частина 1 статті 747 ЦК України надає
подружжю, яким майно належить на праві
спільної сумісної власності,
можливість укласти договір довічного
утримання. Відчужувачами у такому
випадку виступають подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 747 ЦК України, якщо
відчужувачем є один із співвласників
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, договір довічного
утримання (догляду) може бути укладений
після визначення частки цього
співвласника у спільному майні або
визначення між співвласниками порядку
користування цим майном.

Частиною 2 статті 747 ЦК України
встановлено порядок укладення
договору довічного утримання за
наявності одного відчужувача із
співвласників спільної сумісної
власності.

Спеціальною нормою до ч. 2 ст. 747 ЦК
України є ч. 1 ст. 67 СК України, згідно із
якою дружина, чоловік мають право
укласти з іншою особою договір
купівлі-продажу, міни, дарування,
довічного утримання (догляду), застави
щодо своєї частки у праві спільної
сумісної власності подружжя лише після
її визначення та виділу в натурі або
визначення порядку користування
майном.

При цьому, встановивши, що передане за
договором довічного утримання
нерухоме майно є спільною сумісною
власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_6 і частки
сторін у ньому не виділено, поза увагою
суду першої інстанції залишилося те, що
надана ОСОБА_6 нотаріально засвідчена
згода на укладення ОСОБА_9 договору
довічного утримання не має правового
значення, оскільки спірні
правовідносини регулюються ч.2 ст. 747 ЦК
України та ч. 1 ст. 67 СК України, а не ст. 65
СК України.

Недотримання вимог зазначених вище
статей ЦК України та СК України при
укладенні договору довічного
утримання порушує права іншого
співвласника, а тому вимоги позивачки є
обґрунтованими.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Із урахуванням встановлених обставин
позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання
договору довічного утримання
недійсним підлягають до задоволення.

З огляду на неправильне застосування
судами першої норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору, рішення суду першої
інстанції підлягає до скасування в цій
частині, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог про
визнання недійсним договору довічного
утримання, в іншій частині рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню
без змін, у зв'язку з чим, доводи
апеляційної скарги є часткового
обґрунтованими і вона підлягає до
часткового задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, ст. 304. ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316, ст.
317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Соснівського районного суду
м. Черкаси від 10 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_8 про визнання договору
довічного утримання недійсним та
усунення перешкод в користуванні
жилим приміщенням - в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання договору довічного утримання
недійсним - скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_6 задовольнити та визнати
недійсним договір довічного утримання
від 26 грудня 2012 року, зареєстрований у
реєстрі за №3820 і посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_8 Черкаського
міського нотаріального округу,
укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, в іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :