У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука
М.І.,-розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» про визнання договору
недійсним та стягнення майнової шкоди,
за касаційною скаргою приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» на заочне рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 26
липня 2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
від 23 вересня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ Україна»)
про визнання договору недійсним та
стягнення майнової шкоди. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що 14 жовтня 2008
року між сторонами було укладено
договір № 210271 про надання кредиту в
розмірі 63 100 грн для придбання
автомобіля «Chevrolet Aveo» за програмою
«Автоплан» та підписано додатки № 1 та
№ 2, які є невід'ємними частинами угоди.
ОСОБА_6 сплатив на рахунок відповідача
перший внесок в розмірі 2 271 грн. 30 коп. в
день підписання угоди, а в подальшому
сплатив щомісячних платежів на
загальну суму 9 176 грн. 31 коп. Однак
позивач вважає, що відповідач порушує
його права, як споживача шляхом
укладення з ним договору, який полягає
у виконанні послуг з адміністрування
програми, яка полягає в тому, що клієнт
сплачує передбачені договором кошти,
за рахунок яких формуються фінансові
ресурси групи, щомісячні
адміністративні витрати по оплаті
послуг, страхового платежу, а саме
товариство формує групу клієнтів, яким
надається право на купівлю товару за
рахунок фінансових ресурсів групи. У
зв'язку з викладеним позивач просив
визнати договір недійсним та стягнути
завдану йому майнову шкоду у розмірі 11
447 грн 61 коп.

Заочним рішенням Іллічівського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 26 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
від 23 вересня 2013 року, позов
задоволено. Визнано недійсним договір
№ 210271 з додатками №1 та №2, укладений 14
жовтня 2008 року між ПрАТ «АІСЕ Україна»
та ОСОБА_6 Стягнуто з ПрАТ «АІСЕ
Україна» на користь ОСОБА_6 матеріальну
шкоду в розмірі 11 447 грн. 61 коп.

У касаційній скарзі ПрАТ «АІСЕ
Україна» просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються
(ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
договір між сторонами було укладено з
використанням нечесної
підприємницької діяльності, зміст якої
свідчить, що позивач сплачував
відповідачеві власні кошти не за
одержання автомобіля, а фактично за
можливість придбання автомобіля не за
рахунок відповідача, а за рахунок
залучення інших споживачів та їх
коштів до системи для придбання
автомобіля у групі, яке залежить від
розміру фонду групи, внесення коштів
іншими членами системи та власного
розсуду відповідача.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судом установлено, що 14 жовтня 2008 року
між ОСОБА_6 та закритим акціонерним
товариством «АІСЕ Україна» було
укладено договір № 210271 про надання
кредиту в розмірі 63 100 грн. для
придбання автомобіля «Chevrolet Aveo» за
програмою «Автоплан» та підписано
додатки № 1 та № 2 (а. с. 5-14).

Позивачем було сплачено перший платіж
на суму 2 271 грн. 30 коп., а також подальші
платежі на загальну суму 9 176 грн. 31 коп.
(а. с. 15-20).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак, а
відсутність таких ознак виключає
можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом угоди сторін,
укладеної в рамках функціонування
системи придбання автомобілів у
системі «Автоплан», є надання учаснику
програми адміністративних послуг, у
тому числі фінансового характеру, з
метою придбання ними автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ПрАТ «АІСЕ
Україна» гарантує надання кожному
учаснику права на отримання автомобіля
за умови виконання ним усіх
зобов'язань, передбачених Угодою та
Дотаками № 1 та № 2.

Статтею 3 Угоди передбачено, що ПрАТ
«АІСЕ Україна» зобов'язується надати
учаснику системи послуги, які
викладено в правилах функціонування
системи «Автоплан» та неухильно
виконувати свої зобов'язання для
забезпечення функціонування системи.

Передбачені Угодою умови дозволяють
учаснику сплачувати ціну автомобіля
невеликими щомісячними внесками, які
названі в Угоді «чисті внески»,
«половинні чисті внески».

Відповідно до розд. 1 «Визначення
термінів» додатку № 2 до Угоди «Цілий
Чистий внесок» - це частина щомісячного
повного внеску, який використовується
для оплати автомобіля, «Половинний
Чистий внесок» - це половина Цілого
чистого внеску.

Згідно зі ст. 5 додатку № 2 до Угоди
Чисті внески, сплачені учасником у
встановлені строки та відповідно до
поточної ціни автомобіля, дійсної на
момент сплати, зараховуються як
відсоток від вартості автомобіля, що у
свою чергу є оплатою за товар -
автомобіль.

Таким чином, в Угоді чітко передбачено,
що споживач оплачує кожного місяця
частину ціни автомобіля. Крім того,
сплачені Чисті внески перерахунку (у
зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не
підлягають. Після одержання автомобіля
та реєстрації його на своє ім'я
споживач зобов'язаний і надалі
сплачувати кошти за автомобіль до
повної його оплати - 100 % від ціни
автомобіля.

Отже, Угодою передбачена щомісячна
сплата внесків за товар - автомобіль,
який передається споживачеві в рамках
укладеної Угоди, а не за можливість
одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови угоди,
має повне право вимагати від ПАТ «АІСЕ
Україна» виконання свого зобов'язання,
а саме: оплатити продавцю вартість
автомобіля та передати автомобіль
споживачу, незалежно від того, чи
сплачують кошти інші споживачі.

Отже, за системою придбання
автомобілів у системі «Автоплан»
кожний з учасників, який належним чином
виконує зобов'язання за Угодою, отримує
автомобіль через механізм,
передбачений в Угоді, оскільки система
функціонує таким чином, що кількість
учасників групи, яким надається право
на отримання автомобіля, відповідає
кількості автомобілів, яку можна
придбати за рахунок Чистого Фонду
групи, створеного за рахунок
щомісячних внесків учасників групи.

За таких обставин висновок судів про
те, що діяльність ПрАТ
«АІСЕ Україна» за Угодою сторін є
функціонуванням «пірамідальної схеми»
суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
зв'язку з відсутністю головних ознак
«пірамідальної схеми» - безтоварності
та сплати компенсації одним учасником
за рахунок інших, оскільки за схемою
придбання товарів у групах придбавають
товар усі учасники за рахунок
об'єднання внесків кожного з них.
Різниця між споживачами - учасниками
схеми є тільки в часі одержання
автомобіля кожним із них, за умови
виконання своїх зобов'язань.

Суди зазначених вимог закону не
врахували і до правовідносин сторін не
застосували.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову в
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
не встановив фактичних даних, які мали
значення для вирішення справи та
дійшов передчасного висновку, про те,
що позивач сплачував кошти не за сам
товар, а за можливість одержання права
на купівлю товару, не дав належної
оцінки обставинам справи, внаслідок
чого ухвалив рішення, яке не
ґрунтується на зазначених нормах
матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій повинні бути
скасовані, а справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції, який
повинен урахувати викладене й залежно
від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 26 липня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області від 23 вересня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:О.В.
Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук