У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної
О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

Кафідової О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», треті особи: служба у
справах дітей Печерської районної у м.
Києві державної адміністрації про
визнання недійсним іпотечного
договору, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» на рішення апеляційного
суду Донецької області від 12 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що між ОСОБА_5 та публічним
акціонерним товариством «Укрсоцбанк»
було укладено договір іпотеки, за яким
в іпотеку передано нерухоме майно:
квартиру АДРЕСА_1. Так як, договір було
укладено без відповідного дозволу
органу опіки і піклування та без
урахування інтересів неповнолітньої
дитини, яка на час укладення договору
мала право користування вказаною
квартирою, позивачка просила визнати
недійсним укладений між ОСОБА_5 та ПАТ
«Укрсоцбанк» договір іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 05 вересня 2013 року,
у задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 12 листопада 2013 року,
рішення суду першої інстанції було
скасовано та у справі було ухвалено
нове рішення, яким позов було
задоволено. Визнано недійсним
іпотечний договір № 04/1-971 від 27 грудня
2007 року укладений між ОСОБА_5 та АКБ
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
знято заборону відчуження квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
накладену на підставі іпотечного
договору № 04/1-971 від 27
грудня 2007 року та вилучено з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна запис за № 6337753 від
27.12.2007 року.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк»
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із безпідставності
позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
суд апеляційної інстанції виходив із
того, що спірний договір іпотеки було
укладено з порушенням права
неповнолітньої ОСОБА_4 на користування
переданим в іпотеку жилим приміщенням,
отже, в силу ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК
України, ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» такий
договір є недійсним.

Судами встановлено, що 27 грудня 2007 року
між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» було
укладено кредитний договір, відповідно
до якого банк надав ОСОБА_5 297 000 доларів
США.

27 грудня 2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ
«Укрсоцбанк» було укладено договір
іпотеки, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на праві
власності.

Відповідно довідки КП «Хрещатик» від
16.03.2012 року, неповнолітня ОСОБА_4
зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно довідки КП «Хрещатик» від 25.10 2013
року неповнолітня ОСОБА_4 проживала і
була постійно зареєстрована в квартирі
АДРЕСА_1 і 13.07.2006 року знята з реєстрації
по АДРЕСА_2, повторно у спірній квартирі
була зареєстрована 7.02.2008 року, потім
була знята з реєстрації по АДРЕСА_3.

Із довідки КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району м. Києва від 01.11.2013
року, вбачається, що неповнолітня
ОСОБА_4 не була зареєстрована за
адресою по АДРЕСА_2.

Із довідки комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна контора
«Михайлівська» від 8.11.2013 року,
вбачається, що до 21.06.2012 року по
АДРЕСА_3 неповнолітня ОСОБА_4 не була
зареєстрована.

Статтею 17 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачено, що батьки та
особи, які їх замінюють, не мають права
без дозволу органів опіки та
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовитися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
як зазначено у ч. 6 ст. 203 ЦК України, у
протилежному випадку такий правочин є
недійсним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» для
здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною /сторонами/ вимог,
які встановлені частиною 1 - 3, 5 та 6 ст. 203
ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, особа яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
правочин, що вчиняється
батьками/усиновлювачам/, не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Таким чином апеляційний суд дійшов
вірного висновку про те, що на момент
укладання договору іпотеки між Банком
та ОСОБА_5, неповнолітня ОСОБА_4 мала
право на житло та проживала у квартирі,
яка була передана в іпотеку.

Зазначені висновки апеляційного суду
відповідають обставинам справи, а
також узгоджуються з нормами
матеріального та процесуального права,
які судом правильно застосовані.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 12 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

О.В. Ступак

С.П. Штелик