АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3718/2014
Головуючий у 1-ій інстанції - Гончарук
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва у складі

у складі головуючого судді
Музичко С.Г.

суддів
Семенюк Т.А., Кравець В.А.,
при секретарі
Круглику В.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 21 листопада 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод користування
власністю та встановлення порядку
користування тимчасовою спорудою, -

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 21 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення
перешкод користуванні власністю та
встановлення порядку користування
тимчасовою спорудою відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено,
11.12.2001 року між Дніпровською в м. Києві
радою та приватним підприємцем ОСОБА_3
укладено договір на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди), за яким Дніпровська
районна у м.Києві рада надає, а ПП
ОСОБА_3 приймає в тимчасове
користування земельну ділянку
загальною площею 12 кв.м. за рахунок
міських земель, відведених Київському
заводу експериментальних конструкцій
згідно з планом землекористування
(п.1.1Договору).

Земельна ділянка надана в тимчасове
користування на умовах оренди терміном
на один рік для експлуатації та
обслуговування кіоску по ремонту
взуття по АДРЕСА_1 (п.1.2 Договору).

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від
03.10.2005 року визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3
право власності по Ѕ частині
тимчасової споруди, за адресою АДРЕСА_1.

Згідно з свідоцтвом Державної
податкової служби Серія НОМЕР_1 від
18.05.2012 року позивач являється платником
єдиного податку. ОСОБА_2 зареєстрована
як фізична особа підприємець свідоцтво
НОМЕР_2.

Довідка про функціональне призначення
тимчасової споруди від 30.04.2013. свідчить,
ФОП ОСОБА_3 є суб'єктом господарювання
тимчасової споруди для надання
населенню побутових послуг.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довела факт порушення її
прав як фізичної особи в порядку,
передбаченому ст. 60 ЦПК України.

Не погодившись з рішенням суду в своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 21 листопада
2013 року та постановити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
повністю.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що під час розгляду справи судом першої
інстанції були порушені норми
матеріального та процесуального права,
не були з'ясовані обставини справи в
повному обсязі, належним чином не
досліджені докази, якими обґрунтовані
вимоги позивача.

Апелянт у судовому засіданні
апеляційного суду підтримала доводи
апеляційної скарги. Відповідач проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржуване рішення - залишенню без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України визначено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_2 на праві власності
володіє Ѕ частиною кіоску,
розташованого по АДРЕСА_1, здійснює
підприємницьку діяльність та є
платником єдиного податку, що
підтверджується свідоцтвом державної
податкової служби Серія НОМЕР_1 від
18.05.2012 року.(а.с.7)

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено
право власника на власний розсуд
володіти, користуватись та
розпоряджатись своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, спірні правовідносини
виникли у сторін з приводу
користування кіоском з метою
здійснення підприємницької
діяльності, зокрема, надання послуг по
ремонту взуття. Разом з тим порушення
прав як власника, фізичної особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження цим майном позивачем
заявлені не були. ОСОБА_2 також не
навела суду доказів щодо обмеження
доступу до частини кіоску,
користування чи розпорядження ним.
Використання кіоску в інший спосіб,
окрім надання послуг по ремонту взуття,
суперечить функціональному
призначенню тимчасової споруди.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження у судовому
засіданні, належні та допустимі докази
на підтвердження вказаних доводів у
суду відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні та наявними в матеріалах
справи доказами, і, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалив
законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 305, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 21 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді