Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22ц-797/267/2014р.
інстанції Лушніков В.Ф.
Доповідач в апеляційній
інстанції Колбіна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді - Колбіної Т.П.,

суддів - Клочка В.П., Моцного
М.В.,

при секретарі - Лашкевич Н.О.,

за участю - позивача ОСОБА_4,
представника відповідача Ананьєвої
Г.С.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» на рішення
Ленінського районного суду
м.Севастополя від 25 листопада 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» та в
особі Кримського республіканського
управління акціонерного товариства
«Ощадбанк» про стягнення залишку
коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до суду з позовом до
відповідача, в якому просила стягнути з
останнього залишок коштів з рахунку у
розмірі 632,25 грн. та моральну шкоду у
розмірі 25000 грн.

Вимоги мотивує тим, що 24.10.2009 року вона
уклала договір з ТОБО №10011/033 філіалом
Кримського республіканського
управління акціонерного товариства
«Ощадбанк» про відкриття рахунку на
користь третьої особи ОСОБА_5 з
призначенням платежу «аліменти». Після
рішення суду про стягнення з позивача
аліментів в твердій грошовій сумі,
позивач виплатила суму заборгованості
згідно виконавчому листу, після чого на
даному рахунку виник залишок коштів у
розмірі 632,25 грн. Відповідач відмовився
видати позивачу залишок, посилаючись
на те, що ці гроші може зняти лише дочка
позивача, на ім'я якої відкрито рахунок
або її попечитель. Вказує, що вона
втратила роботу, але їй все одно
потрібно сплачувати аліменти та у
зв'язку з відмовою повернути їй її
гроші вона відчувала моральні
страждання, які оцінила у розмірі 25000
грн.

Ухвалою від 20 вересня 2013 року до участі
у справі в якості співвідповідача
залучено ПАТ «Державний ощадний банк
України».

Рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 25 листопада 2013 року
позов задоволений частково. Стягнуто з
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
особі КРУ АТ «Ощадбанк» на користь
ОСОБА_4 залишок коштів по вкладу у
розмірі 632,25 грн. Стягнуто з ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі КРУ АТ «Ощадбанк» на користь
ОСОБА_4 в рахунок відшкодування
моральної шкоди у розмірі 1000 грн.
Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду,
Кримське республіканське управління
АТ «Ощадбанк» за дорученням від ПАТ
«Державний ощадний банк України
(а.с.106-107) подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції, як постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є обґрунтованими, оскільки
діями відповідача незаконно
відмовлено у видачі залишку коштів з
рахунку, який відкритий на ім'я третьої
особи.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитися, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст.ст.525,526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України
аліменти, одержані на дитину, є
власністю того з батьків, на ім'я кого
вони виплачуються, і мають
використовуватися за цільовим
призначенням. Неповнолітня дитина має
право брати участь у розпорядженні
аліментами, які одержані для її
утримання.

Згідно п.3 ст.32 ЦК України, неповнолітня
особа може розпоряджатися грошовими
коштами, що внесені повністю або
частково іншими особами у фінансову
установу на її ім'я, за згодою органу
опіки та піклування та батьків
(усиновлювачів) або піклувальника.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 24 жовтня 2009 року
між ОСОБА_4 та ВАТ «Держаний ощадний
банк України»був укладений договір
№17451 про відкриття фізичною
особою-резидентом на користь третьої
особи поточного рахунку в національній
валюті та його розрахунково-касове
обслуговування, відповідно до умов
якого банк приймає кошти від вносите ля
та відкриває на ім'я третьої особи
ОСОБА_5 поточний рахунок для обліку
коштів за вкладом(а.с.2-3).

ОСОБА_4 відкрито рахунок з метою сплати
аліментів на утримання своєї доньки
ОСОБА_5, яка є неповнолітньою особою.

Згідно п.1.2. вказаного договору,
вкладник набуває прав та обов'язків за
Договором з моменту пред'явлення ним до
Банку першої вимоги, що випливає з прав
та обов'язків Вкладника, або вираження
ним іншим способом наміру скористатися
такими правами. Вноситель втрачає
права та обов'язки за Договором після
набуття їх Вкладником.

04.01.2013 року ОСОБА_4 звернулась з заявою
до Кримського республіканського
управління акціонерного товариства
«Ощадбанк» про видачу грошових коштів
у розмірі 632,25 грн., який відкрито на ім'я
ОСОБА_5 (а.с.4).

Згідно листів від 14.01.2013 року та від
29.01.2013 року (а.с.5,7) ОСОБА_4 було
відмовлено у видачі грошових коштів
посилаючись на те, що ці гроші може
зняти лише дочка позивача, на ім'я якої
відкрито рахунок або її попечитель.

Відповідно до п.12.11. Порядку відкриття,
ведення та закриття рахунку фізичних
осіб у національній валюті установами
АТ «Ощадбанк» затвердженого
Постановою правління АТ «Ощадбанк» від
16.02.2004 року №17-2, до іншого способу
вираження третьою особою наміру
скористатися правами вкладника по
вкладному (депозитному рахунку,
відкритому на її користь, відносяться
надходження на цей рахунок коштів
безготівковим шляхом або внесення на
цей рахунок готівкових коштів
будь-якою особою, крім особи, яка
відкрила вкладний (депозитний) рахунок
(а.с.121-122).

Відповідно до платіжних доручень
(а.с.78-84), аліменти сплачувалися шляхом
утримання із заробітної плати ОСОБА_4
за її заявою та перераховувалися на
рахунок №17451 Ленінською державною
адміністрацією у м.Севастополі.

Таким чином, колегія приходить до
висновку, що ОСОБА_4 є вносителем, а
ОСОБА_5 є вкладником на підставі п.1.1.
вказаного договору, а тому надходження
на рахунок коштів безготівковим шляхом
стало підставою для набуття ОСОБА_5
права розпоряджатися рахунком, що
стало підставою втрачання вносителем
ОСОБА_4 права самостійно знімати кошти
з рахунку.

Крім того, вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача моральної
шкоди у розмірі 25000 грн., колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки діями
відповідача не були порушені права
позивача та в порушення вимог ст.60 ЦПК
України, не надано доказів в
підтвердження позовних вимог.

На підставі викладеного, суд першої
інстанції на викладені обставини та
вимоги закону, що мають суттєве
значення для вирішення справи уваги не
звернув і помилково прийшов до
висновку про часткове задоволення
позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309,
ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Севастополя від 25 листопада 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
стягнення залишку коштів та моральної
шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: /підпис/
Т.П. Колбіна

Судді: /підпис/ В.П.
Клочко

/підпис/ М.В.
Моцний

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя Т.П. Колбіна