Справа № 689/58/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.02.2014 року
смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого судді -Шевчик О.М., при
секретарі - Фурман Н.Л., з участю
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Ярмолинці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку спадкування, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору Сутковецька сільська
рада Ярмолинецького району, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до відповідача про визнання
права власності в порядку спадкування
на житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його батько ОСОБА_4, у встановлений
законом строк він звернувся до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини, однак ортимав відмову
оскільки у відповідача є частка члена
колгоспного двору в даному будинку.
Також позивач вказує, що відповідач
відмовилася від своєї частки у
спадщині на його користь і 16.12.2013р. він
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом на земельну
ділянку АДРЕСА_1, цільове призначення -
для будівництва і обслуговування
житлового будинку. Позивач посилається
на п.11 Постанови Пленуму ВСУ №20 від
22.12.1995р., згідно якого при вилученні
земельної ділянки, на якій знаходиться
належний громадянину жилий будинок…,
право приватної власності на них
припиняється, якщо вилучення землі
проведено відповідно до законодавства
і вирішено питання про надання
власнику відповідної компенсації та
відшкодування завданих збитків.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала
повністю, просить їх задовольнити з
підстав, наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з»явилася, подала до суду
заяву, в якій просить справу слухати
без її присутності, щодо позовних вимог
не заперечує, на стягнення компенсації
за частку у вказаному майні не
претендує.

Представник третьої особи -
Сутковецької сільської ради в судове
засідання не з»явився, про час розгляду
справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи в
межах наданих суду доказів, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.05.1987 року
виконавчим комітетом Ярмолинецької
ради народних депутатів видано
свідоцтво про право особистої
власності на житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1, яким засвідчено, що
даний житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
належить колгоспному двору, головою
якого являється ОСОБА_4.

Згідно довідки виконкому
Сутковецької сільської ради від
20.01.2014р. №68 вул.Жданова в с.Сутківці
Ярмолинецького р-ну була перейменована
на вул.Мічуріна.

Згідно довідки виконкому
Сутковецької сільської ради від
06.02.2014р. №130 станом на 15.04.1991 року в
колгоспному дворі за адресою АДРЕСА_1
були зареєстровані та проживали:
голова двору ОСОБА_4, дружина ОСОБА_3
Вказане підтверджується і довідкою
виконкому Сутковецької сільської ради
від 03.12.2013р. №875, згідно якої в період з
01.04.1990 по 01.07.1990р. в колгоспному дворі по
АДРЕСА_1 були зареєстровані та
проживали вищевказані особи.

Дані обставини в судовому
засіданні представником позивача не
заперечуються.

Згідно свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_1 від 22.04.1957р. (копія якого
міститься в спадковій справі,
заведеній після смерті ОСОБА_4)
зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3,актовий запис №14, прізвище
дружини змінено на ОСОБА_3.

Відповідно до п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 1995 року № 20 "Про судову практику
у справах про захист права приватної
власності" до правовідносин, що виникли
до прийняття 15 квітня 1991 року Закону
України "Про власність", застосовується
діюче на той час законодавство.
Зокрема, спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за
нормами, що регулювали власність цього
двору, а саме право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
зберігалося після припинення його
існування, мають ті члени двору, які до
15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору ( в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба).

Розмір частки члена колгоспного двору
визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.

Тобто, в разі віднесення господарства
до колгоспного двору кожен його член
має право на частину майна двору в
рівних частках.

Враховуючи викладені норми закону та
свідоцтво про право особистої
власності на житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1 від 18.05.1987 року, за яким
даний будинок з господарськими
будівлями та спорудами належить
колгоспному двору, до складу якого
входила і відповідач, суд приходить до
висновку, що кожному з членів
колгоспного двору: ОСОБА_4 та ОСОБА_3
станом на 15 квітня 1991 року належали на
праві сумісної власності по 1/2 частині
вказаного будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер
(свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від
06.01.2011р., актовий запис №2 від 06.01.2011р.).

Як вбачається з матеріалів
спадкової справи, заведеної після
смерті ОСОБА_4, позивач звернувся до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини 01.07.2011р., тобто у межах шести
місяців з часу відкриття спадщини, що
повністю узгоджується з вимогами ч.1
ст.1270 ЦК України. Відповідач ОСОБА_3
01.07.2011р. звернулася до нотаріуса з
заявою про те, що вона відмовляється
від належної їй частки спадщини на
користь позивача.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року № 20 "Про судову практику у справах
про захист права приватної власності"
загальні правила спадкування щодо
частки члена колгоспного двору в майні
застосовуються з 1 липня 1990
року.

Згідно ст.ст.1216-1218 Цивільного
кодексу спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Таким чином, ОСОБА_4 станом на 15 квітня
1991 року та на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
був власником, як член колгоспного
двору, ? частини будинковолодіння за
адресою АДРЕСА_1 і відповідно його
спадщина складає 1/2 частину даного
будинковолодіння.

Оскільки відповідач, яка згідно ст.1261
ЦК України, також має право на
спадкування за законом у першу чергу,
як той з подружжя, який пережив іншого,
відмовилась від спадщини на користь
позивача (копія заяви ОСОБА_3 від
01.07.2011р., яка міститься в спадковій
справі, заведеній після смерті ОСОБА_4),
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню щодо визнання за позивачем
права власності в порядку спадкування
після смерті батька ОСОБА_4 на ? частину
будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що 16.12.2013р.
приватним нотаріусом Ярмолинецького
районного нотаріального округу
позивачу видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на земельну
ділянку 0,2500 га в АДРЕСА_1, цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування жилого будинку, яке
зареєстровано у спадковому реєстрі
16.12.2013р. за №55489381.

Представник позивача у позові
посилається на п.п.а п.11 Постанови
Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 та в
судовому засіданні вказує, що
вилучення даної земельної ділянки
відбулося таким чином, що позивач набув
її (успадкував) законним шляхом і
питання про надання власнику
відповідної компенсації з
відповідачем вирішено.

Однак, дану вимогу суд вважає
необґрунтованою з наступних підстав.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВСУ
від 22.12.1995р. №20 при вирішенні спорів
про право власності на жилий будинок,
на квартиру в житловово-будівельному
або житловому кооперативі, на інші
будівлі судам слід враховувати, що:

а) при вилученні земельної
ділянки, на якій знаходиться належний
громадянину жилий, дачний (садовий)
будинок, гараж, інші будівлі, право
приватної власності на них
припиняється, якщо вилучення землі
проведено відповідно до законодавства
і вирішено

питання про надання власнику
відповідної компенсації та
відшкодування завданих цим збитків.
Спори щодо виду компенсації суд
вирішує з урахуванням інтересів сторін
і конкретних обставин справи.

Відповідно до п.б ст.141 ЗК України
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом, є
підставою припинення права
користування земельною ділянкою.

Стаття 149 ЗК України визначає
порядок вилучення земельних ділянок.
Відповідно до ч.1 даної статті земельні
ділянки, надані у постійне
користування із земель державної та
комунальної власності, можуть
вилучатися для суспільних та інших
потреб за рішенням органів державної
влади, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування на підставі та в
порядку, передбачених цим Кодексом. Ч.2
ст.149 ЗК України передбачає, що
вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

Оскільки земельна ділянка 0,2500 га
(цільове призначення - для будівництва
та обслуговування жилого будинку) за
адресою АДРЕСА_1 належала
спадкодавцеві - ОСОБА_4 на праві
власності згідно державного акту серії
ЯИ № 110177 від 12.01.2010р. (копія якого
міститься в спадковій справі,
заведеній після смерті ОСОБА_4), а
позивач успадкував дану земельну
ділянку в порядку, передбаченому
законом, суд вважає, що норми ЗК
України, Постанови Пленуму ВСУ від
22.12.1995р. №20 щодо вилучення земельних
ділянок не поширюються на вказані
правовідносини.

При вирішенні питання про розподіл
судових витрат суд виходить з
наступного.

Оскільки позов задоволено частково
(на1/2), то згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивача половину судового збору,
сплаченого ним.

Керуючись ст.ст. 1216-1218, 1261, 1268-1270, 1273-1274 ЦК
України, ст.ст.60, 88, 212-215 ЦПК України, п.6
постанови Пленуму Верховного Суду
України №20 від 22.12.1995р. "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності", суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину домоволодіння (житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами) АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті батька
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ОСОБА_2 198 грн. 90 коп.
судового збору.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
його проголошення, однак якщо учасники
процесу не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - вони можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

Копія вірна

Суддя

О.М.Шевчик