УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 27 березня 2014
року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Кримської
Республіканської дирекції до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором; за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання кредитного
договору та договору іпотеки
недійсними, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 01 липня

2013 року та рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 28 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі −? ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») в
особі Кримської республіканської
дирекції звернулося до суду з позовом,
у якому зазначало, що 24 листопада 2006
року між ним та ОСОБА_7 укладено
кредитний договір № 014/09-17/361-06,
відповідно до умов якого останній було
надано кредит у розмірі 52 тис. доларів
США строком до 24 листопада 2016 року зі
сплатою 14 % річних. На забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_7
укладено договір іпотеки, предметом
якого вказано квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Згідно зі свідоцтвом про право на
спадщину за законом, виданого 27
грудня 2008 року ОСОБА_5 прийняв спадщину,
яка складається з квартири АДРЕСА_1.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило
стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за
кредитним договором від 24 листопада 2006
року № 014/09-17/361-06 у розмірі
352 477 грн 44 коп. за рахунок майна, яке
відповідач отримав у власність у
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_7

У червні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
просив визнати кредитний договір від 24
листопада 2006 року № 014/09-17/361-06 і
договір іпотеки від 24 листопада 2006 року
недійсними, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що кредит ОСОБА_7 видано в
іноземній валюті, що є порушенням п.п.
«в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю».

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 01 липня 2013 року позов
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Кримської республіканської дирекції
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Кримської республіканської
дирекції заборгованість за кредитним
договором від 24 листопада 2006 року
№ 014/09-17/361-06 у розмірі 352 477 грн 44 коп.
за рахунок майна, отриманого у спадщину
після смерті ОСОБА_7 Вирішено питання
про розподіл судових витрат. У
задоволені зустрічного позову ОСОБА_5
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 28 листопада

2013 року рішення Гагарінського
районного суду м. Севастополя

від 01 липня 2013 року змінено, стягнуто з
ОСОБА_5 заборгованість за кредитним
договором від 24 листопада 2006 року №
014/09-17/361-06 у розмірі 306 170 грн. 61 коп. У
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
−? ОСОБА_6, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Кримської республіканської дирекції у
задоволені позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 24 листопада 2006
року між АППБ «Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та
ОСОБА_7 укладено кредитний договір №
014/09-17/361-06 про надання кредиту з лімітом
52 000 доларів США на 120 місяців до
24 листопада 2016 року зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 14 % річних (а.с. 10−?13).

На забезпечення виконання умов
кредитного договору

24 листопада 2006 року між банком та
ОСОБА_7 укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований у реєстрі за № 2883.
Предметом договору іпотеки вказано
нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 1.3 договору іпотеки,
вартість квартири визначена сторонами
у розмірі 373 700 грн (а.с. 17−?20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (а.с. 16).

Згідно зі свідоцтвом про право на
спадщину за законом, виданого 27
грудня 2008 року, ОСОБА_5 отримав у
спадщину квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14). На
час смерті ОСОБА_7 заборгованість за
кредитним договором від 24 листопада 2006
року складала 352 477 грн 44 коп.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті

Згідно з вимогами ст. 1282 ЦК України
спадкоємці боржника за умови прийняття
спадщини є боржниками перед кредитором
у межах вартості майна, одержаного і
спадщину. При цьому спадкоємці несуть
зобов'язання погасити нараховані
відсотки і неустойку тільки у тому
випадку, якщо вони вчинені
позичальникові за життя. Інші
нараховані зобов'язання фактично не
пов'язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями.

У період з 05 травня 2008 року по 12 лютого
2009 року

ОСОБА_5 здійснив платежі на рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором у розмірі 46 306 грн 83 коп. (а.с.
167−?175).

Відповідач не оспорив вартість
предмету іпотеки, що визначена у
договорі іпотеки, тому апеляційний суд
обґрунтовано задовольнив позов
частково з урахуванням платежів,
внесених після смерті позичальника, що
також погоджується з роз'ясненнями,
наведеними у п. 36 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосуваннями судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду апеляційної
інстанції та рішення суду першої
інстанції у нескасованій апеляційним
судом частині залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 28 листопада 2013
року та рішення Гагарінського
районного суду м. Севастополя від
01 липня 2013 року у нескасованій
апеляційним судом частині залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А.,
Журавель В.І.