Єдиний унікальний номер 205/6400/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 січня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого
судді Тауса М.М.

при секретарі
Попович Х.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровське
підприємство промислового
залізничного транспорту», третя особа
ОСОБА_2 про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 30.07.2013 року
звернулася до суду з позовом до ТОВ
«Дніпропетровське підприємство
промислового залізничного транспорту»
про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності в
якому просить встановити факти
прийняття нею спадщини після смерті
чоловіка ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року та визнати за нею
право власності на квартиру № 71, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2 в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка - ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначила, що з 1977 року вона
проживала у шлюбі з ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року і від шлюбу мають двох
синів: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до
реєстраційного посвідчення від 25
грудня 1995 року за АТ «Дніпропетровське
підприємство промислового
залізничного транспорту»
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_2. 19 квітня 1996 року її
померлому чоловікові ОСОБА_3
відповідачем безвідплатно, згідно
списків черговості на квартиру,
передано спірну квартиру АДРЕСА_2, що
підтверджується угодою від 19 квітня 1996
року, що завірена приватним нотаріусом
ОСОБА_5 та зареєстровано у реєстрі № 2069
і мала бути зареєстровано у бюро
технічної інвентаризації. Після смерті
чоловіка, вона звернулася до
приватного нотаріуса ОСОБА_6 з заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за законом, однак у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
спірну квартиру їй було відмовлено,
оскільки її померлий чоловік не
оформив належним чином право власності
на квартиру і не зареєстрував це право
в БТІ і до цього часу квартира
знаходиться у власності відповідача -
ТОВ «Дніпропетровське підприємство
промислового залізничного транспорту.
Оскільки інші спадкоємці померлого
ОСОБА_3 не претендують на спадщину
після його смерті, позивачка вважає, що
вона є єдиною спадкоємицею першої
черги після його смерті, однак,
оформити право на спадщину на спірну
квартиру вона не може, у зв'язку з чим
звернулася до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_7 позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити, в поясненнях посилалися
на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача ТОВ
«Дніпропетровське підприємство
промислового залізничного транспорту»
Наумов А.Г. позовні вимоги визнав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити. Суду пояснив, що дійсно
ТОВ «Дніпропетровське підприємство
промислового залізничного транспорту»
19 квітня 1996 року уклало з померлим
ОСОБА_3 угоду, відповідно до якої
передало безоплатно останньому спірну
квартиру АДРЕСА_2. Ця угода укладалася
на підставі рішення профспілкової
організації, яка діяла на той час на
підприємстві.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити, підтвердив
обставини, викладені у позові,
зазначив, що він не претендує на
спадщину після його батька ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В судому засіданні встановлено, що
третя особа ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року, у зв'язку з чим ухвалою суду був
виключений з числа третіх осіб (а.с. 92,
99).

Третя особа, приватний нотаріус ДМНО
ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася,
направила суду лист, в якому просила
розглянути справу без її участі (а.с. 74).

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
письмові докази, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження
та доведення перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 19
квітня 1996 року між ОСОБА_9, яка діяла на
підставі довіреності від АТ
«Дніпропетровське підприємство
промислового залізничного транспорту»
та ОСОБА_3 було укладено угоду «Про
передачу квартири безоплатно
працівнику ДППЗТ» (а.с. 11).

Відповідно до реєстраційного
посвідчення від 25 грудня 1995 року право
власності на квартиру АДРЕСА_2
зареєстровано за Акціонерним
товариством «Дніпропетровське
підприємство промислового
залізничного транспорту» на підставі
рішення Дніпропетровської міської
ради народних депутатів № 832 від 22
червня 1995 року.

Відповідно до довідки № 129 від 23.12.2013
року Акціонерне товариство
«Дніпропетровське підприємство
промислового залізничного транспорту»
з 12.12.2003 року реорганізоване в
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровське
підприємство промислового
залізничного транспорту» (а.с. 105).

Відповідно до свідоцтва про укладення
шлюбу від 09.07.1977 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1
зареєстрували шлюб 09.07.1977 року у
Красногвардійському районному відділі
ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис
№ 571 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 15.07.2010 року серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

04 вересня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_6 з
заявою про прийняття спадщини після
смерті чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 80).

04 вересня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2
подали до приватного нотаріуса ДМНО
ОСОБА_6 заяви про відмову від спадщини
після смерті їх батька ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 80-81).

10 листопада 2010 року ОСОБА_1 подала заяву
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_3. померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 84).

Листом приватного нотаріуса ДМНО
ОСОБА_6 від 13.11.2012 року № 615 повідомлено
ОСОБА_1 щодо неможливості видати
свідоцтво про право на спадщину на
спірну квартиру, оскільки нотаріусу не
надані правовстановлюючі документи на
підтвердження належності спірної
квартири померлому ОСОБА_3 (а.с. 88).

Рішенням реєстратора про відмову в
держаній реєстрації прав від 20.08.2012
року відмовлено ОСОБА_1, як спадкоємцю
ОСОБА_3 у реєстрації права власності на
спірну квартиру, оскільки, відповідно
до положень Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, угода про передачу
квартиру безоплатно не являється
підставою для реєстрації права
власності на нерухоме майно (а.с. 108-109).

Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.)
право власності - це врегульовані
законом суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження майном. Відносини
власності регулюються Законом
України «Про власність» цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 15 Закону України
«Про власність», наймач жилого
приміщення в будинку державного чи
громадського житлового фонду та
члени його сім'ї мають право
придбати у власність відповідну
квартиру або будинок шляхом їх викупу
або на інших підставах, передбачених
законодавством України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР, право
власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Відповідно до умов угоди про передачу
квартири безоплатно працівнику, яка
укладена 19.04.1996 року між АТ
«Дніпропетровське підприємство
промислового залізничного транспорту»
та померлим ОСОБА_3, зазначено, що угода
підлягає реєстрації в БТІ м.
Дніпропетровська.

Натомість, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_3 не виконав
вищезазначеної умови угоди і не
звернувся до Бюро технічної
інвентаризації м. Дніпропетровська для
реєстрації укладеної ним угоди про
передачу квартири безоплатно
працівнику.

Крім того, суд звертає увагу на те,
що з тексту угоди від 19.04.1996 року не
вбачається її предмету та істотних
умов, зокрема, що спірна квартира,
відповідної до цієї угоди безоплатно
передається саме у власність гр.
ОСОБА_3, а не у іншу форму володіння. В
судовому засіданні встановлено, що за
своє життя ОСОБА_3 не укладав з ТОВ
«Дніпропетровське підприємство
промислового залізничного транспорту»
жодних додаткових угод або інших
правочинів щодо внесення змін у зміст
угоди про передачу квартири безоплатно
працівнику від 19.04.1996 року.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що право власності у ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на спірну
квартиру не виникло, отже, спірна
квартира не входить до обсягу
спадкового майна після його смерті, у
зв'язку з чим, позовні вимоги позивачки
в частині визнання за нею права
власності за спірну квартиру в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині
встановлення факту прийняття
позивачкою спадщини після смерті
чоловіка також не підлягають
задоволенню оскільки, в судовому
засіданні встановлено, що позивачка
ОСОБА_1, відповідно до положень ст. ст.
1268-1270 ЦК України, протягом
шестимісячного строку, а саме 04.09.2010
року звернулася до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року і цю заяву
не відкликала. Таким чином, суд
приходить до висновку, що в цій частині
позовні вимоги не підлягають
задоволенню через відсутність
предмету спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України,
суд вважає, що судові витрати
підлягають віднесенню на рахунок
позивачки, оскільки позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 16, 392, 1216, 1217, 1218 ЦК України, ст. ст. 86,
128 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), ст. ст. 2, 10, 11, 88,
174, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровське
підприємство промислового
залізничного транспорту», третя особа
ОСОБА_2 про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування за законом - відмовити.

Судові витрати віднести на
рахунок позивача ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя
М.М. Таус