Справа № 362/392/13-ц Головуючий у І
інстанції Медведєв К.В.Провадження №
22-ц/780/816/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 квітня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Компанія «РАЙЗ» до ОСОБА_1 про
стягнення коштів в порядку регресу.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ПАТ «Компанія «РАЙЗ»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення коштів в порядку регресу,
посилаючись на те, що 14 грудня 2006 року
між Акціонерним банком «Банк
регіонального розвитку» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № 14/10-191,
згідно з яким банк надав позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
у розмірі 240 тисяч доларів США зі
сплатою 13 % річних з кінцевим терміном
повернення заборгованості 14 серпня 2014
року. В забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним
договором між Акціонерним банком «Банк
регіонального розвитку», Закритим
акціонерним товариством «Компанія
«РАЙЗ» та позичальником було укладено
договір поруки № 14/10-191-П від 14 грудня 2006
року, за умовами якого поручитель
зобов'язувався перед банком у повному
обсязі відповідати за виконання
позичальником зобов'язань, що існують
або виникнуть у майбутньому на
підставі вказаного кредитного
договору. Рішенням Господарського суду
м. Києва від 28 травня 2012 року з
поручителя на користь банку було
стягнуто заборгованість ОСОБА_1 у
розмірі 1 300 499 грн. 96 коп. ПАТ «Компанія
«РАЙЗ» вказане рішення суду першої
інстанції виконало в повному обсязі та
сплатило банку заборгованість
відповідача. У зв'язку з викладеним
позивач просив стягнути з відповідача
в порядку регресу на його користь
грошові кошти в розмірі 1 430 549 грн. 95
коп., винагороду у розмірі 71 527 грн. 49
коп. та вирішити питання щодо судових
витрат по справі.

Заочним рішенням Васильківського
міськрайонного суду від 30 квітня 2013
року позов задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь ПАТ «Компанія
«РАЙЗ» суму виконання витрат у розмірі
1 430 549 грн. 95 коп., суму винагороди у
розмірі 71 527 грн. 49 коп. Вирішено
питання щодо судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 14 грудня 2006
року між Акціонерним банком «Банк
регіонального розвитку» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № 14/10-191,
згідно з яким банк надав позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
у розмірі 240 тисяч доларів США зі
сплатою 13 % річних з кінцевим терміном
повернення заборгованості 14 серпня 2014
року (а. с. 5-6). Того ж дня для
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_1 за кредитним договором між
Акціонерним банком «Банк
регіонального розвитку» та Закритим
акціонерним товариством «Компанія
«РАЙЗ» було укладено договір поруки №
14/10-191-П (а. с. 14-16). Рішенням
Господарського суду м. Києва від 28
травня 2012 року позов Акціонерного
банку «Банк регіонального розвитку» до
ПАТ «Компанія «РАЙЗ» про стягнення
заборгованості задоволено. Стягнуто з
ПАТ «Компанія «РАЙЗ» на користь банку
заборгованість у розмірі 1 300 499 грн. 96
коп. (а. с. 17-20). ПАТ «Компанія «РАЙЗ»
вказане рішення суду першої інстанції
виконало в повному обсязі, що
підтверджується оригіналом платіжного
доручення (а. с. 65).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд обґрунтовано виходив з
положень ст. ст. 553-554, 556, 625 ЦК України та
прийшов до правильного висновку про те,
що оскільки поручитель належним чином
виконав зобов'язання відповідача по
справі та сплатив всю його
заборгованість перед банком, то
сплачена ним сума підлягає поверненню
в порядку регресу, а також стягненню
підлягає й сума винагороди.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором та відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання. (ч. 2 ст. 556
ЦК України).

Оскільки поручитель виконав
зобов»язання відповідача перед банком
щодо повернення кредиту у повному
обсязі, суд прийшов до правильного
висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено

Докази та обставини, на які посилається
апелянт у апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду, викладених у мотивувальній
частині оскаржуваного рішенні, не
спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
момент ухвалення оскаржуваного
рішення у відповідача не було
заборгованості перед банком за
кредитним договором, оскільки у 2010 році
він уклав договори відступлення права
вимоги з кредиторами банку, не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду першої інстанції у зв»язку з тим,
що з наданих відповідачем ксерокопій
вказаних договорів (а.с.196-215)
вбачається, що вказані ксерокопії не є
належними та допустимими доказами
відповідно до вимог ст.. ст..58, 59 ЦПК
України, оскільки належним чином не
посвідчені, на деяких відсутні дати їх
укладення. Крім того апелянт не надав
суду доказів того, що банк провів залік
цих вимог.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
заочне рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: