АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2300/14
Головуючий у 1 й інстанції -
Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка
Е.І.

Суддів колегії: Варенко О.П.,
Лаченкової О.В.

при секретарі Гасановій С.Д.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 09 січня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля» про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої пошкодженням здоров'я,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 09 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_5 до ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» задоволено
частково.

Не погодившись з рішенням, ПАТ
«Павлоградвугілля» звернулося до суду
з апеляційною скаргою, в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову позивачу в його
позовних вимогах, посилаючись на те, що
рішення ухвалено з порушенням
матеріального та процесуального права
/ а. с. 38/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, позивач, згідно
запису в трудовій книжці, працював в
ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на різних
роботах з повним робочим днем в шахті з
02 березня 1979 року по 23 липня 1979 року та
з 20 листопада 1980 року по 11 листопада 2006
року, звільнений за статтею 40 п.2 КЗпП
України.

Згідно рішення ЛЕК УкрНДІПРОММЕД від
09.11.2006 року йому встановлені професійні
захворювання, які пов'язані з його
роботою на підприємстві відповідача
(а.с.13-14).

Рішенням МСЕК від 24.01.2007 року позивачу
встановлено первинно та безстроково 65%
втрати професійної працездатності та
третя група інвалідності (а.с.9).

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, працівник
має право на відшкодування моральної
шкоди у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків, і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року (з відповідними змінами) «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної /немайнової/
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
вище вказаної статті КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (незаконне
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган, незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до
ст.ст.23,1167,1168 ЦК України і ст.237-1 КЗпП
України та рішення Конституційного
суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року,
прийшов до обґрунтованого висновку, що
відповідач зобов'язаний відшкодувати
позивачу моральну шкоду в зазначеному
розмірі, яка завдана йому в результаті
отриманого ним захворювання на
виробництві під час роботи у ВАТ
«Павлоградвугілля».

Не можуть бути прийняті до уваги доводи
відповідача як такі, що протирічать
матеріалам справи та діючому
процесуальному та матеріальному
закону, - проте, що для вирішення
питання щодо наявності спричинення
позивачу моральної шкоди ушкодженням
здоров'я, необхідні медичні висновки,
оскільки наявність таких висновків не
є обов'язковим для суду при вирішенні
питання про відшкодування моральної
шкоди.

Допущені судом порушення норм
процесуального права, про які
зазначено в апеляційній скарзі, на
законність рішення суду не вплинули.

Інші доводи відповідача, приведені в
апеляційній скарзі, не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
та відмови у позові, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці,
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального закону.

Міськрайонний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст.ст.10, 11 ЦПК
України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „
Павлоградвугілля" - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 09 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: