УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №: 103/4980/13-цГоловуючий суду
першої інстанції:Нікіщенко М.І.
Головуючий суду апеляційної
інстанції:Іващенко В. В.

"30" січня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого суддіІващенко В.В.
СуддівФілатової Є.В. Білоусової В.В. При
секретаріКраснощоковій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до відділу
державної виконавчої служби
Бахчисарайського районного управління
юстиції АРК, ОСОБА_7 про визнання права
власності, звільнення з під арешту,
зобов'язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6

на рішення Бахчисарайського районного
суду АР Крим від 18 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

у жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до відділу державної
виконавчої служби Бахчисарайського
районного управління юстиції АРК,
ОСОБА_7 про визнання права власності на
телевізор «FOTON LT 3701E LCD TV» вартістю 4000
грн., холодильник «Днепр 219» білого
кольору вартістю 3500 грн., стайлер «FILIPS»
вартістю 700 грн., фен «SATURN STCH 7327»
вартістю 150 грн., фен «SCARLET SC» вартістю 150
грн., фен «ELBEE» червоного кольору
вартістю 150 грн., фен «SATURN 1800 Bт STCH 7320»
вартістю 70 грн., фен «SCARLET SC-071»
червоного кольору вартістю 120 грн.,
масажер інфрачервоний «DOMANN» вартістю
200 грн., освіжував-зволожувач повітря
«ERGO HV» 7001 вартістю 350 грн.,
соковижималка «SATURN ST 8050» вартістю 200
грн., радіатор масляний «ROTEX RR 032»
вартістю 250 грн., плитка «NORD» електрична
з 4-мя електроконфорками з кришкою
білого кольору вартістю 2100 грн.,
електробритва «ELBEE» вартістю 150 грн.,
звільнення з-під арешту зазначеної
техніки, покладення обов'язку на відділ
державної виконавчої служби
Бахчисарайського РУЮ АРК передати
майно, вказане в акті опису та арешту
від 20.09.2013 року під порядковими
номерами: 13,17,18,19,21,22,23,24,26,29,38,42,44,61, їй.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.09.2013
року позивачка придбала у відповідача
ОСОБА_7 спірне майно, про що свідчить
накладна, та залишила це майно у
продавця на зберіганні, 21.09.2013 року
позивач дізнався, що придбане ним
рухоме майно описано та арештоване
ВДВС Бахчисарайським РУЮ АРК. При цьому
позивачка посилається у позові на
приписи ст. 60 закону України «Про
виконавче провадження», ст. 206, 655, 662 ЦК
України.

Рішенням Бахчисарайського районного
суду АР Крим від 18 грудня 2013 року у
задоволені позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин
справи. Зокрема апелянт зазначає, що
відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні
підтвердив, що вона дійсно купувала у
нього спірне майно та залишила це майно
у нього на зберіганні, що
підтверджується накладною з відміткою
про отримання грошових коштів. Ця
накладна підтверджує факт укладання
договору купівлі-продажу спірного
майна. Крім того, факт придбання
спірного майна підтверджується
внесенням суми отриманих грошових
коштів в журналі щоденної виручки, який
був витребуваний судом та наданий
відповідачем у судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача,
дослідивши обставини справи і
перевіривши їх доказами, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_6 не є обґрунтованою і не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_6 у позові, суд
виходив із того, що нею не надано
достатніх доказів у підтвердження
своїх позовних вимог, а саме в
порушення приписів ст. 662 ЦК України не
надано суду технічних паспортів,
сертифікатів якості спірного майна.
Повне збігання слів, що стосується
найменування, кольору та
характеризують спірне майно в акті
опису та арешту майна державного
виконавця та накладної, наданої
сторонами, ставить під сумнів
достовірність доводів позивача і
відповідача ОСОБА_7 про те, що спірне
майно дійсно належить позивачу та
придбано ним до опису та арешту
спірного майна.

З такими висновками суду
погоджується судова колегія.

Судовим розглядом встановлено, що
20.09.2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Бахчисарайського районного управління
юстиції АРК на виконання виконавчого
листа №103/1180/11, виданого 26.06.2012 року
Бахчисарайським районним судом АРК про
стягнення заборгованості с ОСОБА_7 у
розмірі 339663, 40 грн. проведено опис
майна, що належить боржнику (а.с.8-11).

13.10.2013р. до суду з позовом про
визнання права власності на речі,
зазначені у акті опису та арешту майна
та звільнення цього майна з-під арешту
звернулась ОСОБА_8

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог щодо
укладення договору купівлі-продажу
вищезгаданих речей вона посилалась на
накладну №55 від 16.09.2013р., видану ОСОБА_7
(а.с. 8) та усну домовленість з ним про
зберігання придбаного нею товару.

Відповідно до ст. 206 ЦК України усно
можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність. Юридичній особі, що
сплатила за товари та послуги на
підставі усного правочину з другою
стороною, видається документ, що
підтверджує підставу сплати та суму
одержаних грошових коштів. Правочини
на виконання договору, укладеного в
письмовій формі, можуть за
домовленістю сторін вчинятися усно,
якщо це не суперечить договору або
закону.

Згідно ст. 208 ЦК України, у письмовий
формі належить вчиняти: правочини між
юридичними особами; правочини між
фізичною та юридично особою, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу;
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206
цього Кодексу; інші правочини, щодо
яких законом встановлена письмова
форма.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або обов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 334 ЦК
України право власності у набувача
майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Переданням майна вважається вручення
його набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для
відправлення, пересилання набувачеві
майна, відчуженого без зобов'язання
доставки. До передання майна
прирівнюється вручення коносамента
або іншого товарно-розпорядчого
документа на майно.

Згідно ст. 662 ЦК України продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосується
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Отже, договір купівлі-продажу товару є
реальним договором, згідно з яким право
власності у покупця виникає з моменту
передачі йому речей продавцем.

Посилання апелянта на те, що договір
купівлі-продажу було укладено та на
підставі нього вона набула право
власності на вищезгадані речі,
суперечить положенням ст. 662 ЦК України.

Суд згідно з положеннями ст. 212 ЦПК
України, дав належну оцінку тому факту,
що позивачка не надала суду таких
допустимих доказів, які могли б
підтвердити факт укладення угоди
купівлі-продажу, як технічні паспорти,
сертифікати на придбану продукцію,
оскільки обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Суд обґрунтовано підвергнув
сумніву достовірність таких доказів як
накладна №55 від 16.09.2013р. та журнал
щоденної виручки, оскільки вони
виготовлена та підписані
заінтересованою особою - боржником
ОСОБА_7, майно якого описано та
арештовано (а.с. 8).

Що стосується доводів апелянта
про доведеність нею факту оплати
товару, то ці доводи судова колегія не
приймає до уваги, оскільки суду не були
представлені допустимі докази, які
могли б підтверджувати такий факт, а
саме, фінансові та бухгалтерські
документи.

Позивачка не надала суду таких
допустимих та належних доказів, які б
не викликали сумніву в їх
достовірності, та дійсно
підтверджували б факт виникнення у неї
права власності на вищезгадане майно.

Суд першої інстанції цілком
обґрунтовано звернув увагу на те, що
повне збігання слів, що стосується
найменування, кольору та
характеризують спірне майно в акті
опису та арешту майна державного
виконавця та накладної, наданої
сторонами, ставить під сумнів
достовірність доводів позивача і
відповідача ОСОБА_7 про те, що спірне
майно дійсно належить позивачу та
придбано ним до опису та арешту
спірного майна.

Отже, повно і всебічно розглянувши
справу, належним чином оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу, суд
дійшов цілком обґрунтованого висновку
про недоведеність позивачкою тих
обставин, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та відмовив їй у
позові.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу відповідно
із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення вищезгаданим
вимогам відповідає

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 303, 304, 308 ч.1, 314, 315, 319,
323, 324, 327 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах, -

УХВАЛИ Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бахчисарайського районного
суду АР Крим від 18 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді :