Справа № 2-69/12 Головуючий у І інстанції
Корнієнко С.В.Провадження № 22-ц/780/354/14
Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 19
У Х В А Л А

іменем України

30 січня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління
Держземагентсва у Васильківському
районі Київської області про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки та державних актів
на землю, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із вказаним вище позовом, який
мотивувала тим, що 14 квітня 2005 року вона
видала відповідачу ОСОБА_3 довіреність,
зі змістом якої не ознайомлювалася і як
вона вважала для укладення договору
оренди належної їй земельної ділянки
площею 9,4802 га, розташованої на
території Крушинської сільської ради
Васильківського району Київської
області. Вказувала, що 6 лютого 2007 року
дану довіреність вона скасувала,
подавши відповідну заяву до
держнотконтори. Проте в період
чинності цієї довіреності ОСОБА_3 від
її імені 15 листопада 2006 року продав
земельну ділянку відповідачці ОСОБА_2,
попередньо змінивши цільове
призначення ділянки із ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва на ведення особистого
селянського господарства.

Вважає, що договір купрівлі-продажу
ділянки слід визнати недійсним,
поскільки рішення Васильківської
райдержадміністрації від 10 листопада
2006 року про зміну цільового
призначення ділянки рішенням
Київського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2010 року за її позовом визнане
незаконним. Отже державний акт на право
власності на земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства, виданий на її ім'я 14
листопада 2006 року, є недійсним. Крім
того, договір купівлі-продажу підлягає
визнанню недійсним на підставі стю.232
ЦК України, як вчинений внаслідок
зловмисної угоди між відповідачами, бо
ніяких повноважень на зміну цільового
призначення земельної ділянки вона
ОСОБА_3 не давала. Про наявність
зловмисної угоди свідчить те, що
земельна ділянка продана за ціною
втрічі меншою, а коштів вона не
отримувала.

У зв'язку із наведеним просила визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№ 796486, виданий на її ім'я 14 листопада 2006
року, визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 9,4802 га,
розташованої на території Крушинської
сільської ради Васильківського району
Київської області, укладений 15
листопада 2006 року між нею та ОСОБА_2,
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 796489, виданий на ім'я ОСОБА_2 20
листопада 2006 року.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 жовтня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким її позов задоволити
у повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
обгрунтовував свої висновки
відсутністю передбачених законом
підстав для визнання недійсними
оспорюваного правочину та державних
актів. При цьому суд виходив з того, що
зміна цільового призначення земельної
ділянки та послідуючий її продаж
вчинено ОСОБА_3 в межах повноважень та
відповідно до виданої позивачкою
довіреності, яка на момент вчинення цих
дій була чинною, а відтак прав
позивачки не порушені.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Відповідно до положень статей 1000, 1003 ЦК
України за договором доручення одна
сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя. У
договорі доручення або у виданій на
підставі договору довіреності мають
бути чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6
ст.203 цього Кодексу.

Згідно ст.232 ЦК України правочин, який
вчинено внаслідок зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною, визнається
судом недійсним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'зана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та
стверджується матеріалами справи, що
позивачці ОСОБА_1 належала земельна
ділянка для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 9,64 га, розташована на території
Крушинської сільської ради
Васильківського району Київської
області на підставі державного акта
серія РІ №206689 від 9 квітня 2001 року
(а.с.12).

14 квітня 2005 року позивачка ОСОБА_1 в
присутності своїх дочки і зятя склала
розписку про те, що отримала від ОСОБА_4
(представника ОСОБА_2, що діяв на
підставі довіреності від 15 березня 2005
року) кошти в розмірі 30000 доларів США за
належну їй на підставі державного акта
серія РІ №206689 земельну ділянку на
території Крушинської сільської ради
(а.с.86).

В цей же день 14 квітня 2005 року ОСОБА_1
видала відповідачу ОСОБА_3 довіреність,
якою уповноважила останнього на
здійснення представництва її
інтересів в усіх органах з питань,
пов'язаних із зміною цільового
призначення належної їй земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 9,64 га на території

Крушинської сільської ради, а також
розпорядження зазначеною ділянкою із
правом продажу за ціну і на умовах за
його розсудом (а.с.85).

В період чинності довіреності ОСОБА_3
від імені ОСОБА_1 вчинив дії щодо зміни
цільового призначення належної їй
земельної ділянки площею 9,64 га із
товарного сільськогосподарського
виробництва на ведення особистого
селянського господарства та отримав 14
листопада 2006 року державний акт серії
ЯБ № 796486. 15 листопада 2006 року ОСОБА_3
уклав із відповідачкою ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу земельної ділянки, за
яким від імені ОСОБА_1 продав земельну
ділянку за 151500 грн. (а.с.9-10).

Також судом становлено, що ОСОБА_1 6
лютого 2007 року подала до
держнотконтори заяву про, якою
скасувала видану нею на ім'я ОСОБА_3
довіреність (а.с.15).

За таких обставин суд прийшов до
обгрунтованого висновку про
недоведеність позовних вимог і
відсутність передбачених законом
підстав для визнання недійсними
оспорюваного договору купівлі-продажу
і державних актів.

Доводи апеляційної скарги про
порушення прав позивачки оспорюваним
договором купівлі-продажу та
державними колегія суддів вважає
необгрунтованими з таких міркувань.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних, або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорення.

За змістом вказаних норм, об'єктом
захисту є порушене, невизнане або
оспорюване право чи цивільний інтерес,
і саме вони є підставою для звернення
особи за захистом із застосуванням
відповідного способу захисту.

Судом першої інстанції незаперечно
встановлено, що зміна цільового
призначення належної ОСОБА_1 земельної
ділянки та послідуючий її продаж
вчинено повіреним ОСОБА_3 в межах
повноважень та відповідно до виданої
позивачкою 14 квітня 2005 року
довіреності, яка на момент вчинення цих
дій була чинною, не визнана недійсною
та не скасована. Зі змісту довіреності
чітко вбачається волевиявлення ОСОБА_1
на зміну цільового призначення
належної їй ділянки (з огляду на
існуючу заборону відчуження ділянок
для товарного сільськогосподарського
виробництва) та її послідуючий продаж,
а відтак права позивачки при видачі
державного акта і укладенні договору
купівлі-продажу не порушені. Такі дії
позивачки узгоджуються із виданою нею
розпискою про отримання 30000 доларів за
ділянку.

Посилання апелянта на те, що доказом
недійсності правочину є рішення
Київського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2010 року, яким визнане незаконним
рішення Васильківської
райдержавдміністрації від 10 листопада
2006 року про зміну цільового
призначення ділянки необгрунтовані і
не є підставою для визнання недійсним
договору купівлі-продажу, поскільки не
надала доказів, що оспорювані договір і
державні акти порушують її цивільні
права .

Доводи апеляційної скарги про
необхідність визнання договору
купівлі-продажу недійсним згідно ст.232
ЦК України колегія суддів вважає
необгрунтованими, поскільки позивачка
не надала суду належних і допустимих
доказів про те, що оспорюваний договір
укладений внаслідок зловмисної угоди
між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, в тому числі, що
повірений ОСОБА_3 діяв всупереч її
інтересам.

Посилання апелянта на заниження ціни
ділянки надумані, бо вона не надала з
цього приводу ніяких доказів.
Посилання на те, що коштів вона не
отримувала не є підставою недійності
договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :