АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22- ц/774/2169/ 14
Головуючий 1 інстанції
Доповідач Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

24 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової
Л.М.

суддів - Тамакулової
В.О., Макарова М.О.

при секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу судді Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
24 жовтня 2013 року про забезпечення
позову, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
24 жовтня 2013 року з метою забезпечення
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів за договором
позики накладено арешт на рухоме та
нерухоме майно відповідачів в межах
суми 822 490,65 грн., з задоволенням заяви
позивачки про забезпечення позову
(а.с.16).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив
скасувати вказану ухвалу, посилаючись
на її невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали судді, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

За роз*ясненнями п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами
цивільно-процесуального законодавства
при розгляді заяв про забезпечення
позову» від 22 грудня 2006 року № 9,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитись, зокрема, у тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з*ясувати обсяг позовних вимог,
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
позивач позовним вимогам.

Відповідно до вимог ч.3 ст.152 ЦПК
України вид забезпечення позову має
бути співмірним із заявленими
позивачем вимогами.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову, з якою остання
звернулася до суду 20 вересня 2013 року,
позивачка взагалі не зазначає на яке
саме майно у забезпечення її позову
суд має накласти арешт, не надає жодних
доказів на підтвердження того, чи
дійсно майно перебуває у власності
відповідачів та не надає доказів щодо
його вартості. Позивачка в своїй заяві
не навела мотивів обрання саме цього,
а не іншого виду забезпечення позову,
при цьому не було наведено і доводів на
підтвердження того, чи існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання рішення суду при задоволені
позову.

Крім того, при забезпеченні
позову шляхом арешту рухомого та
нерухомого майна, не враховано, що за
вимогами ст.55 Закону України «Про
виконавче провадження» при виконанні
відповідної ухвали під час проведення
арешту можливе обмеження права
власника на користування майном, а
також вилучення у нього цього майна для
передачі на зберігання іншим особам.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що підстав для
забезпечення позову, у передбаченому
ст.ст.151-153 ЦПК України порядку, за
вказаними позивачкою у заяві
обставинами, при відсутності потрібних
для забезпечення позову відомостей, не
вбачається. Оскільки при задоволенні
заяви про забезпечення позову були
порушені норми процесуального права,
ухвала судді підлягає скасуванню з
відмовою у задоволенні заяви про
забезпечення позову ОСОБА_2, у зв*язку з
чим апеляційна скарга задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2 ст. 312 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
24 жовтня 2013 року про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
рухоме та нерухоме майно щодо ОСОБА_1
скасувати і в задоволенні заяви ОСОБА_2
в цій частині відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
оскарженню не підлягає.

Судді: