У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого: Куцина
М.М.,

суддів: Собослоя Г.Г.,
Бондаренка С. В.,

при секретарі:
Чейпеш С.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Хустського районного суду
від 15 травня 2013 року по справі за
поданням головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Хустського
районного управління юстиції
Юришинець В.М. про тимчасове обмеження
у праві виїзду за кордон громадянина
України ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на
ухвалу Хустського районного суду від 15
травня 2013 року, якою було задоволено
подання державного виконавця відділу
ДВС Хустського районного управління
юстиції про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон.

В апеляційній скарзі посилаючись на
необґрунтованість ухвали суду першої
інстанції просив таку скасувати, а в
задоволенні подання відмовити.

Колегія суддів, перевіривши фактичні
обставини справи на предмет повноти їх
встановлення та правильності
юридичної оцінки судом першої
інстанції, розглянувши доводи
апеляційної скарги, дійшла до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої
інстанції виходив із наявності та
доведеності підстав для встановлення
тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за кордон. Однак, погодитись із
судовим рішенням не можна, оскільки
питання було вирішено судом з
порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» підставою
для тимчасового обмеження у праві
виїзду громадянина України за кордон
та для відмови у видачі паспорта може
бути факт, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, до виконання
зобов'язань.

Ні подання державного виконавця ДВС
Хустського районного управління
юстиції, ні матеріали справи, ні
оскаржувана ухвала не містять жодного
доказу про ухилення ОСОБА_1 від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішення.

Крім того, згідно ст. 7 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав і законних інтересів громадян.
Дані положення закону також залишилися
поза увагою суду першої інстанції,
оскільки не було взято до уваги той
факт, що ОСОБА_1 був прооперований
лікарями в Російській Федерації,
отримав групу інвалідності та потребує
подальшого лікування за межами
України, що підтверджується наданими
апелянтом і дослідженими в судовому
засіданні апеляційного суду
Закарпатської області документами
(Выписной эпикриз з додатками).

У процесі здійснення виконавчого
провадження держвиконавець має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням (ст. 11 ч. 3 п. 18
Закону України «Про виконавче
провадження»). Відповідно до ст. 377-1 ЦПК
України, питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень вирішується
судом за поданням держвиконавця,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Під час апеляційного розгляду
встановлено, що доказів вчинення
боржником дій, спрямованих на ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, у справі
немає. Не обґрунтував такими доказами
свою ухвалу від 15 травня 2013 року і суд
першої інстанції, який замість цього
тільки процитував положення
законодавства та зробив голослівний
висновок про ухилення ОСОБА_1 від
виконання рішення суду. Обмеження
свободи пересування боржника, що є
додатковим заходом забезпечення
виконання судового рішення, якщо
загальновживані заходи стягнення є
недостатніми (а доказів про вичерпання
таких - у справі немає), не повинно
застосовуватися, якщо не є конче
необхідним і обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що суд порушив
вимоги закону і не вмотивував належним
чином свого рішення заслуговують на
увагу. Саме по собі посилання на
заборгованість за виконуваним судовим
рішенням за відсутності відповідних
доказів не свідчить про ухилення
боржника від виконання зобов'язання.
Посилання на процесуальні норми та на
Закони України «Про виконавче
провадження» і «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» хоч і відповідають характеру
вирішуваного питання, проте, не є
достатнім обґрунтуванням для
обмеження громадянина України у праві
виїзду за кордон.

За таких обставин ухвала суду першої
інстанції в порядку пункту 2 ч. 1 ст. 312
ЦПК України підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
відмову у задоволенні подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у виїзду за межі
України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хустського районного суду від 15
травня 2013 року скасувати.

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Хустського районного управління
юстиції Юришинець В.М. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
громадянина України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий

Судді: