Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Масенко Д.Є.
Справа № 415/1437/13-ц
Провадження № 22ц/782/5118/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - Масенко Д.Є.,

суддів - Коротких О.Г., Орлова І.В.,

за участю секретаря - Арутюнян
Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 листопада 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в особі законного
представника ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулась з
позовом до ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
законним представником якого є ОСОБА_4
У подальшому ОСОБА_2 подала змінену
позову заяву від 10.03.2013р. (а.с.163) та
просила: стягнути на її користь з
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та його законного
представника ОСОБА_4 матеріальну шкоду
8085,11грн., моральну шкоду 3000грн. та
витрати на правову допомогу 3000грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначила, що 23.05.2010р. ОСОБА_3
завдав її сину ОСОБА_6 тілесні
ушкодження, які потяли за собою розлад
здоров'я. Постановою Лисичанського
міського суду Луганської області від
09.02.2012р. відносно ОСОБА_3 застосовано
заходи виховного характеру у вигляді
передачі його під нагляд матері. У
зв'язку із заподіяними ушкодженнями
ОСОБА_6 з 23.05.2010р. по 02.06.2010р. перебував на
стаціонарному лікуванні у
хірургічному відділенні з діагнозом
ЗЧМТ, СГМ та у період з 05.06.2010р. по
26.06.2010р. у офтальмологічному відділенні
ЦМЛ м. Лисичанська з діагнозом контузія
очного яблука посттравматичний
гемофтальм лівого ока. Також, 19.06.2010р.
ОСОБА_6 невропатологом було призначено
лікування, яке він проходив до 27.09.2010р.,
однак стан здоров'я не поліпшився та
він змушений був знов звернутися до
лікаря та у період з 16.08 по 27.08.2009р. знов
перебував на стаціонарному лікуванні у
офтальмологічному відділенні ЦМЛ м.
Лисичанська.

Крім цього, ОСОБА_2 послалась на ті
обставини. що діями ОСОБА_3 їй було
заподіяно моральну шкоду, яка полягає у
душевних стражданнях через
протиправні дії щодо її сина,
заподіяння йому тілесних ушкоджень,
зміну її звичайного життєвого укладу
та погіршення її стану здоров'я.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 листопада 2013
року позовні вимоги задоволені
частково, стягнуто з ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, а у разі відсутності у
неповнолітньої особи майна,
достатнього для відшкодування
завданої шкоди, з його законного
представника ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
завдану матеріальну шкоду в сумі 369грн.,
в іншій частині позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
пославшись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неправильне установлення обставин, які
мають значення для справи, неповне
дослідження доказів по справі, просила
змінити рішення та задовольнити її
позов у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю
доповідача, пояснення осіб, які
з'явились, перевіривши матеріали
справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, доходить такого
висновку.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Наведені вимоги закону судом виконані
у повному обсязі не були.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення матеріальної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що син
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 двічі
перебував на стаціонарному лікуванні у
період з 23.05.2010р. по 02.06.2010р. з діагнозом
ЗЧМТ, СГМ та з 05.06.2010р. по 26.06.2010р. з
діагнозом «контузія очного яблука,
посттравматичний гепофтальм лівого
ока» і вартість ліків, виходячи з
призначень зроблених у цей період,
становить 369,10грн., а стаціонарне
лікування у період з 16.08.2012р. по 27.08.2012р.
з діагнозом «гострий кератит правого
ока» не пов'язане з отриманою у 2010 році
травмою. Крім того, суд 1 інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 є
неповнолітнім тому шкода підлягає
стягненню з його законного
представника - матері ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог в частині стягнення моральної
шкоди суд 1 інстанції послався на
відсутність доказів з цього приводу з
огляду на наявність у позивача
хронічного захворювання з 1986 року.

В частині позовних вимог щодо
відшкодування витрат на правову
допомогу суд 1 інстанції виходив з
відсутності оформлених належним чином
документів щодо їх сплати, як на
підставу для відмови у стягненні.

Розглядаючи спір судова колегія у
повному обсязі з такими висновками
погодитись не може з огляду на
наступне.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що 23.05.2010р.
неповнолітній ОСОБА_3 заподіяв
неповнолітньому ОСОБА_6 легкі тілесні
ушкодження, які потягли за собою
короткочасний розлад здоров'я та
полягали у ЗЧМТ, СГМ, пароорбітальной
гематомі лівого ока, контузії очного
яблука зліва, пост травматичного
гемофтальма зліва (а.с.4). У зв'язку з
отриманими тілесними ушкодженнями
ОСОБА_6, у період з 23.05.2010р. по 02.06.2010р.
перебував на стаціонарному лікуванні у
хірургічному відділенні з діагнозом
ЗЧМТ, СГМ та у період з 05.06.2010р. по
26.06.2010р. у офтальмологічному відділенні
ЦМЛ м. Лисичанська з діагнозом контузія
очного яблука посттравматичний
гемофтальм лівого ока (а.с.7,8).

Згідно положень ч.1,2 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень ст. 1179 ЦК
України

1. Неповнолітня особа (у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років)
відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах.

2. У разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для
відшкодування завданої нею шкоди, ця
шкода відшкодовується в частці, якої не
вистачає, або в повному обсязі її
батьками (усиновлювачами) або
піклувальником, якщо вони не доведуть,
що шкоди було завдано не з їхньої вини.
Якщо неповнолітня особа перебувала у
закладі, який за законом здійснює щодо
неї функції піклувальника, цей заклад
зобов'язаний відшкодувати шкоду в
частці, якої не вистачає, або в повному
обсязі, якщо він не доведе, що шкоди
було завдано не з його вини.

3. Обов'язок батьків (усиновлювачів),
піклувальника, закладу, який за законом
здійснює щодо неповнолітньої особи
функції піклувальника, відшкодувати
шкоду припиняється після досягнення
особою, яка завдала шкоди, повноліття
або коли вона до досягнення повноліття
стане власником майна, достатнього для
відшкодування шкоди.

Як вбачається з положень наведених
правових норм, обов'язок доводити, що
завдана ОСОБА_2 матеріальна шкода в
сумі 8085,11грн. заподіяна не з вини
ОСОБА_3, покладено законом саме на
відповідача, який з урахуванням його
віку має самостійно нести
відповідальність за цим позовом.

Крім цього, наведені правові норми
свідчать про обов'язок батьків
відшкодувати шкоду у разі відсутності
(недостатності) у неповнолітнього
майна для відшкодування шкоди та якщо
вони не довели, що шкоди завдано не з їх
вини.

Розглядаючи спір суд 1 інстанції не в
повній мірі врахував наведені
положення та помилково дійшов
висновку, що розмір матеріальної шкоди
становить 369,10грн., оскільки сума
витрачена позивачем на МРТ (а.с.6) та
придбання ліків у період перебування
її сина на стаціонарному лікуванні з
23.05.2010р. по 02.06.2010р. та з 05.06.2010р. по
26.06.2010р. становить 4628,75грн. і це
підтверджується наявними у справі
платіжними документами за цей період, а
відповідачем не доведено іншого, як
того вимагає закон, оскільки
погоджуючись із сумою 369,10грн.
представник відповідача посилається
лише на перелік ліків у епікризі (а.с.7)
та виписки з історії хвороби (а.с.8), як
на підставу для задоволення позову в
сумі 369,10грн., проте ані епікриз ані
виписка з історії хвороби не містить
вартості ліків та їх кількості.

Доводи апелянта щодо заподіяння
матеріальної шкоди в сумі 8085,11грн. на
увагу не заслуговують з огляду на те, що
син позивача був виписаний 26.06.2010р. у
зв'язку із видужанням, що не передбачає
подальшого лікування, а перебування на
стаціонарному лікуванні у період з
16.08.2012р. по 27.08.2012р. з діагнозом «гострий
кератит правого ока» не пов'язане з
отриманою у 2010 році травмою з огляду на
травму лівого, а не правого ока та
пояснення свідка.

Разом з цим судова колегія не
погоджується з висновком суду про
наявність підстав для відшкодування
шкоди матір'ю відповідача ОСОБА_4 за
умови відсутності у самого відповідача
майна або його недостатності з огляду
на те, що положеннями ч.2 ст. 1179 ЦК
України передбачено право батьків
доводити в судовому засіданні, що шкоду
завдано не з їх вини, проте мати
відповідача ОСОБА_4 не приймала участь
у справі у якості відповідача, тобто не
мала можливості користуватися правами
сторони у цивільній справі і доводити,
що шкоди завдано не з її вини. З огляду
на позовну заяву та пояснення позивача
в апеляційному суді позов було
заявлено до ОСОБА_3, а ОСОБА_4 приймала
участь у справі як його законний
представник, а ні самостійний
відповідач, що не позбавляє позивача
права звернення до суду з позовом до
ОСОБА_4 у разі відсутності у
неповнолітнього ОСОБА_3 майна,
достатнього для відшкодування
завданої ним шкоди або недостатності
такого майна.

Висновок суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для відшкодування
позивачеві моральної шкоди судова
колегія вважає обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги з цього приводу
безпідставними з огляду на відсутність
доказів погіршення стану здоров'я
позивача, яка відповідно до епікризу
(а.с.17) вважає себе хворою з 1986р. та з
урахуванням рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від
30.10.2012р., яким з відповідача було
стягнуто 2000грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Також, судова колегія не вбачає підстав
для зміни рішення в частині відмову
позивачу у відшкодуванні витрат на
правову допомогу, оскільки в
матеріалах справи відсутня ухвала суду
про допуск до участі у справі особи, яка
надає правову допомогу, витрати на яку
можуть бути відшкодовані, а доводи
апеляційної скарги цього висновку не
скасовують.

Згідно ст. 307 Цивільного
процесуального кодексу України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду.

З огляду на викладене рішення суду
підлягає зміні у частині суми, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача та в частині кола осіб
з яких слід її стягнути.

Керуючись ст. ст. 307,309 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 листопада 2013
року - змінити, скасувавши його в
частині стягнення з ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Лисичанськ,
Луганської області, а у разі
відсутності у неповнолітньої особи
майна достатнього для відшкодування
завданої шкоди, стягнути з його
законного представника ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 завдану їй матеріальну
шкоду в сумі 369,10грн.

Ухвалити у цій частині нове рішення,
яким стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на
користь ОСОБА_2 у відшкодування
матеріальної шкоди 4 628 (чотири тисячі
шістсот двадцять вісім) гривень 75
копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
однак може бути оскаржено протягом 20
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: