Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 416/3103/13-ц
Провадження № 22ц/782/710/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів - Околота Г.М., Гаврилюка В.К.,

при секретарі - Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Лутугинського районного суду
Луганської області від 28 січня 2014 року
по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості у сумі 22241 грн. 90 коп. за
договором б/н від 13.02.2007 року,
посилаючись на те, що за вказаною
угодою відповідачка отримала від банка
кредит в розмірі 5950 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом відсотків в
розмірі 30 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки, але свої обов'язки за
договором вона належним чином не
виконує.

Рішенням Лутугинського районного
суду Луганської області від 28.01.2014 року
у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості відмовлено.

Не погодившись із вказаним
рішенням суду, позивач звернувся до
суду з апеляційною скаргою на нього,
вважає його незаконним,
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає апеляційну скаргу ПАТ КБ
«Приватбанк» такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної
цивільної справи колегія суддів
приймає до уваги положення ч.1 ст.303
Цивільного процесуального кодексу
України, відповідно до якого під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності
до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були
повно і всебічно дослідженні обставини
справи та дана належна оцінка доказам,
на які сторони посилалися в суді першої
інстанції. Суд правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, із змісту мотивувальної
частини рішення Лутугинського
районного суду Луганської області від
28.01.2014 року чітко вбачається, що суд
відмовив у задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за спливом
строку позовної давності (а.с.56).

Саме проти висновків суду щодо
пропуску позивачем строку позовної
давності і заперечує ПАТ КБ
„Приватбанк" у своїй апеляційній
скарзі (а.с.59).

У відповідності до матеріалів справи
ОСОБА_2 шляхом підписання заяви від
13.02.2007 року уклала з позивачем договір
про надання банківських послуг, згідно
якого отримала від банку кредит в
розмірі 5950 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою за користування кредитом
відсотків в розмірі 30 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. При цьому
сторони погодились, що зазначена заява
разом із Умовами та Правилами надання
банківських послуг, а також тарифами
банку складають між ними договір про
надання банківських послуг (а.с.6).

Згідно із п.5.4. Умов та Правил надання
банківських послуг, які є складовою
частиною вищевказаного договору про
надання банківських послуг та надані
позивачем у відповідності до ухвали
Лутугинського міського суду
Луганської області від 19 грудня 2013 року
про витребування доказів, строком
погашення ОСОБА_2 кредиту у повному
обсязі встановлено - не пізніше
останнього дня місяця, зазначеного на
платіжній картці (а.с.51-звор.).

У відповідності до п.4 заяви ОСОБА_2 від
13.02.2007 року про надання банківських
послуг, таким місяцем є грудень 2008 року
(а.с.6-звор.), а, відповідно, кінцевим
строком погашення кредиту у повному
обсязі встановлено 31 грудня 2008 року.

Отже, сторони встановили кінцевий
строк виконання боржником зобов'язань,
які виникли на основі договору, та який
сплив у відповідне число останнього
місяця строку.

Як встановлено, ОСОБА_2 станом на 31
грудня 2008 року (кінцевий строк
погашення кредиту у повному обсязі)
свої зобов'язання за договором про
надання банківських послуг від 13.02.2007
року належним чином не виконала, у той
час як з вимогами про стягнення
заборгованості за вказаним договором
банк звернувся лише 05 вересня 2013 року
(а.с.2-3).

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У зв'язку з наведеним висновок суду
першої інстанції про початок перебігу
позовної давності з 01 січня 2009 року - з
визначеної судом дати закінчення дії
договору та про наявність підстав для
застосування позовної давності до
вимог банку про стягнення заборгованих
на час звернення до суду платежів (з
огляду на наполягання представника
відповідача в судовому засіданні на
застосуванні строку позовної давності)
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права

Посилання апелянта на пролонгацію
договору про надання банківських
послуг від 13.02.2007 року та на обставини
переривання строку позовної давності є
безпідставними, оскільки грунтуються
на Умовах та Правилах надання
банківських послуг, які не є складовою
частиною вищевказаного договору про
надання банківських послуг, та були
додані до позовної заяви помилково
(а.с.7-10).

При цьому колегія суддів зауважує, що
Умови та Правила надання банківських
послуг, які дійсно є складовою частиною
договору про надання банківських
послуг, укладеного 13.02.2007 року між
сторонами, були затверджені наказом №
С-169 від 23.08.2006 року та надані суду
позивачем у відповідності до ухвали
Лутугинського міського суду
Луганської області від 19 грудня 2013 року
про витребування доказів (а.с.47-51).

При таких обставинах судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, будь-яких належних
доказів на підтвердження своїх доводів
апелянт суду не надав, тому судом
першої інстанції постановлене
правильне по суті і справедливе
рішення.

Приймаючи до уваги викладене,
керуючись ст.ст.304, п.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У
Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 28 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її оголошення, однак її може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: