Справа № 182/1438/14-ц
Провадження № 2/0182/1880/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.03.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
судді Кобеляцької-Шаховал І.О

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Нікополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на майно за набувальною
давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до
суду з заявою про визнання права
власності на майно за набувальною
давністю.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на наступне.

У 1996 році її чоловік ОСОБА_3
придбав ? частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 Інша частина будинку за
документами належала ОСОБА_4, яка
померла десь близько ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Після смерті ОСОБА_4 у належній їй
частині будинку проживали її сини
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що приїхали з Росії.
Сини зловживали спиртними напоями,
вели асоціальний спосіб життя.
Спадщину після ОСОБА_4 ніхто не оформив.
Купивши ? частину будинку, її чоловік
почав будувати поряд зі старим
будинком новий. Після завершення
будівництва нового будинку, частки
співвласників домоволодіння ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 були змінені та на підставі
рішення виконкому Нікопольської
міської ради № 749/1 від 18.11.1998 року було
видано свідоцтва про право власності
на домоволодіння по АДРЕСА_1 на 7/9
частин - ОСОБА_3 та на 2/9 частини - ОСОБА_4
Сини ОСОБА_4 проживали у старому
будинку, а вони з чоловіком - у новому
будинку. В 2003 році, влаштувавши пожежу в
будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 загинули,
задихнувшись димом. З того часу у
домоволодінні, крім їх сім'ї, ніхто не
проживав. Ніхто з можливих спадкоємців
ОСОБА_4 до будинку не приходив. Єдина
родичка ОСОБА_4, про яку їм відомо, це
відповідач ОСОБА_2, що є її внучатою
племінницею. Зі слів відповідачки, на
спадкування після смерті ОСОБА_4 вона
не претендує. Вони з чоловіком
відремонтували старий будинок, адже до
нього прибудовані їх господарські
споруди та руйнування будинку привело
б до їх руйнації. З того часу вони
користуються всім домоволодінням та
всією земельною ділянкою по АДРЕСА_1.
Так, з 2003 року вони з чоловіком
підтримували домоволодіння та
земельну ділянку в цілому у належному
стані, сплачували комунальні послуги
за користування всім домоволодінням.
Таким чином, добросовісно заволодівши
2/9 частинами домоволодіння по АДРЕСА_1
вони відкрито користувалися
домоволодінням в цілому, несли витрати
на його утримання. Згідно ст.344 ЦК
України, особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом. Особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є. За п.8
Перехідних та прикінцевих положень ЦК
України правила статті 344 Цивільного
кодексу України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.
В 2011 році її чоловік помер. 26.07.2012 року
вона отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, за яким до неї
перейшло право власності на 7/9 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1 без
врахування самочинно збудованих
сараїв „Л", „М", „К". На підставі
технічного висновку про відповідність
самочинних будівель будівельним
нормам, рішенням виконкому
Нікопольської міської ради від 09.08.2012
року № 622 була затверджена площа цих
сараїв. За таких обставин звернулась до
суду.

В судовому засіданні
позивач підтримала позовну заяву і
просила суд її задовольнити.

Відповідач в судове
засідання не прибув, надав суду заяву, в
якій просить справу розглянути у її
відсутність, з позовними вимогами
погодилась, не заперечує проти їх
задоволення.

Вислухавши позивача,
свідків, вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Так, частиною 1 статті 344 ЦК
України передбачено, що особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
Цивільним кодексом України.

Відповідно до п.8 Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного
кодексу України, правила статті 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються на випадки, коли володіння
майном розпочалося за три роки до
набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що Цивільний
Кодекс України набрав чинності з 1
січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України) норми статті 344 ЦК
України поширюються на правовідносини,
що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак
визнання за рішенням суду права
власності на нерухоме майно (ч.4 ст.344 ЦК
України) може мати місце з 1 січня 2011
року.

Як встановлено в
судовому засіданні, У 1996 році чоловік
позивачки ОСОБА_3 придбав ? частину
житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.7).
Інша частина будинку за документами
належала ОСОБА_4 (а.с.8), яка померла десь
близько ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті
ОСОБА_4, за свідченнями позивачки та
свідків, у належній їй частині будинку
проживали її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що
приїхали з Росії. Сини зловживали
спиртними напоями, вели асоціальний
спосіб життя. Спадщину після ОСОБА_4
ніхто не оформив. Купивши ? частину
будинку, чоловік позивачки почав
будувати поряд зі старим будинком
новий. Після завершення будівництва
нового будинку, частки співвласників
домоволодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були
змінені та на підставі рішення
виконкому Нікопольської міської ради
№ 749/1 від 18.11.1998 року було видано
свідоцтва про право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 на 7/9 частин -
ОСОБА_3 (а.с.7) та на 2/9 частини - ОСОБА_4
(а.с.8). Сини ОСОБА_4 проживали у старому
будинку, а позивачка з чоловіком - у
новому будинку. В 2003 році, влаштувавши
пожежу в будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
загинули, задихнувшись димом. З того
часу у домоволодінні, крім сім'ї
позивачки, ніхто не проживав (а.с.10).
Ніхто з можливих спадкоємців ОСОБА_4, за
свідченнями позивачки та свідків, до
будинку не приходив (а.с.9). Єдина
родичка ОСОБА_4, про яку позивачці
відомо, це відповідач ОСОБА_2, що є її
внучатою племінницею. На спадкування
після смерті ОСОБА_4 відповідачка не
претендує (а.с.41). Позивачка з чоловіком
відремонтували старий будинок. З того
часу вони користуються всім
домоволодінням та всією земельною
ділянкою по АДРЕСА_1. З 2003 року
позивачка з чоловіком підтримували
домоволодіння та земельну ділянку в
цілому у належному стані, сплачували
комунальні послуги за користування
всім домоволодінням. Таким чином,
добросовісно заволодівши 2/9 частинами
домоволодіння по АДРЕСА_1 позивачка з
чоловіком відкрито користувалися
домоволодінням в цілому, несли витрати
на його утримання. В 2011 році чоловік
позивачки помер (а.с.. 26.07.2012 року
позивачка отримала свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, за яким до неї
перейшло право власності на 7/9 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1 без
врахування самочинно збудованих
сараїв „Л", „М", „К" (а.с.5-6, 12-16). На
підставі технічного висновку про
відповідність самочинних будівель
будівельним нормам (а.с.17-39), рішенням
виконкому Нікопольської міської ради
від 09.08.2012 року № 622 була затверджена
площа цих сараїв (а.с.11).

Свідок ОСОБА_7 суду
пояснила, що вона - сусідка позивачки по
вулиці. Останні п"ять років - квартальна
їх кварталу. Тому в курсі всього, що
відбувається в неї на кварталі.
Позивачку знає з 1996 року. Вона проживає
по АДРЕСА_1. З нею жив її чоловік. Хата, в
якій проживає позивачка, на два
господарі. В другій половині жила
ОСОБА_4 яка вже багато років померла.
Після її смерті з Росії приїзали її
сини, які якийсь час проживали в
материній половині будинку. Але вони
сильно пиячили. Тому влаштували пожежу
і задихнулись в диму. Після смерті
синів ОСОБА_4, інших родичів не було.
Ніхто ніколи не приходив і на майно не
претендував. А позивачка разом із своїм
чоловіком побудували прибудови на
своїй половині, а коли 2/7 частин
безхазяйного будинку залишились без
господарів, стали й платити повністю за
весь будинок.

Свідок ОСОБА_8 суду
пояснив, що позивачка - його сестра. Він
приїхав в Нікополь в 1996 році. На той час
по-сусідству із його сестрою в іншій
частині спільного будинку проживали
сини покійної сусідки. Вони були
бомжами, пиячили. Їм повідключали за
несплату і світло, і газ, і воду. Одного
разу вони напились та влаштували
пожежу, в якій самі ж і почаділи. А його
сестра з того часу проживала в
домоволодінні сама, доглядала за ним,
сплачувала всі платежі тощо.

За таких обставин суд
вважає за можливе визнати за
позивачкою право власності на 2/9 частин
спірного домоволодіння, що лишилась
після смерті ОСОБА_4 за набувальної
давністю.

Враховуючи викладене та
керуючись ст.344, 555 ЦК України, ст.3-10, 30, 60
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 2/9 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 що складається з: житлового
будинку „А?-1", загальною площею 70,7 кв.м.,
житловою площею 28,7 кв.м.; житлового
будинку „Ж-2", загальною площею 147,8 кв.м.,
житловою площею 63,5 кв.м.; літньої кухні
„А"; сараю „б", сараю „б?"; вбиральні
„Д"; підвалу з входом „Е"; літньої кухні
„З"; сараю „И"; сараю „Л"; сараю „М";
навісу „Н"; споруд № 1 - 8, І, ІІ та
належали ОСОБА_4, за набувальною
давністю.

Рішення суду першої
інстанції може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до Апеляційного суду
дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал