АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1695/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Сухоруков А.О. Справа № 436/2201/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк»

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013
року

у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення, за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», треті особи - Орган
опіки та піклування Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради,
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
про визнання кредитних договорів,
договору іпотеки, договору про
задоволення вимог іпотекодержателя
недійсними, виключення з реєстру
заборон відчуження нерухомого майна,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1
про звернення стягнення на предмет
застави. В обґрунтування позовних
вимог зазначило, що 23 серпня 2007 року між
сторонами було укладено кредитний
договір, згідно до умов якого
відповідач отримав у кредит грошові
кошти в сумі 49000 дол. США зі сплатою 12%
річних за користування кредитом та з
кінцевим терміном повернення боргу 23
серпня 2027 року. З метою забезпечення
зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним
договором, між сторонами було укладено
договір іпотеки. Внаслідок неналежного
виконання відповідачем умов
кредитного договору утворилася
заборгованість, яка станом на 20 лютого
2012 року складає 78610,98 дол. США, а тому
позивач просив суд, в рахунок погашення
вказаної заборгованості, звернути
стягнення на предмет іпотеки: квартиру
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаної
квартири з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами дій, необхідних для здійснення
продажу; виселити відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у вказаній квартирі зі
зняттям їх з реєстраційного обліку (т.2
а.с. 2-6).

Також у квітні 2012 року до суду
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПАТ КБ
«Приватбанк», зазначивши третіми
особами - Орган опіки та піклування
Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради, приватного
нотаріуса ДМНО ОСОБА_2, в якому,
урахуванням уточнень, просив визнати
недійсними укладені між ним та ПАТ КБ
«Приватбанк» кредитний договір від 23
серпня 2007 року, договір іпотеки від 23
серпня 2007 року, договір про задоволення
вимог іпотекодержателя від 23 серпня 2007
року та зобов'язати приватного
нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 виключити з
реєстру заборон відчужень нерухомого
майна відомості про квартиру АДРЕСА_1
(т.2 а.с. 1-5, т.3 а.с. 48-51).

Ухвалами Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 травня 2012 року
вказані позови було об'єднано в одне
провадження (т.2 а.с.68) та залучено в
якості третіх осіб Орган опіки та
піклування Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради, приватного
нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 (т.2 а.с.69).

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 травня 2012 року у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 було відмовлено
(т.3 а.с. 71-79).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» посилається на неповне
з'ясування судом обставин у справі,
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні судового рішення, у
зв'язку з чим ставить питання про його
скасування в частині відмови у
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
та прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги в цій частині в повному
обсязі (т.3 а.с. 82-83, 94-98).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що банк не
звертався до ОСОБА_1 з вимогою про
дострокове стягнення заборгованості,
чим порушив положення ст.ст. 12, 35 Закону
України «Про іпотеку».

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 23
серпня 2007 року між сторонами був
укладений кредитний договір на суму 49000
дол. США зі сплатою 12% річних. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1,
вартість якої згідно з п.33.3 Договору
складає 252500,00 грн. (т.2 а.с. 15-18, 39-43).

Відповідачем внаслідок неналежного
виконання взятих на себе зобов'язань
було порушено умови кредитного
договору, у зв'язку із чим виникла
заборгованість перед банком, яка
станом на 20 лютого 2012 року складає 78610,98
дол. США (т.2 а.с. 11-13, т.3 а.с. 6-39).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Згідно до норм ч.1 ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

За змістом ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов`язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов`язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

Також, відповідно до роз'яснень,
наданих у п. 37 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
невиконання вимог частини першої
статті 35 Закону України «Про іпотеку»
про надіслання іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду (на відміну від
інших способів звернення стягнення
(частина третя статті 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя, що
відповідає положенням статті 124
Конституції України.

Крім того, в матеріалах справи
міститься копія письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язань за
кредитним договором та докази її
направлення ОСОБА_1 (т.2 а.с. 22-24).

Наведені правові норми та роз'яснення
суд першої інстанції не врахував та
дійшов помилкового висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», а
тому колегія суддів приходить до
висновку, що оскаржуване рішення
підлягає скасуванню в цій частині із
ухваленням нового, яким позовні вимоги
ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення
стягнення на предмет іпотеки
підлягають задоволенню.

При цьому враховуючи положення ст. 39
Закону України «Про іпотеку» та
роз'яснення надані у п. 42 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» (далі - Постанова) в
резолютивній частині рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення в обов'язковому порядку має
зазначатись: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Тому колегія суддів вважає за
необхідне встановити початкову ціну
предмету іпотеки на рівні, не нижчому
за звичайні ринкові ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом) на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій, але не нижче 252500,00 грн., оскільки
така вартість предмета іпотеки була
встановлена сторонами в договорі
іпотеки.

Стосовно вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про
виселення відповідача та інших осіб,
які зареєстровані та/або проживають у
квартирі АДРЕСА_1 зі зняттям їх з
реєстраційного обліку, колегія суддів
вважає, що вимоги Банку в цій частині
заявлені передчасно.

Згідно до положень ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення шляхом
позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Роз'яснення з даного питання надаються
також в п. 43 Постанови, де в абз. 3
зазначено, що примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
докази отримання ОСОБА_1 такої вимоги,
колегія суддів вважає, що підстави для
задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк»
в частині виселення ОСОБА_1 зі спірної
квартири - відсутні.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - задовольнити
частково.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки - скасувати та
ухвалити в цій частині нове, яким
позовні вимоги задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № DNU0G108661516 від 23
серпня 2007 року в розмірі 78582,03 доларів
США з яких: заборгованість за кредитом -
39828,98 доларів США; заборгованість по
процентам за користування кредитом -
16328,77 доларів США,; заборгованість по
комісії за користування кредитом - 3040,00
доларів США; пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором - 15638,55 доларів США, яка
утворилась станом на 20 лютого 2013 року,
звернути стягнення на належний на
праві приватної власності ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу
Банком вказаного предмету іпотеки, з
укладанням від імені ОСОБА_1 договору
купівлі-продажу з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу та з встановленням
початкової ціни на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій, але не
нижче 252500,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: