Справа № 369/7194/13-ц
Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/112/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 36
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спеціалізована пересувна
механізована колона № 1» на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 вересня 2013 року
по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спеціалізована пересувна
механізована колона № 1» до ОСОБА_2,
третя особа: Двадцять друга Київська
державна нотаріальна контора про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів ,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач звернувся в суд
із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22
листопада 2012 року державним нотаріусом
22-ої Київської державної
нотаріальної контори Сафоновим С.Л.
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом ОСОБА_2 на грошові кошти та
грошові вклади, після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

Позивач вважає, що свідоцтво видано з
порушенням норм чинного законодавства,
і порушує його права.

Так, зазначено, що підставою видачі
свідоцтва є довідка ТОВ «СПМК №1» та
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
жовтня 2012 року. Однак на час видачі
свідоцтва, рішення суду не набрало
законної сили, оскільки в той час було
відкрито апеляційне провадження, за
наслідками якого прийнято рішення 19
грудня 2012 року. Відповідач, надав
нотаріусу документи, які не мали
юридичної сили, тим самим ввів його в
оману, оскільки правових підстав для
видачі свідоцтва на той час не було.

Крім того, гроші, на які видано
свідоцтво були перераховані ОСОБА_4
позивачу по справі за договором № 1 про
пайову участь у будівництві, фактично
не належали ОСОБА_4, що встановлено
рішенням апеляційного суду Київської
області від 19 грудня 2012 року.

Позивач зазначав, що ОСОБА_4 не було
виконано всі умови договору, а саме
необхідно було доплатити 32 850,50 грн.,
тому до відповідача, як до спадкоємця
перейшов зазначений обов'язок, а право
на спадщину відповідач отримав би лише
за умови розірвання договору, що не
було здійснено. Отже, за умови
нерозірваного договору, грошові кошти
в сумі 288 889,50 грн. не можуть вважатись
складом спадщини. На даний час договір
не розірвано.

Враховуючи, що свідоцтво видано з
порушенням ст. 209, п.5 ст. 203, ст. 1301 ЦК
України, позивач просить визнати
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане ОСОБА_2 22 листопада 2012
року недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
вересня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
постановити нове рішенням, яким
задовольнити позов. В апеляційній
скарзі посилалася на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення, висновки суду не
відповідають обставинам справи, та на
ті самі обставини, викладені позивачем
в позові на обгрунтування своїх вимог.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» N 7,
від 30 травня 2008 року відповідно до
статті 1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину може бути визнано
недійсним не лише тоді, коли особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, але й за інших підстав,
установлених законом. Іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.

Законом прямо не встановлюються
підстави визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину. Буквально
відповідно до ст. 1301 ЦК України
підставою визнання свідоцтва про право
на спадщину недійсним є відсутність у
особи, якій воно видане, права на
спадкування.

При оформлені права на спадщину
нотаріус зобов'язаний вчинити ряд
нотаріально-процесуальних дій,
відповідно до порядку встановленого
п.п. 205-238 Інструкції „Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України". Нотаріус зобов'язаний:
встановити факт смерті спадкодавця,
час та місце відкриття спадщини,
наявність підстав для закликання до
спадкоємства за законом або за
заповітом осіб, які подали заяву про
видачу свідоцтва, склад спадкового
майна, на яке видається свідоцтво про
право на спадщину та приналежність
цього майна спадкодавцю, претензії
кредиторів, заяви відказоодержувачів
про відмову від заповідального відказу
та здійснює інші дії з нотаріального
провадження, щодо видачі свідоцтва про
право на спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи. В
результаті аналізу всіх поданих
документів при наявності достатніх
підстав нотаріус видає свідоцтво про
право на спадщину.

Відповідно до вимог Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» якщо спадщину
прийняло кілька спадкоємців, то
свідоцтво про право на спадщину
видається кожному із них окремо із
визначенням імені та часток у спадщині.
Таке правило діє у випадку, коли
спадщину на нерухоме майно прийняло
декілька спадкоємців, то свідоцтво про
право на спадщину видається на ім'я
кожного із них, із зазначенням імені та
частки у спадщині інших спадкоємців.
Виходячи з позицій охорони прав
спадкоємців, нотаріус у випадку, коли
свідоцтво про право на спадщину
видається не всім спадкоємцям і не на
все спадкове майно, зобов'язаний у
тексті свідоцтва зазначити, яка частка
спадщини залишається відкритою.

Як видно з тексту Свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого на ім'я
ОСОБА_2, грошові кошти в сумі 144 449 грн.,75
коп., внесені ОСОБА_4 на пайову участь в
будівництві кв. АДРЕСА_1, належали
ОСОБА_4 на підставі договору № 1 на
пайову участь у будівництві житлового
будинку від 19 березня 2007 року, та
довідки № 245 від 19 жовтня 2011 року ТОВ
«СПМК № 1» та рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25 жовтня 2012 року.
Вартість спадкового майна, на яке
видано свідоцтво становить 72 224 ,87 грн.(
а.с. 8).

Суд може визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину тільки у разі,
якщо буде встановлено, що особа, якій
видане свідоцтво не мала права на
спадкування або у разі порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
жовтня 2012 року визнано кошти, внесені
ОСОБА_4 в сумі 288 899,50 грн. на рахунок ТОВ
«СПМК №1» відповідно до договору № 1
від 19 березня 2007 року на пайову участь в
будівництві житлового будинку
спільною сумісною власністю в рівних
частинах ОСОБА_5 та ОСОБА_4( а.с. 9-10).

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 19 грудня 2012 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 25 жовтня 2012 року
скасовано в частині стягнення з ТОВ «
СПМК №1» на користь ОСОБА_5 коштів в
сумі 144 449,75 грн. В іншій частині рішення
залишено без змін. Рішення набрало
законної сили.( а.с. -14).

Вказаним рішенням встановлено, що 07
березня 2011 року, після смерті
ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ТОВ «СПМК №1»
оформило на своє ім'я право власності
на квартиру АДРЕСА_1, на інвестування
якої був укладений договір із ОСОБА_4, і
вданий час власником квартири є ТОВ
«СПМК №1».

Рішення в частині визнання коштів
спільною сумісною власністю внесених
будівництво залишено без змін.

Відповідно до ст.ст. 328, 392, 1218 ЦК України
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті(
ст.1218 ЦК України), право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом (ст. 328 ЦК України) та
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який посвідчує право
власності.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України,
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, виник
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Враховуючи, що відповідно до ст. 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Відповідно до ст. 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом. У зобов'язаннях,
не пов'язаних з особою інвестора,
смерть не призводить до припинення
зобов'язання, і в такому разі до
спадкоємців переходять права та
обов'язки фізичної особи, яка померла
(спадкодавця).

Разом з тим, як видно з матеріалів
справи, саме позивач ТОВ «СПМК №1»
оформив на своє ім'я право власності на
квартиру, яку відповідно до умов
договору №1 від 19 березня 2007 року
проінвестував ОСОБА_4, і визнає цю
обставину, хоча у ОСОБА_4 є спадкоємці,
які прийняли спадщину, позбавивши
спадкоємців можливості прийняти права
та обов'язки померлого ОСОБА_4
відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач
не надав будь-яких доказів на
підтвердження порушення його прав з
боку відповідача, які підлягають
захисту, тому суд дійшов вірного про
відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спеціалізована пересувна
механізована колона № 1» - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: