У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.Суддів:Кафідової О.В.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про
стягнення боргу, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 14 грудня 2012
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 11 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_7 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що ОСОБА_6 перебувала
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Позивачка є
єдиним спадкоємцем померлого. 28
листопада 2008 року ОСОБА_10 позичив
ОСОБА_7 грошову суму у розмірі 30000,00 грн,
про що складено відповідну розписку. 06
грудня 2009 року ОСОБА_10 позичив ОСОБА_7
грошову суму у розмірі 15000,00 грн, про що
складено відповідну розписку.

Оскільки відповідач не виконав свої
боргові зобов'язання та не повернув
борг у строки та на умовах, що визначені
у зазначених розписках, позивачка
просила суд стягнути спірні грошові
кошти з відповідача на її користь.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 грудня 2012 року позов
задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
69379,91 грн боргу.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
11 червня 2013 року змінено рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 грудня 2012 року.

Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
49239,93 грн боргу.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 грудня 2012 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 11 червня
2013 року і ухвалення нового рішення про
відмову в позові, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню
на таких підставах.

Судами встановлено, що з 26 серпня 1978
року ОСОБА_6 та ОСОБА_10 перебували в
зареєстрованому шлюбі.

20 листопада 2008 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_10 укладено договір позики, за
умовами якого останній передав
відповідачу у борг грошову суму у
розмірі 30000,00 грн, що на день укладення
договору є еквівалентом 5000,00 доларів
США, зі сплатою 2 % на місяць строком до
20 лютого 2008 року. На підтвердження
отримання коштів відповідач склав
розписку.

06 грудня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10
укладено договір позики, за умовами
якого останній передав відповідачу у
борг грошову суму у розмірі 15000,00 грн
строком на один місяць до 15-17 січня. За
умовами наданої ОСОБА_7 розписки він
зобов'язався повернути кошти до
вказаної дати з винагородою 500,00 грн.

17 березня 2010 року ОСОБА_7 отримав від
ОСОБА_10 вимогу про повернення коштів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер. Єдиною
спадкоємицею померлого є його дружина
ОСОБА_6, до якої перейшло право вимоги
до відповідача про стягнення
заборгованості за розписками від 20
листопада 2008 року та від 06 грудня 2009
року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_7 не виконав свої зобов'язання,
які визначені у розписках від 20
листопада 2008 року та від 06 грудня 2009
року, а тому сума боргу підлягає
стягненню з відповідача на користь
ОСОБА_6, як єдиного спадкоємця
позичальника ОСОБА_10

Погоджуючись з висновком суду першої
інстанції про необхідність стягнення
суми боргу з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6,
суд апеляційної інстанції змінив суму
боргу, який підлягає стягненню з
відповідача.

До таких висновків суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З доводами касаційної скарги, які
зводяться до незгоди ОСОБА_7 із
обов'язком сплатити борг у сумі та на
умовах, визначених у розписках, колегія
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ погодитись не може
з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 статті 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вказані доводи касаційної скарги
фактично зводяться до переоцінки
доказів і не згоди з висновками судів
першої та апеляційної інстанцій по їх
оцінці.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що рішення апеляційного
суду м. Києва від 11 червня 2013 року
відповідає вимогам закону й підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
11 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.В.
Кафідова В.М. Коротун О.В. Ступак С.П.
Штелик