Ухвала

іменем україни

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,
Кадєтової О.В., Наумчука
М.І.,-розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
Комунального підприємства «Бюро
технічної інвентаризації міста
Ужгорода» про визнання права власності
на спадкове майно, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 23 травня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області від 30 липня 2013 року,

в с т а н о в и
л а:

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з вказаним позовом та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просила суд визнати за нею право
власності на спадкове майно, зокрема, 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку універсального
правонаступництва (спадкування) та
зобов'язати відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції здійснити
реєстрацію права її власності на
вказану частину спірного
домоволодіння шляхом внесення
відповідного запису про таке право
власності до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 23
травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 30 липня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
вказані судові рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги щодо визнання права власності
на спадкове майно задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції з висновками якого погодився
й апеляційний суд, виходив з того, що
спірна частина домоволодіння АДРЕСА_1
належить відповідачу ОСОБА_7 на
підставі договору довічного утримання.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Судами встановлено, що 05 березня 2003
року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підставі
договору купівлі-продажу придбали в
рівних частках, кожний по одній другій,
житловий будинок АДРЕСА_1, розташований
на земельній ділянці площею 486 кв.м (а.с.
6).

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 25 березня 2008
року, яким змінене рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 25 березня
2008 року у справі за позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про визнання договору
дарування недійсним, визнано недійсним
договір дарування 1/2 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 22 березня 2005
року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з
підстав укладення ними договору
довічного утримання (а.с. 9).

14 травня 2008 року ОСОБА_8 був складений
заповіт, за яким остання заповіла своїй
доньці ОСОБА_6 всю належну їй на праві
приватної власності частину житлового
будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,0506 га,
розташованої за вказаною адресою,
переданої для будівництва і
обслуговування згаданого жилого
будинку, господарських будівель та
споруд, яка належала заповідачу на
підставі Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№547089, зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за
№-351 (а.с. 14).

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 02 липня 2009
року роз'яснено рішення колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області від 25 березня 2008 року, зокрема,
до укладеного 22 березня 2005 року ОСОБА_8
та ОСОБА_7 правочину по відчуженню 1/2
частини належного ОСОБА_8 житлового
будинку АДРЕСА_1 відповідно до вимог
ст.ст. 235, 744-758 ЦК України застосовуються
наслідки договору довічного утримання
(догляду) (а.с. 92-93).

13 липня 2009 року ОСОБА_6 видане свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
спадкове майно, яке складається з
земельної ділянки, площею 0 0506 га,
розташованої в АДРЕСА_1, наданої для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
належної померлій (ОСОБА_8) на підставі
Державного акта на право власності на
землю серії ЯД №547089, зареєстрованого в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право приватної власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за №-351 (а.с. 16). Вказане
свідоцтво зареєстровано 16 липня 2009
року.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 27 липня 2011
року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 18 листопада 2009 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до КП «БТІ м.
Ужгорода» про застосування наслідків
удаваного правочину та визнання права
власності на будинок скасовано та
ухвалено нове, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.
(а.с.102)

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції в порушення
ст.ст. 213-215 ЦПК України належним чином
не визначився з характером спірних
правовідносин, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам,
зокрема, приймаючи до уваги рішення
апеляційного суду про визнання
договору дарування недійсним з підстав
укладення між сторонами правочину
договору довічного утримання та ухвалу
апеляційного суду про роз'яснення
вказаного рішення, за якою до правочину
по відчуженню 1/2 частини належного
ОСОБА_8 житлового будинку АДРЕСА_1
відповідно до вимог ст.ст. 235, 744-758 ЦК
України застосовуються наслідки
договору довічного утримання (догляду)
дійшов передчасного висновку щодо
правомірності набуття відповідачем
ОСОБА_7 права власності на спірний
житловий будинок в цілому, оскільки
правочин, за яким відбулось відчуження
спірної частини житлового будинку був
визнаний недійсним та згадана спірна
частина будинку в подальшому була
заповідана позивачу у встановленому
законом порядку. Даних щодо визнання
договору дарування укладеного між
матір'ю позивача та відповідачем
ОСОБА_7 договором довічного утримання
матеріали справи не містять, натомість
рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 20 травня 2009
року (а.с. 12) у справі про розірвання
договору довічного утримання
відмовлено з підстав відсутності
укладення такого договору. Отже за
наявності ухвалених судами рішень
спірна частина житлового будинку
повернулась у власність ОСОБА_8 на
підставі рішення колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області від 25 березня 2008 року, що
свідчить в свою чергу про те, що спірна
1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 є
спадковим майном.

Одночасно, судом першої інстанції
залишено поза увагою клопотання
позивача про заміну відповідача КП
«БТІ м. Ужгорода» належним
відповідачем відділом державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Ужгородського МРУЮ Закарпатської
області (а.с. 61-62) та справу розглянуто
із залученням КП «БТІ м. Ужгорода», як
третьої особи, хоча такі вимоги
сторонами у справі не заявлялись та не
постановлювалась ухвала суду. Крім
того, судом також залишено не
розглянутими уточнені вимоги позивача
щодо зобов'язання відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Ужгородського МРУЮ Закарпатської
області здійснити реєстрацію права її
власності на вказану частину спірного
домоволодіння шляхом внесення
відповідного запису про таке право
власності до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (а.с. 59-60)
та не надано їм жодної правової оцінки.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, зокрема, не звернув уваги на
наявність Інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно від 16 липня 2013 року, за яким 1/2
частина житлового будинку АДРЕСА_1
належить ОСОБА_8 (а.с. 166), і залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 23
травня 2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області від 30 липня 2013 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І.
Мартинюк М.І. Наумчук