Справа № 591/5773/13-ц
Провадження № 2/591/46/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Зарічний
районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з
участю секретаря - Попович Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
договору найму житла та виселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про розірвання договору дарування,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_2,
обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона
являється власником 1/3 частини жилого
будинку з надвірними господарчими і
побутовими будівлями за адресою:
АДРЕСА_3. 10 серпня 2005 року між нею і
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договір найму житла, згідно умов якого
вона передала в найм, а відповідач
отримав для проживання житлову площу
18,0 кв. м. по зазначеній адресі.
Зазначений договір було засвідчено
головою квартального комітету та
Сумською міською радою. З того часу
відповідач періодично користується
зазначеним будинком. В самому договорі
найму строк його дії не встановлено.
Декілька останніх років відповідач
перестав сплачувати щомісячну плату за
користування житлом, яка передбачена
договором в сумі 40 грн. на місяць. Крім
того, за характером і умовами сімейного
життя, позивачка має особисту потребу у
зазначеному житлі для власного
проживання зі своєю сім'єю. Іншого
аналогічного житла, придатного
задовольнити її житлові потреби у неї
немає. Про зазначені обставини та
розірвання договору найму вона
неодноразово попереджала відповідача
в письмовій та усній формі, але він
будинок не звільняє, не надає їй
доступу до житла, з реєстрації не
знімається. Вона як власник спірного
будинку, має право на користування та
розпорядження своєю власністю, а також
на усунення перешкод у користуванні
нею. Посилаючись на зазначені
обставини, просить суд розірвати
договір найму житла за адресою:
АДРЕСА_3, укладений між нею і ОСОБА_2 без
визначення строку, а також виселити
ОСОБА_2 з будинку за адресою: АДРЕСА_3
без надання іншого житлового
приміщення.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись з
заявленими до нього позовними
вимогами, звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1 та свої
вимоги мотивує тим, що з 1993 року він
співмешкав з відповідачкою в 1/3
будинку, який належав йому на праві
власності згідно свідоцтва про право
на спадщину законодавством від 26
листопада 1996 року. Зазначив, що
відповідачка набагато молодша за
нього, він пенсіонер, має поганий стан
здоров'я, погано ходить, хворіє на
артрит, потребує допомоги. Зважаючи на
це він з ОСОБА_1 домовились, що вона
буде допомагати йому по господарству,
доглядати за ним, а він їй взамін
оформить після смерті будинок. ОСОБА_1
повела його до нотаріуса, де він
помилково замість договору
пожиттєвого утримання оформив договір
дарування. Після цього відповідачка
ОСОБА_1 різко змінила до нього
відношення, влаштовувала сварки та
скандали, ображала його. Зазначає, що
ОСОБА_1 сфальсифікувала договір найму
та підробила його підпис. Зараз між
ними немає ніяких відносин. Другого
житла у нього немає, прописаний на
постійній основі в спірному помешканні
ще будучи власником будинку. В будинку
за адресою: АДРЕСА_3 він народився та
виріс, там проживали його батьки, тому
він має для нього немайнову цінність.
Зараз його частина будинку руйнується,
пішли тріщини в стінах, одна стіна
взагалі відвалюється. Все це через те,
ще відповідачка на зиму вимикає
опалення будинку, є загроза
безповоротної втрати даху.
Посилаючись, на зазначені обставини,
просить суд розірвати договір
дарування 1/3 частини спірного
житлового будинку від 29 грудня 2003 року,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 між ним те відповідачкою.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_7 підтримав позовні
вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі,
зустрічний позов не визнав та просить
суд у його задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову
ОСОБА_1, посилаючись на те, що
перебуваючи з ОСОБА_1 у фактичних
шлюбних відносинах з 1993 року, він
подарував їй будинок, не знаючи про
можливість укладення договору
довічного утримання. Позивачка обіцяла
здійснити ремонт у будинку, але в
подальшому відносини змінилися та у 2007
році вони розсталися. Заперечував
наявність відносин найму між ним та
ОСОБА_1, посилаючись на те, що договір
найму він не укладав, підпис на
договорі сфальсифіковано, з приводу
чого він звернувся до правоохоронних
органів та на даний момент триває
слідство. Внаслідок того, що позивачка
вимкнула опалення відбувається
руйнування частини будинку,
пошкоджуються стіни, штукатурка. Не
заперечував, що він отримав вимогу про
виселення з будинку приблизно у липні
2013 року. Просив відмовити у задоволенні
позовних вимог, а зустрічний позов
задовольнити.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлена належним чином. В
попередньому судовому засіданні
підтримала свої позовні вимоги та
заперечувала проти задоволення
зустрічного позову, зазначивши, що між
нею та відповідачем було укладено
договір найму 18 кв.м. житлової площі та
домовились про оплату оренди та
комунальних послуг. На протязі
останніх років відповідач договірні
обов'язки не виконує, вона не має
можливості потрапити у будинок.
Зазначила, що її син з родиною
вимушений винаймати житло, вона
проживає у квартирі, яка належить
дочці, остання планує вийти заміж, а
тому у однокімнатній квартирі ніде
проживати. На момент коли відповідач
дарував будинок, він був у ветхому
стані і потребував капітального
ремонту. Просила задовольнити її
позовні вимоги та відмовити у
задоволенні зустрічного позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
приймають участь у справі, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а
зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення у справі і щодо яких у сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно договору дарування частини
житлового будинку , посвідченого 29
грудня 2003 року приватним нотаріусом
ОСОБА_6, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 1/3
частину жилого будинку АДРЕСА_3 (а.с. 7).

З договору найму, який був посвідчений
головою квартального комітету
Зарічного району м. Суми 10 серпня 2005
року, підпис якого засвідчено 09 грудня
2005 року Сумською міською радою,
вбачається, що ОСОБА_1 здала у піднайм
квартиру площею 54,40 кв.м. за адресою
АДРЕСА_3 ОСОБА_2, якому надано для
проживання житлову площу 18 кв.м. та який
зобов'язався щомісячно вносити плату
за проживання у квартирі в сумі 40 грн.
та утримати її в належному стані (а.с. 16).

06 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулася з
письмовою вимогою до ОСОБА_2 про
розірвання договору найму будинку у
добровільному порядку та виселитися з
зазначеного будинку, звільнити
приміщення і знятися з реєстрації (а.с.
17), яке було отримано ОСОБА_2 29 травня 2013
року (а.с. 18).

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності квартиру,
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Ст. 319 ЦК України встановлює, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2
посилається на те, що договір найму, на
підставі якої позивачкою заявлено
вимоги про розірвання договору та
виселення, є підробленим, посилаючись
на те, що підпису на договорі він не
ставив.

На час розгляду даної цивільної справи
відповідач ОСОБА_2 не надав суду
належних та допустимих доказів того, що
позивачка ОСОБА_1 вчинила дії, які
підпадають під дію Кримінального
кодексу України.

За даних обставин за відсутності
належних доказів про підробку договору
найму, зокрема, і вироку, який би
підтвердив вчинення позивачкою чи
іншою особою таких кримінально караних
дій, відсутні правові підстави вважати,
що договір найму, підписаний
відповідачем ОСОБА_2, є підробленим, а
договір найму між сторонами не
укладався.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 19 травня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті особи
ОСОБА_9, ОСОБА_10, відділ громадянства і
реєстрації фізичних осіб Зарічного ВМ
СМВ УМВС України в Сумській області
про усунення перешкод у користуванні
будинком, зняття з реєстрації та
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-ті
особи ОСОБА_9, ОСОБА_10, відділ
громадянства і реєстрації фізичних
осіб Зарічного ВМ УМВС України в
Сумській області про визнання договору
дарування частини будинку недійсним та
вселення, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено, ОСОБА_2 вселено у
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3. В
іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено
за необґрунтованістю (а.с. 29).

Зазначеним судовим рішенням, яке
набрало законної сили, встановлено, що
ОСОБА_2 добровільно подарував свою
частку в будинку ОСОБА_1 Також з
договору дарування слідує, що сторони
діяли добровільно і були ознайомлені з
приписами цивільного законодавства,
розуміли значення своїх дій та
перебували при здоровому розумі та
ясній пам'яті, договір підписаний
сторонами в присутності нотаріуса.

Зазначені обставини не підлягають
доказуванню у вказаній справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України
наймач зобов'язаний своєчасно вносити
плату за житло. Наймач зобов'язаний
самостійно вносити плату за комунальні
послуги, якщо інше не встановлено
договором найму.

Ст. 162 ЖК України встановлено, що плата
за користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін.

Плата за комунальні послуги береться,
крім квартирної плати, за
затвердженими в установленому порядку
тарифами.

Строки внесення квартирної плати та
плати за комунальні послуги
визначаються угодою сторін. Наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату й плату за комунальні
послуги.

Тобто за змістом цих норм закону плата
за найм житла та плата за надані
комунальні послуги є різними видами
платежів, які здійснюються наймачем,
при цьому обов'язок внесення плати за
комунальні послуги покладається на
наймача законом незалежно від
обов'язку внесення плати за договором
найму, якщо інше не встановлено
договором, укладеним між сторонами.

З договору найму, укладеному між
сторонами, вбачається, що ОСОБА_2
зобов'язується щомісячно вносити плату
за проживання в квартирі в сумі 40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 825 ЦК України
договір найму житла може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
наймодавця у разі:

1) невнесення наймачем плати за житло за
шість місяців, якщо договором не
встановлений більш тривалий строк, а
при короткостроковому наймі - понад
два рази;

2) руйнування або псування житла
наймачем або іншими особами, за дії
яких він відповідає.

ч. 3 вказаної статті передбачено, що
договір найму частини будинку,
квартири, кімнати (частини кімнати)
може бути розірваний на вимогу
наймодавця у разі необхідності
використання житла для проживання
самого наймодавця та членів його сім'ї.
Наймодавець повинен попередити
наймача про розірвання договору не
пізніше ніж за два місяці.

Згідно наданих ОСОБА_1 доказів, зокрема
договору купівлі-продажу квартири з
розстрочкою платежу від 28 грудня 2006
року, з якого вбачається, що донька
позивачки ОСОБА_10 придбала
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 95,96),
довідок Управління майна комунальної
власності від 03 вересня 2013 року, з яких
вбачається, що ОСОБА_1 іншого
нерухомого майна ніж спірне житло на
праві власності не має, а за її сином
ОСОБА_9 нерухомого майна не
зареєстровано (а.с. 98,99), договору найму
ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_2 від 18 червня 2013
року (а.с. 196) вбачається, що позивачка
має необхідність використання житла
для свого проживання, а також
проживання членів її сім'ї, про що вона
в письмовому вигляді повідомила ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_2 не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
обставин сплати ним обумовленої при
укладенні договору найму суми плати за
найм житла, а також не спростовано
доводи позивачки про необхідність
використання житла для свого
проживання та членів її сім'ї, вимоги
про розірвання вказаного договору
найму підлягають задоволенню.

Згідно ст. 826 ЦК України у разі
розірвання договору найму житла
наймач та інші особи, які проживали у
помешканні, підлягають виселенню з
житла на підставі рішення суду, без
надання їм іншого житла.

Виходячи з викладених вимог
законодавства, та враховуючи те, що
ОСОБА_2 після отримання вимоги про
розірвання договору найму не здійснив
дій по звільненню житлової площі, яку
він займає на підстави договору найму,
підлягають задоволенню і позовні
вимоги ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 без
надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 727 ЦК України
дарувальник має право вимагати
розірвання договору дарування, якщо
обдаровуваний створює загрозу
безповоротної втрати дарунка, що має
для дарувальника велику немайнову
цінність.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про розірвання
договору з підстави, передбаченої ч.2
ст. 727 ЦК України задоволенню не
підлягає, оскільки з договору
дарування вбачається, що останній
подарував ОСОБА_1 частину житлового
будинку, який є нерухомістю і
представляє собою матеріальну
цінність, а приведена норма
матеріального закону передбачає право
дарувальника вимагати розірвання
договору дарування, якщо обдаровуваний
створює загрозу безповоротної втрати
дарунка, що має для дарувальника велику
немайнову цінність.

Свідчення допитаних в судовому
засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, які свідчили про те, що будинок
перебуває у незадовільному стані, не
мають суттєвого значення для справи та
не впливають на висновки суду.

За вказаних обставин в задоволені
зустрічного позову ОСОБА_2 необхідно
відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь
ОСОБА_1 344 грн. 10 коп. в рахунок
повернення судового збору, сплаченого
при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 57-60, 88, 212-215, ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір найму житла площею
18,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3, укладеного
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виселити з жилої площі 18,0 кв.м. в
будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_2 без надання
іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 344
грн. 10 коп. судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Сумської області через Зарічний
районний суд м. Суми шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
А.П.Сидоренко