Справа №256/1295/14ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2014 р.
м. Донецьк

Калінінський районний суд м. Донецька у
складі:

головуючого - судді
Гавриленка О.М.

при секретарі - Ткачі
А.Г.

за участі заявниці та представника
зацікавленої особи Дацько О.Б,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку справу за
заявою ОСОБА_2, зацікавлена Головне
управління державної міграційної
служби України в Донецької області, про
встановлення факту постійного
проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця просила встановити факт її
проживання на території України,
станом на 24 серпня 1991 року по цей час.
Свої вимоги мотивувала тим, що фактично
під час бойових дій Арменії з
Азербайджаном у м. Баку примусово
виїхала разом з чоловіком та двома
малолітніми дітьми на постійне
мешкання до України, ніколи її не
покидала. Пояснювала, що отримала
посвідку на постійне проживання в
Україні та жодного разу з України не
виїжджала. Між тим, у посвідці на
проживання помилково зазначено дату її
приїзду 1993 р. внаслідок чого вона
позбавлена можливості отримали
паспорт громадянина України. Крім того
зазначила, що факт її постійного
проживання на Україні з 1991 р.
підтверджений належними доказами. З
посиланням на зазначене, просила
задовольнити її заяву.

Зацікавлена особа не заперечувала
проти задоволення вимог ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення заявника та
зацікавленої особи, перевіривши
матеріали справи, суд визнає вимоги
обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню за підставами,
передбаченими ст,ст 256, 259 ЦПК України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
громадянство України», громадянами
України також є - усі громадяни
колишнього СРСР, які на момент
проголошення незалежності України (24
серпня 1991 року) постійно проживали на
території України.

Як убачається з матеріалів справи та
пояснень сторін, дійсно ОСОБА_2 з травня
1991 року разом з родиною постійно
проживала за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою від 26.09.2013 р,
яку посвідчено головою вуличного
комітету. За цією адресою заявниця
проживала до грудня 1992 року, тобто до
того часу, коли чоловіку надали кімнату
в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2. За
цією адресою вони проживали до травня
1995 року, бо на родину був виданий ордер
на житло за адресою: АДРЕСА_3, де вона з
синами продовжує проживати по цей час.

Водночас чоловік заявниці ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується
свідоцтвом про смерть виданим 28 липня
2004 року ВРАЦС Калінінського районного
управління юстиції м. Донецька.

Діти заявниці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у травні
1991 року були поставлені на облік у
дитячій лікарні №2 за місцем
проживання у м. Донецьку, що
підтверджується копіями довідок з
лікарні та копіями медичних
документів, діти відвідували у м.
Донецьку дитячий дошкільний заклад,
закінчили школу №8 м. Донецька, старший
син навчався в училищі №9 м. Донецька,
молодший навчався у ліцеї №51 м.
Донецька, на сьогодні обидва працюють у
м. Донецьку, Україну жодного разу не
залишали.

Наведені фактичні обставини справи
підтверджені документально та ставити
під сумніви їх вірогідність суд не
убачає підстав.

За таких обставин суд вважає
доведеними вимоги заявниці з огляду на
те, що встановлення заявленого факту
дійсно має для неї юридичне значення,
оскільки стосується реалізації нею
права на отримання громадянства, що є
очевидним.

Керуючись ст,ст 10-11, 60, 209, 212-214 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Встановити факт, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає на
території України станом на 24 серпня 1991
р. і по цей час.

Рішення може бути оскаржене до судової
палати по цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
через місцевий суд протягом 10 днів з
дня проголошення рішення (чи з дня
отримання його копії, але особою, яка
приймала участь у розгляді справи,
однак не була присутньою в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення).

Суддя -

18.03.2014