РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 123/8161/13-ц

Номер провадження 2/123/49/2014

23.01.2014 року Київський районний
суд м. Сімферополь у складі:

головуючого судді
Тонкоголосюка О.В.,

при секретарях Селезньовій
О.А., Берденко Н.В.,

за участю прокурора Бойко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополь цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Відділу реєстрації актів про
народження Сімферопольського МУЮ,
третя особа - неповнолітній ОСОБА_3,
Служба у справах дітей
Сімферопольської міської ради про
визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним
позовом, уточнивши заявлені вимоги,
позивач просить визнати його
батьківство щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
приводу чого внести зміни до актового
запису № 163 про народження останнього
до граф «відомості про батька» з ОСОБА_1
на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та «прізвище
дитини» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з «ОСОБА_3»
на «ОСОБА_3».

Позивні вимоги мотивовані тим, що
влітку 2002 року він, ОСОБА_1,
познайомився і став регулярно
зустрічатися з відповідачкою - ОСОБА_2.
У 2004 році остання завагітніла від тому
вони стали проживати спільно, в неї
вдома, за адресою : АДРЕСА_1 , де також
проживала її бабка ОСОБА_17.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3,
однак ОСОБА_2 вирішила зареєструвати
дитину, в порядку ст. 135 Сімейного
кодексу України під прізвищем
«ОСОБА_3», при цьому батьком дитини
було зазначено - ОСОБА_1.

Враховуючи, що ОСОБА_2 на той момент не
заперечувала факт його, позивача,
батьківства і не перешкоджала його
спілкуванню з сином, він не надав
вказаним фактом значення, бо вважав
запис у свідоцтві про народження
дитини простою формальністю.

Після виписки з пологового будинку, на
початку 2005 року, за його, ОСОБА_1,
пропозицією, ОСОБА_2 разом із сином
переїхала жити за адресою: АДРЕСА_2, де
на той час мешкали батьки позивача -
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, та брат ОСОБА_11 .

Позивач зазначає, що він був дуже радий
народженню сина, з моменту народження і
до цих пір постійно дбає про нього,
виховує, утримує його і ОСОБА_2 Його
родина також дуже добре і тепло
ставиться до ОСОБА_3. У нас є багато
спільних фотографій, а також
відеозаписів його з ОСОБА_2 сім'ї та
сина ОСОБА_3.

З 2007р. стосунки з ОСОБА_2 зіпсувалися
внаслідок побутових причин, з приводу
чого остання переїхала до своєї бабки
на АДРЕСА_1 , забравши з собою сина. З
цього часу, кожен тиждень він, позивач,
брав сина до себе у будинок , останній
поперемінно (по одному тижні) жив то з
ним, то з матір'ю - ОСОБА_2 ОСОБА_3 знає, що
він, ОСОБА_1, є його батьком, в них чудові
стосунки.

Однак , наприкінці 2010 року, коли він,
позивач, в черговий раз привіз ОСОБА_3
до матері, остання натякнула, що
збирається переїхати за кордон, швидше
за все до Туреччини на заробітки, або
навіть на постійне проживання, і хоче
забрати з собою сина.

Позивач наполягає на тому, що він
категорично проти того, щоб його дитина
була вивезена за межі України, тим
більше у мусульманську країну, де до
нього можуть погано ставитися місцеві
жителі, і де він буде змушений рости в
чужій культурі і середовищі. Тому він
змушений звернутися до суду з даним
позовом, в якому просить відновити його
батьківські права і визнати його
батьком ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач та його
представник заявлені вимоги
підтримали в повному об'ємі з підстав
викладених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2, що також
представляє інтереси малолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в судове засідання
не явилася. Про дату та місце слухання
справи повідомлена належним чином, за
останнім відомим місцем мешкання, у
відповідності до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК
України. причини неявки суду не
повідомила.

Представник Відділу реєстрації актів
про народження Сімферопольського МУЮ
в судове засідання не явився, надав на
адресу суду клопотання про розгляд
справи за його відсутності по доказах,
що є в наявності.

Представник Служби у справах дітей
Сімферопольської міської ради у
судовому засіданні проти задоволення
заявлених вимог не заперечував, просив
ухвалити рішення в інтересах дитини.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності відповідача
ОСОБА_2 по доказах, що є в наявності в
матеріалах справи.

Вислухав позивача його представника,
представника Служби у справах дітей
Сімферопольської міської ради,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності. Сторони мають
рівні права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
в разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Статтею 57 ЦПК України, передбачено, що
доказами по справі є будь які фактичні
данні, на підставу яких суд встановлює
наявність, або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інші обставини які мають
значення для вирішення справи, ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказах, речових доказах,
зокрема звуко- та відеозаписів,
висновків експертів.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року №2 «Про застосування норм
цивільно-процесуального законодавства
при розгляді справ у суді першої
інстанції» під час судового розгляду
предметом доказування є факти, якими
обґрунтовуються заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення.

Окрім того, Пленум Верховного Суду
України в пункті 11 постанови від 18
грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у
цивільній справі» розтлумачив, що
встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовуються вимоги чи заперечення,
визнаються одні та відхиляються інші
докази, суд повинен свої дії мотивувати
та враховувати, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Вказане положення також закріплено і
ст. 60 ч. 4 ЦПК України.

У відповідності до п.2 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду
повно та всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дослідити всі докази в їх сукупності.

У відповідності до ст. 128 Сімейного
кодексу України, за відсутності заяви,
право на подання якої встановлено
статтею 126 цього Кодексу, батьківство
щодо дитини може бути визнане за
рішенням суду. Підставою для визнання
батьківства є будь-які відомості, що
засвідчують походження дитини від
певної особи, зібрані відповідно до
Цивільного процесуального кодексу
України. Позов про визнання
батьківства може бути пред'явлений
особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства
приймається судом, якщо запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень вчинено відповідно до
частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу
України, при народженні дитини у
матері, яка не перебуває у шлюбі, у
випадках, коли немає спільної заяви
батьків, заяви батька або рішення суду,
запис про батька дитини у Книзі
реєстрації народжень провадиться за
прізвищем та громадянством матері, а
ім'я та по батькові батька дитини
записуються за її вказівкою.

Судовим розглядом встановлено, що у
відділі державної реєстрації актів про
народження реєстраційної служби
Сімферопольського МУЮ в АР Крим
знаходиться актовий запис № 163 від 21
січня 2005 року про народження ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Реєстрація народження
проведена згідно ст. 135 СК України
(а.с.32).

При цьому батьком дитини записаний
ОСОБА_1, чого не було спростовано в ході
судового розгляду справи, матір'ю -
ОСОБА_2..

Позивач стверджує, що він з
відповідачкою з 2002 року підтримував
близькі стосунки, а у 2004 році остання
завагітніла. Сумнівів в тому, що саме
він є батьком дитини не було та не є на
сьогодні. Він, ОСОБА_1, завжди визнавав
своє батьківство стосовно цієї дитини,
постійно дбав про неї, виховує, утримує
сина, але на вимогу відповідачки дитина
була записана зі слів останньої. На
сьогодні відповідачка почала
зловживати своїми правами, яка мати
малолітнього, що явилося підставою для
звернення до суду.

При цьому відповідачка ОСОБА_2 в ході
судового розгляду справи заперечувала
той факт, що саме ОСОБА_1 є батьком її
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із ч. 2 ст. 128 СК України,
підставою для визнання батьківства є
будь-які відомості, що засвідчують
походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до ЦПК України.

На підставі ухвали суду від 11 листопада
2013 року по справі була призначена
судово-біологічна експертиза. За
висновками експерта № 7/164 від 12.12.2013
року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м.
Мелітополя може бути біологічним
батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ймовірність даної події складає 99,99%
(ас. 95-97).

Крім того, як стверджує позивач та
підтвердили в судовому засіданні
свідки - ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16,
відповідачка зустрічалася із
позивачем з 2002 року по 2007 рік. Після
народження дитини ОСОБА_1 взяв на себе
обов'язки батька, чого не було
спростовано в ході судового розгляду
справи відповідачкою.

Таким чином, у суду немає підстав
сумніватися в тому, що ОСОБА_1 є
біологічним батьком ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі наведено суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
встановлення батьківства ОСОБА_1
стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
внесення до актового запису про
народження останнього відомостей про
батька, зазначивши, що батьком є
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин
України, який проживає за адресою:
АДРЕСА_3.

Щодо вимоги про зміну прізвища дитини,
то в цій частині позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Положеннями частин 1, 2 статті 145 СК
України встановлено, що прізвище
дитини визначається за прізвищем
батьків. Якщо мати, батько мають різні
прізвища, прізвище дитини визначається
за їхньою згодою. Спір між батьками
щодо прізвища дитини може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

У зв'язку з тим, що до внесення змін у
відповідному актовому записі в частині
відомостей про позивача як батька
дитини, зміна прізвища цієї дитини є
передчасною; у даному випадку зміна
прізвища дитини можлива не раніше
набрання законної сили рішенням суду
про визнання батьківства. Тим паче, що
суду не було надано доказів того, що на
сьогодні є спір щодо визначення
прізвища дитини.

На підставі викладеного, ст.. ст. 128, 129, 135
Сімейного Кодексу України, 267 ЦК
України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК
України, с у д

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Встановити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженець м. Мелітополя, громадянин
України, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобовязати Відділ державної
реєстрації актів про народження
реєстраційної служби
Сімферопольського міського управління
юстиції внести відповідні зміни в
актовий запис № 163 від 21.01.2005 року про
народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме,
вказати в графі «Відомості про батька»
«ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин
України, який проживає за адресою:
АДРЕСА_3 ».

В інший частки позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
АР Крим через Київський районний суд м.
Сімферополя. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Тонкоголосюк О. В.