Номер провадження № 22-ц/785/1031/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В.,
Сидоренко І.П.

при секретарі
Сілуковій В.В., Криворучці Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 06 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури
Одеської області, Головного управління
державної казначейської служби
України в Одеській області про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,-

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до відповідачів про
стягнення матеріальної шкоди в розмірі
550,00 гривень та моральної шкоди в
розмірі 50 000 гривень.

В обґрунтування вимог позивачка
посилалася на те, що вона 18 грудня 2006
року звернулась до Березівського РВ
ГУМВС України в Одеській області із
заявою про фізичне насилля щодо неї у
приміщенні прокуратури Березівського
району Одеської області з боку
прокурора ОСОБА_3 Матеріали за вказаною
заявою були направлені Березівським РВ
ГУМВС України до Прокуратури Одеської
області, однак Прокуратурою Одеської
області неодноразово приймались
постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи за даною заявою,
які у подальшому були скасовані судом.
Постановою Приморського районного
суду від 16.11.2012 року визнано
противоправною бездіяльність
посадових осіб прокуратури Одеської
області, які виразились в неповному і
необ'єктивному проведенні перевірки по
заяві ОСОБА_2 від 18.12.2006 року, яка
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 28.11.2012 року залишена без
змін. Оскільки бездіяльність посадових
осіб прокуратури Одеської області
визнана противоправною, позивачка
просила стягнути на її користь
матеріальну шкоду - транспортні та інші
витрати, понесені нею внаслідок
розгляду її скарги та цього позову - в
сумі 550,00 гривень та моральну шкоду в
розмірі 50 000 гривень. (а. с. 1-3)

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 06 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду з ухваленням
нового рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на його необґрунтованість,
неповне з`ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального права. (а. с. 136-139)

Заслухавши суддю - доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до загальних норм про
відшкодування шкоди, майнова та
моральна шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
відшкодовуються особою, що їх завдала
(ч. 1 ст.ст. 1166, 1167 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
/службових/ обов'язків.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 1176 ЦК
України шкода, завдана фізичній або
юридичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних
підставах.

Судом встановлено, що 18 грудня 2006 року
ОСОБА_2 звернулась до Березівського РВ
ГУМВС України в Одеській області із
заявою про фізичне насилля щодо неї у
приміщенні прокуратури Березівського
району Одеської області з боку
прокурора ОСОБА_3, яка була втрачена. В
січні 2009 року матеріали по вказаній
заяві були поновлені. Проте, 21.01.2009 року,
10.09.2009 року, 01.10.2009 року, 18.12.2009 року,
16.02.2012 року у порушенні кримінальної
справи у відношенні прокурора
Березівського району Одеської області
ОСОБА_3, прокуратурою Одеської області
було відмовлено. Оскільки посадовими
особами прокуратури Одеської області
повної та об'єктивної перевірки
обставин, які були викладені в заяві
ОСОБА_2, не проводилось, вказані
численні постанови були скасовані
судом.

Постановою Приморського районного
суду від 16.11.2012 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 28.11.2012 року визнано
противоправною бездіяльність
посадових осіб прокуратури Одеської
області, які виразились в неповному і
необ'єктивному проведенні перевірки по
заяві ОСОБА_2 від 18.12.2006 року.

Викладені обставини встановлені у
судовому рішенні, що набрало законної
сили, тому за правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК
України, є обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанова суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчиненні вони цією особою.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що вона не доказала факт
спричинення їй матеріальної та
моральної шкоди.

Проте, погодитись з таким висновком не
можна.

Предмет і підстави позову визначає
виключно позивач (ст.10,11 ЦПК України).

ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, посилалась саме на ст. 1166, 1167 ЦК
України.

Відповідальність органів прокуратури,
з урахуванням суті позовних вимог, у
цьому випадку регулюється ч.6 ст.1176 ЦК
України, а враховуючи, що дана норма
права відсилає до загальних підстав
відповідальності, то слід
застосовувати ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідальність за шкоду, завдану
фізичній чи юридичній особі рішеннями,
діями або бездіяльністю працівника під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків згідно зі ст. 1172
ЦК України покладається на юридичну
особу, з якою цей працівник перебуває у
трудових відносинах.

Таким чином, при встановленні
неправомірною бездіяльності посадових
осіб прокуратури Одеської області при
виконанні ними своїх службових
обов'язків, колегія суддів дійшла
висновку про відповідальність цього
органу перед позивачкою за завдану
моральну шкоду, яка виразилася у
душевних стражданнях, переживаннях,
які завдані бездіяльністю.

За правилами ст. 23, 1167 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала.

Враховуючи те, що доведено
неправомірності дій відповідачів по
справі, порушення ними прав позивачки
та заподіяння внаслідок цього
моральної шкоди колегія суддів,
оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, робить висновок, що позов в
частині відшкодування моральної шкоди
підлягає частковому задоволенню.

При визначенні розміру
відшкодування, колегія суддів враховує
засади розумності, виваженості та
справедливості, характер та обсяг
моральних страждань та визначає розмір
відшкодування моральної шкоди, яка
підлягає стягненню за рахунок коштів
Прокуратури Одеської області на
користь ОСОБА_2 у сумі 2 000 гривень.

Посилання представника
прокуратури Одеської області на
відсутність доказів наявності
моральної шкоди у позивачки є
безпідставними при наявності судового
рішення, яке набрало чинності, яким
встановлено неправомірність
бездіяльності службових осіб
прокуратури Одеської області при
розгляді заяви ОСОБА_2 від 18.12.2006 року та
відповідальності за завдану моральну
шкоду встановлену законом.

Згідно до ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зі змісту ч.1 ст.57 ЦПК України випливає,
що доказами є відомості про факти, що
цікавлять суд, на підставі яких він
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги та
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Квитки на автобуси, яка надала ОСОБА_2
на підтвердження матеріальної шкоди,
не містять інформації щодо особи яка їх
придбала, і не доказують, що їх
придбання пов'язане з розглядом заяви
ОСОБА_2 від 18.12.2006 року і цієї справи.

Оскільки позивачкою не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
матеріальних витрат, понесених нею при
розгляді справи, то колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову про стягнення
матеріальної шкоди.

При указаних обставинах,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції не вірно встановив обставини
справи, не визначився з характером
спірних правовідносин, нормами права,
які підлягають застосуванню, що
відповідно, призвело до неправильного
вирішення справи, у зв'язку з чим
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 06 листопада 2013 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового по суті
заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 307, п. п.3, 4
ч.1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 06 листопада 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково. Стягнути з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Прокуратури Одеської
області, шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку, на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 2 000 гривень.

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.