У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді
Куцина М.М.,

суддів: Павліченка С. В.,
Собослоя Г.Г.,

при секретарі - Чейпеш С.
І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду
від 18 жовтня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
Закарпатської області, де третя особа
без самостійних вимог: ОСОБА_2, про
скасування рішення щодо участі батьків
у вихованні дитини ,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до виконавчого комітету
Мукачівської міської ради
Закарпатської області, де третя особа
без самостійних вимог: ОСОБА_2, про
скасування рішення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
Закарпатської області № 157 від 29 серпня
2013 року в частині участі батька
ОСОБА_2 у вихованні дитини та про
відмову ОСОБА_2 . в побаченнях з сином
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що
оскаржуване нею рішення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради,
винесене за результатами засідання
опікунської ради Мукачівського
міськвиконкому без врахування наданих
нею на засіданні документів, що
свідчать про недоцільність надання
ОСОБА_2 побачень з сином ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

У позові зазначала, що рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від
15 січня 2013 року шлюб, укладений 19
травня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
розірвано. Від цього шлюбу у них 03
листопада 2011 року народився син ОСОБА_3.
Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 29 квітня 2013 року визначено
місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матір'ю ОСОБА_1,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням виконавчого комітету
Мукачівської міської ради за № 157 від 29
серпня 2013 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
встановлено порядок його побачень з
сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно на
території м. Мукачево в 1,3 суботу та 2,4
неділю з 9 до 18 години або інший день
та час за попередньою домовленістю з
матір'ю дитини ОСОБА_1.

Позивачка вважає, що дане рішення
суперечить інтересам малолітньої
дитини. Сину 2 роки і він потребує
забезпечення з боку батьків режиму
харчування, відпочинку та сприятливих
умов розвитку. Відповідно до рішення
органу опіки дитина чотири дні на
місяць, оскільки ОСОБА_2 планує
забирати сина до себе, буде вилучена із
звичного й установленого ритму життя.

Позивачка, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст.ст.19, 158-159 СК
України, просила в суді першої
інстанції рішення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
Закарпатської області № 157 від 29
серпня 2013 року в частині «Про участь
батьків у вихованні дітей», а саме
ОСОБА_2 - скасувати.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 18 жовтня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням
місцевого суду, позивачка оскаржила
його в апеляційному порядку, вважає, що
таке є незаконним та помилковим,
оскільки судом було невірно
застосовано норми процесуального та
матеріального права, і просила
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

Позивачка та її представник в суді
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримали у
повному обсязі.

Представник відповідача в суді
апеляційної інстанції вважає рішення
місцевого суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник
в суді апеляційної інстанції вважають
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим , а апеляційну скаргу
безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися по справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку, апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Задовольняючи позов місцевий суд
виходив з того, що батьками
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які
згідно з положенням ст. 141 СК України,
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини.

Також, місцевий суд у відповідності до
положень ст.157, ч.1 ст.161 СК України
погодився із встановленим порядоком
побачень ОСОБА_2 із сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно на території м.
Мукачево в 1,3 суботу та 2,4 неділю з 9 до 18
години або інший день та час за
попередньою домовленістю з матір'ю
дитини ОСОБА_1.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
розглядаючи заявлений по справі позов,
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

У відповідності до положень ст. 141 СК
України, мати і батько мають рівні
права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до положення ч.1 ст.3
Конвенції ООН «Про права дитини», ч.7, 8
ст.7 СК України при вирішенні будь - яких
питань щодо дітей суд повинен
керуватися максимальним забезпеченням
інтересів дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебувають вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України, питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Приписами ст. 153 СК України передбачено,
що мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Відповідно до ч.1ст.161 СК України, якщо
мати і батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким буде
проживати малолітня дитина, спір між
ними може вирішуватися органом опіки
та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з
батьків,вік дитини, стан іі здоров'я та
інші обставини, що мають істотне
значення.

У відповідності до ст. 157 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той з батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
виховання і має право на особисте
спілкування з нею. Той з батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 14 та ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про охорону дитинства», діти
та батьки не повинні розлучатися
всупереч їх волі, за винятком випадків,
коли таке розлучення необхідне в
інтересах дитини і цього вимагає
рішення суду, що набрало законної сили.
Під час вчинення дій, пов'язаних з
розлученням дитини з одним з або обома
батьками, а також інших дій, що
стосуються дитини, в порядку,
встановленому законом, судом
заслуховується думка та побажання
дитини. Батьки, які проживають окремо
від дитини, зобов'язані брати участь у
її вихованні і мають право
спілкуватися з нею, якщо судом визнано,
що таке спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 157.ч.2 СК України, той
із батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Матеріалами справи встановлено, що
рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 15 січня 2013 року шлюб,
укладений 19 травня 2011 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_1, розірвано. Від цього шлюбу у
них 03 листопада 2011 року народився син
ОСОБА_3. Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 29 квітня 2013
року визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3,
разом з матір'ю ОСОБА_1, стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням виконавчого комітету
Мукачівської міської ради
Закарпатської області № 157 від 29 серпня
2013 року ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4,
встановлений порядок побачень із
сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно на
території м. Мукачево в 1,3 суботу та 2,4
неділю з 9 до 18 години або інший день
та час за попередньою домовленістю з
матір'ю дитини ОСОБА_1.

Із акту обстеження умов проживання
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою
АДРЕСА_1, де він проживає разом із
матір'ю, відомо, що для дитини створені
всі необхідні умови для її безпечного
розвитку, у сім'ї добрі родинні
стосунки (а.с.29).

Умови проживання ОСОБА_2 у висновку
органу опіки та піклування не
зазначені.

Отже, місцевий суд, визначаючи способи
участі одного з батьків у вихованні
дитини (періодичні чи систематичні
побачення, можливість спільного
відпочинку, відвідування дитиною місця
його проживання тощо), місце та час
їхнього спілкування, з урахуванням
віку, стану здоров'я дитини, поведінки
батьків, а також інших обставин, що
мають істотне значення, врахував всі ці
обставини.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку, що
встановлений рішенням виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
Закарпатської області № 157 від 29 серпня
2013 року, порядок побачень
ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4, із сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно на території м.
Мукачево в 1,3 суботу та 2,4 неділю з 9 до 18
години або інший день та час за
попередньою домовленістю з матір'ю
дитини ОСОБА_1, не перешкоджає
нормальному розвитку дитини.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом
до виконавчого комітету Мукачівської
міської ради Закарпатської області, де
третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_2, про скасування рішення щодо
участі у вихованні дитини.

Оспорюваним рішенням встановлений
порядок побачень ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4,
який залучений до участі у справі у
якості третьої особи, із сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3. З цим рішенням погодився
місцевий суд.

Однак, позивач у позові просив
скасувати рішення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради за
№157 від 29 серпня 2013 року , що
стосується прав і обов'язків батька
дитини ОСОБА_2 , і якій до участі у
справі, як відповідач, у відповідності
до положень ст . 30 ЦПК України , не
залучений.

Відповідно до частини першої ст.30 ЦПК
України сторонами в цивільному
процесі є позивач і відповідач.

Згідно з правилами ч.1 ст. 35 ЦПК України,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до ухвалення
судом рішення, якщо рішення в справі
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї із сторін.

Готуючи справу до судового розгляду,
місцевий суд повинен визначити:
обставини, які мають значення для
справи, та факти, що підлягають
встановленню і покладені в основу
вимог і заперечень; характер спірних
правовідносин і зміст правової вимоги;
матеріальний закон, який регулює
спірні правовідносини; вирішити
питання про склад осіб, які братимуть
участь у справі; з'ясувати, які є докази
на підтвердження зазначених фактів;
визначити коло доказів відповідно до
характеру спірних правовідносин і
роз'яснити, якій із сторін слід довести
певні обставини; вжити заходів для
забезпечення.

Таким чином, місцевий суд допустився
порушення норм процесуального права,
зокрема, правил частини першої та
другої статті 3 ЦПК України та ст. ст. 26,
30, і ч.4 10 ЦПК України, оскільки повинен
встановити, чи були порушені, невизнані
або оспорені права, свободи чи інтереси
цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є
залучений у справі відповідач.

За змістом частини першої та другої
ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням
позивача, не припиняючи розгляду
справи, вправі залучити до участі у
справі співвідповідача ОСОБА_2 ,
оскільки позивачем оспорюється
рішення органу місцевого
самоврядування, яким визначений
спосіб участі у вихованні
малолітнього сина особи, яка була не
залучена відповідачем по справі.

Однак, місцевий суд у відповідності до
правил частини ч.4 ст. 10 ЦПК України, не
роз'яснив позивачеві його право
заявити клопотання про залучення до
участі у справі у якості
співвідповідача ОСОБА_2 та не
попередив про наслідки не вчинення
зазначеної процесуальної дії.

За таких обставин, судова колегія не
може ухвалити нове рішення по справі,
оскільки у суду апеляційної інстанції
відсутні повноваження, передбачені ст.
33 ЦПК України.

Однак, позивач не позбавлений
можливості повторного звернення до
суду із аналогічним позовом до
Мукачівської міської ради
Закарпатської області.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1-
відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 18 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді: