У х в а л а

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мостової Г.І., суддів:
Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,
-розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації», треті особи
- ОСОБА_6, Житлово-будівельний
кооператив № 387, про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 17 червня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5, виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності.

В обґрунтування позову позивач
посилався на те, що його мати ОСОБА_7 у
1986 році вступила до
Житлово-будівельного кооперативу № 387
та 22 листопада 1986 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради їй було
видано ордер № 02650 на право зайняття
трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

З 1986 року ОСОБА_7, як член ЖБК,
сплачувала пайові внески, які були
повністю виплачені нею у 1990 році, у
зв'язку з чим вона стала єдиним
власником вказаної квартири.

У вказаній квартирі заселилися і
проживали ОСОБА_7 та її син - позивач по
справі ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_5
та двома на той час неповнолітніми
дітьми.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, після її
смерті залишилася спадщина, яку
відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняв
її син - ОСОБА_4, оскільки на час смерті
спадкодавця проживав разом з ним та у
встановлений законом строк звернувся
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. У червні 2006 року з
аналогічною заявою до нотаріальної
контори також звернувся другий син
спадкодавця, третя особа по справі
ОСОБА_6

У вересні 2009 року позивач дізнався про
те, що квартира АДРЕСА_1 10 липня 2008 року
зареєстрована за відповідачем ОСОБА_5
згідно із свідоцтвом про право
власності від 25 червня 2008 року.

Позивач вказував, що відповідач ніколи
не була членом житлово-будівельного
кооперативу, пайові внески не
сплачувала, тому не могла набути право
власності на спірну квартиру, оскільки
вона не є суб'єктом спадкування після
смерті матері ОСОБА_7, яка за життя
набула право власності на квартиру, але
не оформила його.

Посилаючись на те, що вказане свідоцтво
безпідставно видане ОСОБА_5, яка не має
право власності на квартиру, пайові
внески не сплачувала та ніколи не була
прийнята в члени ЖБК, позивач просив
визнати вказане свідоцтво недійсним та
скасувати державну реєстрацію права
власності на вказану квартиру за
відповідачем ОСОБА_5

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
17 червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15 жовтня
2013 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації», треті особи
- ОСОБА_6, Житлово-будівельний
кооператив № 387, про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане 25
червня 2008 року виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5
на квартиру АДРЕСА_1.

Скасовано державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено, й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, підстав для їх зміни або
скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЖК України якщо
член житлово-будівельного кооперативу
виключений з кооперативу (крім
випадків, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6,
7 статті 147), помер або вибув з нього з
інших причин чи переселився в іншу
квартиру в будинку того ж кооперативу,
члени його сім'ї, які проживали разом з
ним, зберігають право користування
жилим приміщенням за умови вступу до
кооперативу одного з них. Член сім'ї,
який виявив бажання вступити до
кооперативу замість попереднього
члена кооперативу, має перевагу перед
іншими особами.

Згідно зі ст. 15 Закону України від 7
лютого 1991 р. № 697-XII «Про власність» член
житлово-будівельного кооперативу, який
повністю вніс пайовий внесок за
квартиру, надану йому в користування, з
1 липня 1990 року набуває право власності
на цю квартиру, тому в разі його смерті
після зазначеної дати спадщина
відкривається на квартиру.

Суди попередніх інстанцій,
встановивши, що померлою ОСОБА_7, 01
січня 1993 року повністю виплачені
пайові внески за спірну квартиру,
внаслідок чого вона набула права
власності на цю квартиру, дійшли
правильного висновку про те, що після
її смерті на вказану квартиру була
відкрита спадщина, яка повинна бути
успадкована особами, визначеними
главою 86 книги 6 ЦК України.

Доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що за змістом ст. 335
ЦПК України не входить до меж розгляду
справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
17 червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 15
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. МостоваСудді: В.О.
Кузнєцов М.І. Наумчук