Провадження № 2/234/62/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2014 року
місто
Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької
області

у складі: головуючого судді Бакуменко
А.В.

при секретарі Кісточки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

В С Т А Н О В
И В :

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом
до відповідача про стягнення
заборгованості за договором,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
05.01.2007 року ПАТ КБ "Приватбанк"
відповідно до договору б/н надав
відповідачу ОСОБА_1 кредит у
розмірі 3600 грн., у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Станом на 31.08.2013
року відповідач має заборгованість в
сумі 24680,53 грн., що складається з :

- 6422,65 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 12559,94 грн. - заборгованість по
процентам;

- 4046,49 грн. - заборгованість по
комісії;

- 500 грн. - штраф (фіксована
частина);

- 1151,45 - штраф (складова частина).

Просять суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитом в сумі
24680,53 грн., та судові витрати в розмірі
246,81 грн.

В судовому засіданні представник
позивача, діюча за дорученням
Филипенок К.Ф. підтримала заявлені
вимоги та просила їх задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач заперечував проти
задоволення заявлених вимог,
посилаючись на те, що 29 серпня 2007 року
кредитна картка була викрадена,
підтверджуючі документи він надав
банку, та співробітникам банку було
відомо про те, що картка вибула з
його володіння. Тому йому незрозуміло
чому він повинен сплачувати штрафні
санкції. Крім того, банк в 2007 році
звертався до суду та було винесено
судовий наказ про стягнення з нього
суми кредиту, однак в 2008 році даний
судовий наказ було скасовано. Крім
того вже сплив строк давності по
зверненню до суду.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши
матеріали справи набуває висновку, що
заявлені позивачем вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 05.01.2007 року
ОСОБА_1 отримав від ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредит у розмірі 3600 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом
у розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення , що
відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 свої зобовґязання перед
банком не виконував, внаслідок чого
зґявилась заборгованість в сумі 24680
грн. 53 коп.

У відповідності до копії Постанови
про порушення кримінальної справи
28.09.2007 року в період часу з 14 години до
14 години 40 хвилин з автомобіля «Деу
Ланос» в м. Дружківці було викрадено
картку «Приватбанк», що належала
ОСОБА_1, та з котрої було знято грошові
кошти в сумі 9000 грн.

Згідно до п. 6.11 умов та правил надання
банківських послуг ОСОБА_1
зобовґязаний був проінформувати
правоохоронні органи та банк про
викрадення картки.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1
ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також в
ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ГК
України, які передбачають
відповідальність боржника.

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема, ст.
ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для
висновку про те, що проценти та
неустойка є різними правовими
інститутами, обмеження можливості
одночасного застосування яких законом
не встановлена.

Умовами договору передбачено
застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником строків
погашення кредиту і процентів за
користування ним.

За таких обставин доводи заявника в
частині неправильного застосування
судом вимог ст. 61 Конституції України і
ст. 549 ЦК України та покладення на нього
подвійної цивільно-правової
відповідальності одного і того ж виду
за одне і те саме порушення договірного
зобов'язання не знайшли свого
підтвердження.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У відповідності до п.5.4 Умов та правил
надання банківських послуг , строк
погашення по кредиту за платіжними
картками, проводиться в наступному
порядку: строк погашення відсотків по
кредиту - щомісячно за попередній
місяць; строк погашення кредиту - в
повному обсязі, не пізніше останнього
місяця, вказаного в платіжній картці.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору строк погашення кредиту - в
повному обсязі, не пізніше останнього
місяця, вказаного в платіжній картці
то початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним суд вважає, що
початок перебігу строку позовної
давності починається з грудня 2007 року,
що вказано в картці.

Зважаючи на той факт, що по даному
кредиту було судом винесено судовий
наказ 12 листопада 2008 року то строк
позовної давності перервався, однак
судовий наказ було скасовано, 5
грудня 2008 року, тому строк позовної
давності слід рахувати з 5 грудня 2008
року.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК
України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Таким чином строк предґявлення
позову сплинув 5 грудня 2011 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 10, 60, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р
І Ш И В :

В задоволені позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана до Апеляційного суду Донецької
області через Краматорський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя А. В. Бакуменко