Справа № 357/7639/13-ц Головуючий у І
інстанції Бондаренко О.В.Провадження №
22-ц/780/530/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 31 жовтня 2013 року за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ спільного
сумісного майна подружжя та визнання
права власності на ? частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом та просив
поділити квартиру АДРЕСА_1 між ним та
ОСОБА_1, визнавши за позивачем право
власності на 1/2 частину вказаної
квартири без виділення в натурі та
залишивши у власності відповідача 1/2
частину вказаної квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що у 1994 року позивач та відповідач
уклали шлюб. Під час перебування у
шлюбі, за спільні кошти ними було
придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі - продажу від 12.06.1999
року. Відповідач не визнає права
позивача на квартиру, заявляє, що
власником квартири є лише вона, створює
ОСОБА_2 перешкоди в користуванні
квартирою та без його згоди вселила
співмешканця. В порядку ст.ст. 11, 22 КпШС,
які діяли на час придбання квартири,
дана квартира є спільним сумісним
майном.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 31 жовтня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено. Поділено спільне сумісне
майно подружжя: квартиру АДРЕСА_1 без
виділення в натурі. Визнано за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції через порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги ОСОБА_1
зазначає, що квартира була придбана за
її власні кошти, які відповідач
отримала від продажу подарованого їй
будинку. ОСОБА_1 є єдиним власником
квартири.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 19 листопада
1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
укладено шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу №
НОМЕР_2 (а.с.36).

10 червня 1999 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 було укладено договір купівлі -
продажу житлового будинку АДРЕСА_2.
Згідно ч. 3 договору продаж будинку
вчинено за 14 000 грн. Вказаний житловий
будинок належав ОСОБА_1 на підставі
договору дарування від 10.07.1997 року
(а.с.31).

12 червня 1999 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 12 червня 1999 року.
Продаж квартири вчинено за 7 500 тисяч
гривень (а.с.8).

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 травня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 розірвано.

Згідно експертного висновку
незалежної оцінки майна від 29.05.2012 року,
вартість квартири станом на 30.04.2012 року
становить 233 870 грн. (а.с.12-13).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що квартира придбана під час шлюб,
а тому є спільною сумісною власністю
подружжя. Оформлення права власності
на квартиру на ім'я відповідача не
змінює правовий режим майна.
Відповідач не довела, що спірна
квартира є її особистою власністю,
вимог щодо визнання за нею даного права
не заявляла.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС
України, який діяв на час придбання
спірної квартири, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю.

Однак, відповідно до ч. 1, 3 ст. 24 КпШС
України майно, яке належало кожному з
подружжя до одруження, а також одержане
ним під час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них. Кожний з подружжя самостійно
володіє, користується і
розпоряджається належним йому
роздільним майном.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі
отримала в дар будинок, який згодом був
нею відчужений на підставі договору
купівлі-продажу від 10 червня 1999 року. На
кошти, отримані від реалізації будинку,
12 червня 1999 року відповідач придбала
квартиру за 7 500 грн.

Отже, згідно вимог Кодексу про шлюб та
сім'ю, який діяв на момент виникнення
даних правовідносин, будинок, який був
подарований відповідачу, являвся
роздільним майном подружжя. ОСОБА_1
мала право самостійно розпорядитися
ним та коштами, отриманими внаслідок
реалізації будинку, а тому кошти, за які
відповідач придбала квартиру, є
особистою власністю останньої.

Як роз'яснив Пленум Верховоного Суду
України у пункті 24 постанови № 11 від
21.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» не належить
до спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте за час шлюбу,
але за кошти, які належали одному з
подружжя особисто.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України - кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Посилаючись на обставини придбання
спірної квартири за спільні кошти
подружжя, позивач не зміг надати суду
будь-яких доказів наявності в сім'ї
необхідних коштів для придбання
квартири, окрім тих, що отримані
відповідачкою за подарований їй
будинок.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи, а тому рішення суду
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 31 жовтня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ спільного сумісного майна
подружжя та визнання права власності
на ? частину квартиру відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1,
зареєстрованої АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий
збір у розмірі 584 грн. 68 коп. (п'ятсот
вісімдесят чотири грн. шістдесят вісім
коп.).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.