Провадження №2/761/1414/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Ляпкало Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Лафорт», ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

В грудні 2013 р. позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт», ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою. Свої
позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що в результаті ДТП, що відбулася
19.10.2012 року між автомобілем «Мерседес»,
державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2, та автомобілем
«Хундай», державний номерний знак
НОМЕР_2, що належить позивачу, було
пошкоджено його автомобіль, цивільна
відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2,
на випадок пошкодження майна третіх
осіб в ДТП була застрахована у
відповідача ПрАТ «СК «Лафорт». До
Солом'янського районного суду м. Києва
ним був поданий позов до ОСОБА_2, однак
за рішенням суду з нього стягнуто було
лише розмір франшизи 1000,00 грн., а сума
страхового відшкодування йому до цього
часу не виплачена. Просив стягнути з
відповідача ПрАТ «СК «Лафорт» страхове
відшкодування в розмірі 15703,99 грн., а з
відповідача ОСОБА_2 завдану моральну
шкоду в розмірі 3000,00 грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ «СК
«Лафорт» в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
тому суд вважає за можливе провести
розгляд справи у відсутність
представника відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, надав
письмові заперечення, в яких зазначив,
що позивачем не надано будь-яких
доказів на підтвердження заподіяння
йому моральної шкоди, а тому просив у
позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
відповідача ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи обставини у справі судом
встановлено, що 19 жовтня 2012 року по
вулиці Гетьмана,27 в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Мерседес», державний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_2, та автомобілем «Хундай»,
державний номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням позивача, який є його
власником.

Відповідно до постанови Солом'янського
районного суду м. Києва від 7 листопада
2012 року в адміністративній справі
№3-9298/12, вказана ДТП сталася з вини
водія автомобіля «Мерседес», державний
номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2

Згідно п.4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України,
шкода завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, а п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК
України передбачає, що шкода завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно Полісу АВ № 3689634 на момент ДТП,
цивільна відповідальність ОСОБА_2.,
водія автомобіля «Мерседес», державний
номерний знак НОМЕР_1, на випадок
пошкодження майна третіх осіб в ДТП,
була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт».

Відповідно до Звіту з оцінки
транспортного засобу № 5161 від 06.03.2012
року, проведеного спеціалістом Кацара
Ю.В. вартість матеріального збитку
завданого транспортному засобу
позивача, складає 16703,99 грн.

Рішенням Соломянського районного суду
м. Києва від 25.06.2013 року з відповідача
ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача
лише 1000.00 грн. франшизи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу…

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за
договором страхування, одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України, страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку, здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»: пункт 37.1. виплата страхового
відшкодування здійснюється протягом
одного місяця з дня отримання
страховиком визначених у статті 35
цього Закону документів або в строки та
в обсягах, визначених рішенням суду.
Пункт 37.2. За кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування з
вини страховика або МТСБУ особі, яка
має право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє у
період, за який нараховується пеня.

Разом з тим, ухвалою Господарського
суду м. Києва від 18.11.2013 року в справі
про порушення провадження у справі про
банкрутство, введено процедуру
розпорядження майном та призначено
арбітражним керуючим та розпорядником
майна ПрАТ «СК «Лафорт» Дяченка С.В., а 14
грудня 2013 року в газеті «Голос України»
надруковано офіційне оприлюднення про
порушення справи про банкрутство
відповідача.

Відповідно до положень статті 17 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», у разі якщо
до боржника, щодо якого порушена справа
про банкрутство, пред'явлений позов,
який ґрунтується на грошових
зобов'язаннях боржника, що виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство, суди мають у
встановленому процесуальним законом
порядку приймати такі позовні заяви і
вирішувати спір за цією вимогою по суті
за правилами позовного провадження до
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення справи про банкрутство
(ч.1). Про офіційне оприлюднення
оголошення про порушення справи про
банкрутство розпорядник майна
повідомляє суд, який розглядає позовні
вимоги конкурсних кредиторів до
боржника. Цей суд (суди) після
офіційного оприлюднення відповідного
оголошення має зупинити позовне
провадження та роз'яснити позивачу
зміст частини четвертої статті 23 цього
Закону, зазначивши про це в ухвалі або в
протоколі судового засідання (ч.2).

Частиною 1 ст. 23 цього Закону
передбачено, що конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
зобов'язані подати до господарського
суду письмові заяви з вимогами до
боржника, а також документи, що їх
підтверджують, протягом тридцяти днів
від дня офіційного оприлюднення
оголошення про порушення провадження у
справі про банкрутство. Відлік строку
на заявлення грошових вимог кредиторів
до боржника починається з дня
офіційного оприлюднення оголошення
про порушення провадження у справі про
банкрутство. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст. 23 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
особи, вимоги яких заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
є конкурсними кредиторами, а їх вимоги
погашаються в шосту чергу в
ліквідаційній процедурі.

Згідно ч.3 ст. 17 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
якщо позивач не звернувся у
тридцятиденний строк з дня офіційного
оприлюднення оголошення про порушення
справи про банкрутство із заявою про
визнання його грошових вимог до
боржника у справі про банкрутство, суд,
який розглядає позовну заяву, після
закінчення тридцятиденного строку з
моменту офіційного оприлюднення
поновлює позовне провадження та
відмовляє у задоволенні позову.

Суд вважає, що оскільки ухвалою
Господарського суду м.Києва від 18.11.2013
року порушено провадження у справі про
банкрутство ПрАТ «СК «Лафорт», про що
14.12.2013 року в газеті «Голос України» №
238 (5738) надано відповідне оголошення,
тому станом на день розгляду справи
позивачем пропущений відповідний
тридцятиденний строк з дня офіційного
оприлюднення оголошення про порушення
справи про банкрутство, на звернення із
заявою про визнання його грошових
вимог до боржника у справі про
банкрутство.

Разом з тим суд вважає, що позивачем
пропущено встановлений тридцятиденний
строк не з його вини, оскільки останній
дізнався про офіційне оприлюднення
оголошення про порушення справи про
банкрутство ПрАТ «СК «Лафорт» лише
19.02.2014 року, коли вказаний строк вже
сплив.

За таких обставин, оскільки позивачем
пропущений встановлений
тридцятиденний строк для звернення до
господарського суду із вимогами до
боржника, цей строк пропущений не з
його вини, вказаний строк є граничним і
поновленню не підлягає, суд приходить
до висновку, що вимоги позивача в
частині стягнення з ПрАТ «СК «Лафорт»
страхового відшкодування, на підставі
ч.3 ст. 17 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
не підлягає задоволенню, у зв'язку з чим
суд відмовляє ОСОБА_1 в цій частині в
задоволенні позовних вимог.

Стосовно стягнення з відповідача
ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 3000,00
грн. слід зазначити таке.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р.
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»страховиком відшкодовується
потерпілому - фізичній особі, який
зазнав ушкодження здоров'я під час
дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за заподіяну шкоду.

З постанови Соломянського районного
суду м. Києва від 7 листопада 2012 року
вбачається, що при ДТП відбулось
механічне пошкодження транспортних
засобів.

Таким чином, оскільки позивач не зазнав
тілесних ушкоджень при ДТП, а тому
відсутні правові підстави для
відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
998, 526 ЦК України, ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 88 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт», ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: