ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________
Справа №2-756/1294/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва, в складі:

Головуючого судді Диби
О.В.

За участю секретаря
Онищенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
АТ «Державний ощадний банк України»
про розірвання шлюбу та поділ
спільного майн подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
відповідача про розірвання шлюбу та
поділ спільного майна подружжя. Свої
позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 16.11.1979 року між нею та ОСОБА_2
(далі - відповідач) було укладено шлюб.
Дітей від шлюбу у сторін немає,
спільного господарства не ведуть,
стосунків не підтримують, шлюб носить
лише формальний характер. Позивач
вважає, що подальше спільне проживання
з відповідачем та збереження шлюбу є
неможливим з підстав несумісності
характерів, різних звичок та
систематичних непорозумінь. У зв'язку
із вказаними вище підставами просив
розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Також позивач зазначив, що в період
шлюбу з відповідачем ними придбано
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 61,32
кв.м., у якій вони проживають разом з
відповідачем.

Посилаючись на вищевикладене
керуючись засадами рівності часток
подружжя у спільному майні просила
визнати за нею право власності на ?
частини спірної квартири АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримала та просила його
задовольнити з підстав викладених у
позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином
шляхом направлення поштової
кореспонденції. Однак надіслав на
адресу суду заяву в якій не заперечував
проти позовних вимог про розірвання
шлюбу, крім того зазначив, що його
заробіток за період шлюбу значно
перевищував дохід позивача, тому
просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в частині поділу майна
подружжя.

Представник третьої особи АТ
«Державний ощадний банк України» в
судовому засіданні проти позову не
заперечував.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника третьої особи, повно та
всебічно дослідивши докази у їх
сукупності, вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи,
відділом реєстрації актів цивільного
стану виконавчого комітету
Комунарської міської ради
Ворошиловградської області 16.10.1979 року
був зареєстрований шлюб між сторонами,
про що було внесено відповідний
актовий запис №1287 (а.с.5).

В судовому засіданні встановлено,
позивач з відповідачем жодних сімейних
стосунків не підтримує, не веде
спільного господарства з 2013 року, шлюб
між ними існує лише формально.

Відповідач не заперечував проти
задоволення позовних вимог в частині
розірвання шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Як вбачається з пояснень позивача
почуття любові та поваги між ними
зникли, тому збереження шлюбу
суперечило б їх інтересам.

Враховуючи особливий характер
сімейних відносин, зважаючи на норми
ст. ст. 111, 112 СК України так як фактично
шлюбні відносини між подружжям
припинені, суд вважає примирення
сторін неможливим. Оскільки подальше
спільне життя подружжя і збереження
сім'ї є неможливим і суперечить
інтересам позивача та відповідача,
позовні вимоги позивача в частині
розірвання шлюбу підлягають
задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі
розірвання шлюбу судом шлюб
припиняється у день набрання чинності
рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо вимоги про поділ спільного майна
подружжя, суд вважає за необхідне
відмітити наступне.

З матеріалів справи слідує, що в період
шлюбу 26.06.2002 року на ім'я відповідача
було придбано квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, право власності на
яку відповідач набув на підставі
договору купівлі-продажу від 26.06.2002
року (а.с 6).

У відповідності з ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один із них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23, 24 Постанови «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007р. за № 11 вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69
СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3
ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Так, суд не бере до уваги доводи
відповідача, в яких він вказує на те, що
отримував значно більший дохід а ніж
позивач, в зв'язку з чим більша частина
коштів затрачених на придбання
квартири належить йому, оскільки
враховуючи відсутність домовленості
між сторонами щодо часток у спільному
майні, суд вважає, що спірна квартира є
спільною сумісною власністю позивача
та відповідача та підлягає поділу між
ними з урахуванням рівності часток, що
визначена законом.

Зазначене вище майно було придбано
відповідачем за час шлюбу з позивачем,
а відтак суд вважає, що вказаний об'єкт
нерухомого майна є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд вважає, що
квартира, яка знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю
подружжя, а тому заявлені позовні
вимоги є такими, що ґрунтуються на
вимогах закону, і підлягають
задоволенню, тому за позивачем слід
визнати право власності на 1/2 частину
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 решта спірної квартири
залишити у власності відповідача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 61, 79, 88, 179, 208,
209, 212 - 215 ЦПК України; ст. ст. 24, 60, 61, 65,
69-71, 24,105, 110, 111, 112, 113,114 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя
особа: АТ «Державний ощадний банк
України» про розірвання шлюбу та поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити;

Шлюб зареєстрований 17.11.1979 року
відділом ЗАГС виконавчого комітету
Комунарської міської ради
Ворошиловградської області між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, актовий запис № 1287 -
розірвати;

Шлюб вважати розірваним після набрання
рішення законної сили;

Рішення суду після набрання ним
законної сили надіслати до органу
державної реєстрації актів цивільного
стану за місцем ухвалення рішення для
внесення відомостей до Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян та проставлення відмітки в
актовому записі про шлюб;

Визнати, в порядку поділу спільного
майна подружжя право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1;

Визнати, в порядку поділу спільного
майна подружжя право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі
3670 грн. 40 коп.;

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду м.
Києва протягом 10 днів з дня його
проголошення через Оболонський
районний суд м. Києва. У разі якщо особи,
які беруть участь у справі не були
присутні під час ухвалення рішення,
апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з моменту
його отримання;

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його апеляційне
оскарження.

Суддя:
О.В. Диба