АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/709/14
Справа № 635/1006/13-ц
Доповідач: Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

іменем України

26 лютого 2014 року
м. Харків.

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 02 грудня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_2 через свого
представника ОСОБА_3 звернувся до суду
з позовом про виселення ОСОБА_1 з
житлового будинку АДРЕСА_1, посилаючись
на те, що він є власником зазначеного
житлового будинку, а відповідачка
самоправно зайняла і проживає в ?
частині зазначеного будинку, за
комунальні послуги не сплачує.

Відповідачка проти позову
заперечувала, вказала що має право там
проживати з огляду на успадкування нею
? частини житлового будинку, право
власності на яку ще не встигла
оформити.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 02 грудня 2013
року позов був задоволений. Виселена
ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
його скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
порушення норм матеріального і
процесуального права. При цьому
вказала, що суд безпідставно не взяв до
уваги наявний в матеріалах справи лист
КП «ХРБТІ» від 02 жовтня 2013 року про те,
що ОСОБА_2 у вказаному будинку належить
лише ? частина, помилився у висновках
про те, що позивач є власником всього
будинку, про нежитловий стан ? частини
будинку, де вона нині мешкає і яку вона
фактично успадкувала, не з'ясував, що
згідно до записів у домовій книзі вона
мешкала у спірному будинку разом з
спадкоємцем на день відкриття
спадщини.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились у судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів скарги та
розглянутих позовних заяв, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Районним судом встановлено, що
житловий будинок АДРЕСА_1 фактично
поділений на дві частини, і при цьому в
одній з них без укладення договору
найму і без сплати комунальних
платежів, із дозволу позивача на
тимчасове проживання мешкає ОСОБА_1, а в
іншій частині - мешкає позивач. ОСОБА_1
має свій будинок за іншою адресою, в
якому зареєстроване її постійне місце
проживання. При цьому відповідачка
відмовляється добровільно звільнити
від свого проживання 1/2 частину
будинку, з приводу чого позивач
звертався до органів міліції та
Мерефянської міської ради з
відповідною заявою.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що ОСОБА_2 на праві
власності належить весь житловий
будинок АДРЕСА_1, що підтверджується
витягом КП «Харківське районнк БТІ»
від 07.12.2010 року та свідоцтвом про право
на спадщину від 04.11.1949 року (а.с. 3, 4).

Однак, всупереч вимог ст. 213 ЦПК України
щодо законності та обґрунтованості
рішення районний суд не взяв до уваги
викладені в листі Харківського
районного БТІ № 613 від 02.10.2013р.
відомості про те, що за архівними
матеріалами бюро станом на 31.12.2012 року
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 в БТІ за позивачем ОСОБА_2
зареєстровані лише в ? частині (а.с. 114).

При цьому районний суд всупереч
передбачених ч. 4 ст. 10 ЦПК України
обов'язків не сприяв сторонам у
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи і не усунув
суперечності стосовно розміру права
власності у позивача на день розгляду
справи. Тому апеляційний суд
відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України за
клопотанням відповідачки дослідив
інвентарну справу на житловий будинок
АДРЕСА_1, на підставі чого встановив, що
на день ухвалення районним судом
оскарженого рішення відповідно до
витягу про державну реєстрацію прав №
35101233 від 08.08.2012 року за ОСОБА_2 на
підставі виданого 06.08.2012 року державним
нотаріусом дублікату свідоцтва про
право на спадщину р/№ 5801/19 від 04.11.1949р.
зареєстроване право власності на
вказаний житловий будинок лише на ?
частку, а не на весь будинок, як
помилково встановив районний суд.

Оскільки цей витяг був виданий у
встановленому порядку компетентним на
той час органом державної реєстрації,
містить відомості, що були актуальні на
день ухвалення оскарженого рішення
районного суду, які узгоджуються з
наявними у справі даними про
належність іншої ? частки вказаного
житлового будинку третім особам, які
викладені у вищевказаному листі БТІ №
613 від 02.10.2013р. і нічим не спростовані, -
судова колегія бере за основу витяг про
державну реєстрацію прав власності за
позивачем на ? частку вищевказаного
житлового будинку і відхиляє
аналогічний витяг про державну
реєстрацію прав № 28271991 від 07.12.2010 року,
що був виданий раніше, - про те, що
позивач є власником всього житлового
будинку, як недостовірний (а.с. 4).

З огляду на те, що відповідачка мешкає в
іншій ? частині вказаного житлового
будинку, ніж та, яка належить
позивачеві, то у даному випадку судова
колегія не вбачає порушення
передбачених ст. 391 ЦК України прав
позивача, що свідчить про відсутність
підстав для виселення відповідачки.

Таким чином, оскільки районний суд
неповно з'ясував судом обставини, що
мають значення для справи; ухвалив своє
рішення при недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; висновки суду не
відповідають обставинам справи; суд
порушив норми матеріального і
процесуального права, - з передбачених
п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову, за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.
1-4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319-324, 327 ЦПК
України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 02 грудня 2013
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :