АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

при секретарі: Лисак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою представника
ПАТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення
Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 12 листопада
2013р., -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк „ПриватБанк"
звернулося до суду із позовною заявою,
в якій просить стягнути з ОСОБА_1
заборгованість по кредитному договору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до укладеного договору №
CVN0RX03300387 від 26 жовтня 2006 року ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 2912,80 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка» Стандарт) складає
між ОСОБА_1 і банком договір, про що
свідчить його підпис у заяві.
Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно умов.

Однак відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав, в наслідок чого станом на 27
травня 2013 року виникла заборгованість
в розмірі 46380, 67 грн.

____________________________________________________________________

22ц-79/ 2014 р.
Головуючий у 1 інстанції Масюк Л.О.

Категорія 19/27
Доповідач - суддя Владичан А.І.

ПАТ КБ „ПриватБанк" просить
стягнути з ОСОБА_1 вказану суму
заборгованості за кредитним договором
та судові витрати.

Заочним рішенням Кіцманського
районного суду Чернівецької області
від 12 листопада 2013року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ПАТ КБ
«Приватбанк» подала апеляційну скаргу,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Апелянт вважає, що
оскаржуване рішення суду є незаконним
та необґрунтованим. Посилається на те,
що рішення винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
за недоведеністю обставин, що мають
значення та невідповідності висновків
суду обставинам справи.

Апелянт вказує на те, що відповідач до
суду не з'являвся, будь-яких заяв чи
клопотань, щодо застосування строків
позовної давності не надавав, вважає,
що застосування судом першої інстанції
позовної давності без заяви
відповідача є таким, що протирічить
нормам діючого законодавства.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, а рішення суду
скасувати з ухваленням нового
рішення, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач звернувся до суду з вказаним
позовом за межами строку позовної
давності.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
не відповідають обставинам справи та
не ґрунтуються на законі.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, якщо неповно з'ясовано судом
обставини, що мають значення для
справи, не доведено обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушено або неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як встановлено судом 26.10.2006 року між
позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачем ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №CVN0RX03300387, згідно
якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі
2912,80 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

У заяві від 26.10.2006 року на отримання
кредиту вказано, що боржник ОСОБА_1
ознайомлений та згідний із умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка» (Стандарт), які
були надані у письмовій формі, своїм
підписом підтвердив факт про надану
йому повну інформацію щодо умов
кредитування.

Відповідач зобов'язання за
кредитним договором належним чином
не виконував, жодних платежів по
кредитному договору не здійснював,
отриманий кредит не повернуто.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання такого
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В силу ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначеними родовими ознаками,
він зобов'язаний оплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті до дня їх
фактичного повернення позикодавцю,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до ст. 1048
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Строк виконання зобов'язань
сплив 25.10.2007 року.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що при
укладенні договору між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 останній надав
згоду, що заява разом із
запропонованими банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам ( «Товари у Розстрочку»),
тарифами складає між позичальником і
банком кредитно-заставний договір,
засвідчивши її своїм підписом.

У відповідності до положень ч.3
ст.267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Дослідивши матеріали справи
колегією суддів встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 до суду першої
інстанції не з'являвся, будь-яких заяв
чи клопотань щодо застосування строків
позовної давності не надавав, тому
застосування судом першої інстанції
позовної давності без заяви
відповідача є таким, що протирічить
нормам діючого законодавства. .

Посилання суду першої інстанції на
положення ст..11 Закону України «Про
захист прав споживачів» в даному
випадку є необґрунтованим, оскільки п.7
ч.11 Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною одинадцятою статті 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Таким чином, суд першої інстанції
необґрунтованого прийшов до висновку
про відмову в задоволенні позову з
підстав пропуску строку позовної
давності, що є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового про
задоволення позову частково.

Згідно розрахунку заборгованості
станом на день пред'явлення позову до
суду першої інстанції, а саме 11 липня 2013
року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 27
травня 2013 року становить 46380,67 гривень,
з яких 2912,80 грн., заборгованість за
кредитом; 14377,08 грн., заборгованість по
відсотках, 471,84 грн., заборгованість по
комісії за користування кредитом, 25934,16
заборгованість по пені, а також 500 грн.
фіксованої частини штрафу, та 2184,79 грн.,
відсоткової частини штрафу.

Згідно довідки №16.0.0.1/272 від 17.12.2013 року
за період з 27.05.2010 року по 27.05.2013 року
(відповідно до пункту 5.4. Умов та правил
надання банківських послуг)
заборгованість по пені складає 15683,70
гривень, тому суму заборгованості слід
розрахувати у відповідності до
нарахованої пені. Загальна сума
заборгованості становить 36130,21 грн.

Зазначена сума заборгованості
підлягає стягненню з відповідачки.

Правильність такого розрахунку
заборгованості, відповідачкою
належними та допустимими доказами не
спростовано.

Зважаючи на викладене, вимоги позивача
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № CVN0RX03300387 від 26
жовтня 2006 року із ОСОБА_1 є
обґрунтованими, а тому рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» слід стягнути 361 гривню 32
копійки судового збору.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Кіцманського
районного суду Чернівецької області
від 12 листопада 2013 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», , рахунок
№ 3111 (для погашення
заборгованості) - заборгованість за
кредитним договором № CVN0RX03300387 від 26
жовтня 2006 у розмірі 36130,21 грн. та
судові витрати у розмірі 361 грн. 32 коп. -
(рахунок № 0001), МФО№ 305299.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :