Справа № 279/8605/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року

Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі : головуючого - судді
Загуменнової Н.М.

з участю секретаря
Райвахівської Л.В.

розглянувши в м. Коростені цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Територіальної громади в особі
Новаківської сільської ради
Коростенського району про визнання
права власності на спадкове майно

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, в інтересах якої за
довіреністю діє ОСОБА_2, звернулася в
суд з позовом, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, після
смерті якої відкрилась спадщина за
заповітом у вигляді житлового
будинку з господарськими будівлями,
який розташований по АДРЕСА_1 та
присадибної земельної ділянки
розміром 0, 60 га. Спадкодавець за життя
не зареєструвала своє право власності
на житловий будинок та земельну
ділянку. Через це представник позивача
просила встановити факт належності
майна - житлового будинку АДРЕСА_1 та
земельної ділянки розміром 0,60 га
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та
визнати в порядку спадкування за
ОСОБА_1 право власності на вказане
майно.

Представник позивача ОСОБА_4, який
діє в інтересах позивачки за
договором про надання юридичної
допомоги, уточнив позовні вимоги,
зазначивши, що у шестимісячний строк з
дня відкриття спадщини ОСОБА_1
звернулась з заявою в нотаріальну
контору про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_3, за її заявою заведена
спадкова справа, однак їй відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом через відсутність
правовстановлюючих документів на
житловий будинок та земельну ділянку.
Через це просив визнати за ОСОБА_1 в
порядку спадкування за заповітом право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 та присадибну земельну ділянку
розміром 0, 60 га,

В судове засідання представник
позивача ОСОБА_4 не з"явився, надав
заяву про розгляд справи в його
відсутності, вказавши, що позовні
вимоги підтримує та просить їх
задовольнити. ( а.с. 36 )

Представник відповідача -
Новаківської сільської ради в
судове засідання не з"явився, про день
і час розгляду справи повідомлений
належним чином (а.с. 35), попередньо
надав заяву про розгляд справи в його
відсутності, вказав, що позовні вимоги
визнає, не заперечує проти їх
задоволення. ( а.с. 29 )

Вивчивши матеріали справи в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.
Новаки Коростенського району померла
ОСОБА_3 ( копія свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 а.с. 11 ).

30.06.2004 року сільським головою
Новаківської сільської ради
Коростенського району посвідчено
заповіт, яким ОСОБА_3 на випадок своєї
смерті все належне їй на праві
власності майно заповіла ОСОБА_1 -
позивачці по справі. Даний заповіт
зареєстровано в реєстрі № 4. Даних про
те, що вказаний заповіт змінено чи
скасовано, суду сторонами не надано (
а.с. 12).

Таким чином, позивачка по справі є
спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 за
заповітом, відповідно до вимог ст. ст.
1217, 1223 ЦК України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти
спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України
для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Позивачка в установлений законом
строк, а саме 04.01.2006 року подала в
нотаріальну контору заяву про
прийняття спадщини (інформаційна
довідка зі Спадкового реєстру а.с.31 ,
довідка Коростенської районної
державної нотаріальної контори а.с.30 ),
за її заявою заведено спадкову справу,
тобто ОСОБА_1 спадщину після смерті
ОСОБА_3 прийняла.

З довідки № 989/02-26 від 12.11.2013 року,
виданої Новаківською сільською радою
Коростенського району, слідує, що
померлій ОСОБА_3 згідно запису в
погосподарській книзі №1 за 2001-2005
року, особовий рахунок НОМЕР_2
належав житловий будинок з надвірними
будівлями, 1954 року забудови, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1
(довідка а.с. 7 ).

На час набуття спадкодавцем права
власності на житловий будинок записи в
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади, що
підтверджують право власності на таке
нерухоме майно. Відповідно до положень
ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року, громадяни
могли мати у власності житловий
будинок, причому глава 10 "Особиста
власність" цього ж кодексу не
пов"язувала наявність такого права з
його обов"язковою державною
реєстрацією.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві
з часу відкриття спадщини.

Так як право власності спадковдавця
ОСОБА_3 на спадковий будинок
підтверджений належними
правовстановлюючими документами -
записами в погосподарських книгах, цей
будинок не є самовільним будівництвом,
позивачка підтвердила належними
доказами неможливість отримання
спадщини в нотаріальній конторі (
відмова нотаріуса у видачі свідоцтва
про право на спадщину а.с. 21) позов в
частині визнання права власності на
житловий будинок за спадкоємцем
підлягає задоволенню.

Позов в частині визнання за ОСОБА_1
права власності на земельну ділянку
розміром 0, 60 га задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено,
що право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємця на загальних
підставах із збереженням її цільового
призначення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємця при підтвердженні цього
права спадкодавця державним актом про
право власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Відповідно ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України в редакції, яка
діяла на час смерті спадкодавця,
визначалось, що право власності на
земельну ділянку посвідчувалось
державними актами.

Таким чином, набуття права власності на
земельну ділянку та перехід права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування має місце за
наявності наступних юридичних фактів:
ухвалення рішення компетентного
органу про передачу у власність
земельної ділянки спадкодавцю;
виготовлення технічної документації
на земельну ділянку; визначення меж
земельної ділянки в натурі; погодження
із суміжними землевласниками та
землекористувачами; одержання у
встановленому порядку Державного акта
на землю; реєстрація права власності на
земельну ділянку.

Позивачкою та її представником ОСОБА_4
не надано доказів того, що спадкодавцем
ОСОБА_3 дотримано зазначених вимог, а
тому суд вважає, що у спадкодаця ОСОБА_3
не виникло право власності на
конкретну земельну ділянку та,
відповідно до ст. 1216 ЦК України, таке
право не перейшло до позивачки ОСОБА_1 в
порядку спадкування.

В зв"язку з цим позовні вимоги про
визнання за позивачкою права власності
на земельну ділянку є безпідставними.
Тому суд не приймає визнання
відповідачем позову в цій частині, так
як це суперечить закону.

З наданого позивачкою витягу з рішення
виконкому Новаківської сільської ради
Коростенського району № 39 від 17.11.1993
року (а.с. 6). слідує, що ОСОБА_3 передано
безкоштовно у прватну власність
земельну ділянку площею 0,60 га, в тому
числі 0,25 га для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель та 0, 35 га для ведення
особистого селянського господарства.
Отже, спадкодавцем ОСОБА_3 була
розпочата процедура приватизації
земельних ділянок, однак завершена
вона не була.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу Х
"Перехідні положення" Земельного
Кодексу України рішення про передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок,
прийняті органами місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року "Про приватизацію
земельних ділянок" є підставою для
виготовлення та видачі цим громадянам
та їх спадкоємцям державних актів на
право власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Таким чином, до спадкоємців переходить
право отримати
правовстановлюючий документ на
земельну ділянку. В разі відмови ОСОБА_1
органами місцевого самоврядування у
завершенні процедури приватизації,
позивачка не позбавлена можливості
звернутись до суду з позовом про
визнання відповідного права в порядку
спадкування.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 213 - 218 ЦПК України, 1217,
1223, 1225, 1268, 1296, ст.ст. 100, 101 ЦК України (
в редакції 1963 року), ст. 125, 126 ЗК
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої за
угодою про надання правової допомоги
діє ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з господарськими
спорудами, що розташований по АДРЕСА_1
за правом спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позову відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення..

Суддя: