Справа № 729/1492/13-ц Провадження №
22-ц/795/587/2014 Головуючий у I інстанції -
Булига Н.О. Доповідач - Горобець Т.
В.Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого - судді
Горобець Т.В.,

Суддів - Скрипки А.А., Бечка
Є.М.

при секретарі - Рудик І.І.

з участю представника
банку Рожка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний банк „ПриватБанк" на
рішення Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 16 січня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Приватбанк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 16 січня 2014
року у задоволенні позову ПАТ
„ПриватБанк" до ОСОБА_2 відмовлено на
підставі ст.ст. 10 та 60 ЦПК України за
недоведеністю вимог про існування
заборгованості у відповідача перед
банком.

В апеляційній скарзі ПАТ „ПриватБанк"
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог у повному обсязі,
оскільки оскаржуване рішення ухвалене
з порушенням норм процесуального права
і це порушення призвело до судової
помилки.

Зокрема, мотивуючи незаконність
судового рішення, позивач звертає
увагу апеляційного суду на те, що суд
першої інстанції не вжив заходів до
повного всебічного з'ясування всіх
обставин справи, у супереч роз'ясненням
п.8 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року „Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", враховуючи
складність та особливість даної
категорії спорів, не призначив
попереднього судового засідання де
відповідно до приписів ст.130 ЦПК
України могли бути з'ясовані всі
необхідні для правильного вирішення
спору обставини.

Апелянт зазначає, що залучення до
справи відповідача ОСОБА_2 розрахунку
про заборгованість його дружини -
ОСОБА_3, яка теж є боржником і
відповідачем перед банком по іншій
цивільній справі, сталось помилково,
але ця помилка могла бути встановлена
і недоліки усунуто при попередньому
судовому засіданні шляхом вчинення
судом всіх необхідних процесуальних
дій, які є обов'язковими при підготовці
справи до судового розгляду.

В судовому засіданні представник банку
апеляційну скаргу підтримав, надавши
суду письмові пояснення, а також докази
( розрахунок боргу) на обґрунтування
заборгованості ОСОБА_2 за вказаним
кредитним договором. Представник банку
також пояснив, що лише при ознайомленні
з матеріалами справи в апеляційному
суді було з'ясовано про помилку,
допущену при формуванні цивільних
справ двох ОСОБА_2, оскільки з ухвали
судді щодо залишення позовної заяви
без руху, цього не вбачалось. Проте суд
першої інстанції мав процесуальні
можливості іншим, а саме, передбаченим
ст.130 ЦПК України шляхом уточнити та
встановити всі факти та обставини, а
також докази, які підлягали
дослідженню.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено факту
заборгованості ОСОБА_2 перед банком.

Проте, до такого висновку суд першої
інстанції дійшов передчасно, оскільки,
отримавши позовну заяву з неналежними
доказами, вчинив процесуальні дії, які
суперечать вимогам ст. 119 ЦПК України,
зокрема, залишив позовну заяву без
руху ( а.с.34), що не передбачено
наведеною нормою процесуального права.
Після виконання позивачем у повному
обсязі вимог ухвали щодо конкретних
доказів, суд відкрив провадження по
даній справі, але усупереч вимогам п.4
ст.10 ЦПК України1 та п. 6,10 ст. 130 ЦПК
України, не вчинив процесуальних дій,
передбачених процесуальним законом
щодо проведення попереднього
засідання, а також, сприяння всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи
для забезпечення правильного і
швидкого вирішення справи.

Як результат, порушення вищенаведених
норм процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору, що
відповідно до пункту четвертого
частини 1 ст. 309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті спору.

Апеляційним судом встановлено, що
27.03.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ
„ПриватБанк" було укладено кредитний
договір про надання банківських послуг
у вигляді відкриття Кредитної карти з
кредитним лімітом 3000,00 грн. зі строком
дії карти 2 роки ( а.с.38), з базовою
процентною ставкою 4% в місць із
розрахунку 360 днів на рік (48,00% на рік).
Складовими договору являється Заява
від 27.03.2006 року, Умови надання
банківських послуг( далі Умови) і
Правил користування кредитною картою
(далі - Правила), затверджених Наказом
ПриватБанку № С-89 від 24.05.2005 року (
а.с.103-114). Про те, що із змістом Умов та
правил, а також тарифами ознайомлений
та згоден ОСОБА_2 засвідчив
власноручним підписом у Заяві ( а.с.38
звор.)

З виписки по картковому рахунку НОМЕР_1,
наданому позивачем і не оспореного
ОСОБА_2 вбачається, що 19.04.2006 року
відповідачем на картковий рахунок
позичальника була зарахована сум
ліміту 2500,00 грн (а.с.69-74), ОСОБА_2,
користуючись кредитними коштами, свої
зобов'язання по своєчасному поверненню
кредиту не виконував, в результаті
чого, станом на 31.07.2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 28 671,13 грн., з
яких 6793,26 грн. - заборгованість за
кредитом, 20036,39 грн. - заборгованість по
процентах та 1841,48 грн. штрафні санкції
згідно з п.8.6 Умов ( а.с.110,115-119).

Заборгованість, проценти та штрафні
санкції розраховані позивачем
відповідно до пунктів 4.9,5.3,6.5,6.6,8.6 Умов
та Правил, заперечень на позов із
спростуванням розрахунку, наданого
позивачем, від ОСОБА_2 не надходило,
отже, підстав ставити під сумнів
розрахунок та сам факт заборгованості,
апеляційний суд не має.

З'ясовуючи під час ухвалення рішення
всі обставини, передбачені ст.214 ЦПК
України, апеляційний суд перевіряє, у
тому числі, і питання щодо дотримання
позивачем строків позовної давності,
оскільки мова йде про правовідносини,
які виникли з березня 2006 року.

Пропуску строків позовної давності
судом не встановлено, так як відповідно
до п.9.12 Умов та Правил Договір діє
протягом 12 місяців з моменту його
підписання і лонгується на такий же
строк після збігу 12 місяців, якщо за
цей час ні одна із сторін не
проінформує іншу про припинення дії
Договору. Не вбачається також порушень
позивачем спеціальних строків
позовної давності щодо нарахування
неустойки, яка визначена банком у
вигляді штрафів за порушення
зобов'язань, так як штрафи нараховані
одноразово станом на момент звернення
з позовом.

Також, відповідно до п.п.3.1.1.,3.1.3 Правил
строк дії кредитної карти
зазначається на самій карті ( місяць і
рік). Картка ОСОБА_2 була видана на два
роки, тобто, до березня 2008 року. По
закінченню строку дії карти її дія
продовжена банком шляхом перевипуску
карти до березня 2012 року та у березні 2012
року до березня 2016 року, так як до
закінчення раніше визначеного строку
заява про закриття картрахунку від
ОСОБА_2 не надходила ( а.с.100-103).

Отже, з встановленого апеляційним
судом вбачається, що ОСОБА_2 порушив
зобов'язання, взяті за кредитним
договором від 27.03.2006 року.

Відповідно до приписів ст. 626, 527, 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
припиняються їх виконанням.

Відповідно до ст. 611 ЦК України за
порушення зобов'язань настають
наслідки, передбачені законом або
договором.

Враховуючи, що факт порушення
зобов'язань ОСОБА_2 знайшов своє
підтвердження, рішення суду першої
інстанції про відмову у позові
підлягає скасуванню з ухваленням
рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
відшкодуванню на користь позивача
підлягають понесені ним судові витрати
по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, п.1,4 ч.1 ст. 309
, ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „ Комерційний
банк „ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 16 січня 2014
року скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства „Комерційний банк
„ПриватБанк" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний банк „ПриватБанк" 28 671,13
(двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят
одну грн.) 13 коп. заборгованості за
кредитним договором, з яких 6 793,26 (шість
тисяч сімсот дев'яносто три грн.) 26 коп.
заборгованість за кредитом, 20036,39 (
двадцять тисяч тридцять шість грн.) 39
коп. заборгованість по процентах за
користування кредитом, 500,00 ( п'ятсот
грн.)- штраф ( фіксована частина) та 1341,48(
одна тисяча триста сорок одну грн.) -
штраф ( процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний банк „ПриватБанк" 430,06 (
чотириста тридцять грн..) 06 коп. у
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:Судді: