Номер провадження 22-ц/775/1105/2014
Головуючий в 1 інстанції Подолянчук І.М.
Доповідач Пономарьова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Соломахи Л.І., Биліни Т.І.,

при секретарі
Руденко Д.В.,

за участю

позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
аліментами та неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів, за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 23 грудня
2013 року, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2013 року ОСОБА_1
звернулась до відповідача з вказаним
позовом і зазначала, що рішенням
Кіровського районного суду м. Донецька
від 22 вересня 2009 року відповідач ОСОБА_2
зобов'язаний до сплати аліментів на її
користь на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ?
частини зі всіх видів заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з 13 липня 2009 року
та до повноліття сина ОСОБА_3 Проте з
часу набрання чинності вказаним
рішенням суду відповідач сплачував
аліменти не регулярно, і з його вини
виникла заборгованість по аліментам у
розмірі 8 834,76 грн., яку просила суд
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її
користь та стягнути неустойку (пеню) в
розмірі 44 266,63грн. за несвоєчасну сплату
аліментів.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Донецька від 23 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість за аліментами в
сумі 6 205,90 грн. та неустойку (пеню) в сумі
3 425,05 грн. В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати в
частині стягнення неустойки, оскільки
відсутня його вина в утворенні
заборгованості по аліментам. Апелянт
зазначає, що заборгованість по
аліментам утворилась через причини,
які від нього не залежать, оскільки з 01
січня 2012 року він має заборгованість по
заробітній платі. Крім того, він не був
належним чином повідомлений про
наявність у нього заборгованості, що є
підставою для відмови в задоволенні
вимог про стягнення неустойки.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції відповідач ОСОБА_2 підтримав
доводи апеляційної скарги і просив її
задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просила відмовити в
задоволенні апеляційної скарги та
залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції. Частиною 3
вказаної статті передбачено, що
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Стягуючи на користь позивачки ОСОБА_1 з
відповідача ОСОБА_2 заборгованість по
сплаті аліментів у розмірі 6 205,90 грн.,
суд першої інстанції виходив з того, що
призначені за рішенням суду аліменти
позивач сплачував не регулярно, в
результаті чого виникла
заборгованість по сплаті аліментів у
розмірі 6 205,90 грн., яка була обчислена
державним виконавцем та з якою
погодились сторони.

Проте такий висновок суду зроблений
внаслідок неправильного застосування
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, що є
обов'язковою підставою для скасування
рішення суду.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один
із батьків може подати заяву за місцем
роботи, місцем виплати пенсії,
стипендії про відрахування аліментів
на дитину з його заробітної плати,
пенсії, стипендії у розмірі та на строк,
які визначені у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України
аліменти можуть бути стягнуті за
виконавчим листом за минулий час, але
не більш як за три роки, що передували
пред'явленню виконавчого листа до
виконання. Якщо за виконавчим листом,
пред'явленим до виконання, аліменти не
стягувалися у зв'язку з розшуком
платника аліментів або у зв'язку з його
перебуванням за кордоном, вони мають
бути сплачені за весь минулий час.
Заборгованість за аліментами, які
стягуються відповідно до ст. 187 цього
Кодексу, погашається за заявою
платника шляхом відрахувань з його
заробітної плати, пенсії, стипендії за
місцем їх одержання або стягується за
рішенням суду.

Указана норма матеріального права
визначає порядок стягнення аліментів
за виконавчим листом за минулий час та
заборгованості за аліментами, що
утворилася при їх відрахуванні за
заявою платника, поданою відповідно до
ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на
виконання рішення суду передбачений
ст. 74 Закону України «Про виконавче
провадження» (далі - Закон) і відповідно
до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання
заборгованості лише у разі спору про її
розмір.

Таким чином, при відсутності такого
спору заборгованість стягується
державним виконавцем відповідно до
положень Закону, а не на підставі
рішення суду про стягнення
заборгованості.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Кіровського райсуду м.
Донецька від 22 вересня 2009 року по
справі №2/4010/09 відповідач ОСОБА_2
зобов'язаний до сплати аліментів на
користь позивача ОСОБА_1 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини зі всіх
видів заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 13 липня 2009 року та до повноліття сина
ОСОБА_3

На виконання вказаного рішення видано
виконавчий лист та видано
розпорядження відділом державної
виконавчої служби, яке направлено за
місцем роботи відповідача про
стягнення заборгованості по аліментам
з 13 липня 2009 року.

Оскільки відповідач сплачував
призначені за рішенням суду аліменти
нерегулярно, не в повному обсязі, у
зв'язку із чим станом на 16 листопада 2013
року утворилася заборгованість у
розмірі 6 205,90 грн., що підтверджується
довідкою державної виконавчої служби
від 17 грудня 2013 року N 5-102/67631, і з
розміром заборгованості погодились
сторони.

За таких обставин рішення суду в
частині стягнення заборгованості по
аліментам підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні
позову в цій частині, оскільки така
заборгованість може бути стягнута за
рішенням суду тільки у випадку, якщо
аліменти відраховуються із заробітної
плати на підставі заяви платника
аліментів, а не за виконавчим листом.

Доводи апелянта щодо
необґрунтованості рішення в частині
стягнення неустойки (пені ) в розмірі 3
425,05 грн. апеляційний суд визнає
необгрунтованими і такими, що не
спростовують висновків суду.

Розмір та порядок нарахування
неустойки апелянтом не оскаржується, а
доводи відповідача щодо відсутності
його вини в утворенні заборгованості
по сплаті аліментів є безпідставними.

За положеннями ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року N 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів. Суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів,
а за передбачених ст. 197 СК України умов
- повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Під час розгляду справи суд встановив
відсутність обставин, з якими закон
пов'язує звільнення від
відповідальності платника аліментів
за їх прострочення або зменшення
розміру неустойки.

Оскільки при вирішенні вимог про
стягнення неустойки суд не допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, рішення в цій
частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
частково задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 23 грудня 2013 року в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованості по сплаті аліментів в
розмірі 6 205 грн. 90 коп. скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по сплаті аліментів.

В іншій частині рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 23 грудня
2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

Т.І. Биліна