Справа № 357/8215/13-ц Головуючий у І
інстанції Гапоненко А.П.Провадження №
22-ц/780/368/14 Доповідач у 2 інстанції
МатвієнкоКатегорія 9
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді : Матвієнко
Ю.О.,

суддів
Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі
Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«БРОКБІЗНЕСБАНК» на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 03 липня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю та визнання спільної
сумісної власності подружжя на майно,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з вказаним позовом, в якому
просила встановити факт проживання її
з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 18 вересня 1997 року по 09 січня 2007
року та визнати спільною сумісною
власністю частину нежитлової будівлі,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 169,6 кв.м.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала
тим, що з 18 вересня 1997 року вона
проживає разом з ОСОБА_2 однією сім'єю в
належному їй будинку, вони ведуть
спільне господарство і мають спільний
бюджет.

09 січня 2007 року сторони
зареєстрували шлюб у виконавчому
комітеті Узинської міської ради
Білоцерківського району Київської
області.

За час сумісного проживання, 20
липня 2005 року сторони за спільні кошти
придбали частину нежитлової будівлі,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 169,6 кв.м.

У зв'язку з хворобою ОСОБА_2 сторони
звернулися до державної нотаріальної
контори для написання заповіту, однак
їм в цьому було відмовлено у зв'язку з
відсутністю свідоцтва про укладення
шлюбу на час придбання майна, в зв»язку
з чим ОСОБА_1 і звернулась до суду з
даним позовом.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 липня 2013 року позов задоволено.
Визнано встановленим факт проживання
ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з 18 вересня 1997 року по
09 січня 2007 року. Визнано спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2
частину нежитлової будівлі за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 169,6 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», як особа, чиї
права цим рішенням порушено, подало на
нього апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просило рішення
суду скасувати та ухвалити по справі
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь судді
доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК» підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вищенаведеним вимогам закону
ухвалене судом першої інстанції
рішення не відповідає, що вбачається з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09
січня 2007 року виконкомом Узинської
міської ради Білоцерківського району
Київської області, актовий запис за №1
(а.с.9).

Відповідачу ОСОБА_2 на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу частини нежитлової
будівлі від 20 липня 2005 року належить
частина нежитлової будівлі,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 169,6 кв.м. (а.с.10-11).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
його обґрунтованості та доведеності,
однак з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім»єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є об»єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою, поширюються положення глави
8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК
України слід виходити з того, що
указана норма поширюється на випадки,
коли чоловік і жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі та між ними
складені усталені відносини, що
притаманні подружжю, а також якщо вони
проживають однією сім»єю без шлюбу в
період, протягом якого придбано спірне
майно.

Отже, якщо сторони й знаходились у
фактичних шлюбних відносинах, але не
проживали разом на період придбання
спірного майна, незалежно від причин,
положення статті 74 СК України на ці
правовідносини не поширюються.

При цьому в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази,
які б підтверджували факт спільного
проживання сторін на час придбання
спірного майна в липні 2005 року, в
зв»язку з чим висновок суду першої
інстанції про наявність підстав до
задоволення позову та визнання
встановленим факту проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 однією сім»єю без реєстрації
шлюбу та визнання в зв»язку з цим майна,
придбаного ОСОБА_2 у 2005 році, спільною
сумісною власністю сторін, є
незаконним та необґрунтованим.

Довідка виконавчого комітету
Узинської міської ради від 03 липня 2013
року за № 2159 (а.с.21), згідно якої ОСОБА_1 з
1997 року проживає без реєстрації з
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1,
безпідставно судом першої інстанції
покладена в основу рішення в якості
доказу, оскільки вона за своїм змістом
суперечить іншим обставинам,
зазначеним позивачем у позові. Так,
позивач ОСОБА_1, проживаюча згідно
даних паспорту з 1977 року в АДРЕСА_2,
зазначає в позовній заяві, що ОСОБА_2
вселився в належний їй будинок і вони
проживають в ньому (а.с.2), однак у
вищевказаній довідці від 03 липня 2013
року за №2159 зазначено, що сторони
проживають в АДРЕСА_1, що є місцем
реєстрації та проживання відповідача
ОСОБА_2

Показання свідка ОСОБА_3, який
підтвердив факт проживання сторін
однією сім»єю, на думку колегії суддів
не є переконливим та достатнім для
задоволення позову доказом, оскільки
свідок являється сином сторін, що
викликає сумнів в неупередженості його
показань.

Інших доказів позивачем ОСОБА_1 на
підтвердження її вимог суду надано не
було, що є її обов»язком в силу вимог ч. 1
ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції в зв'язку з недоведеністю
обставин, які мають значення для
справи, та неправильним застосуванням
судом норм матеріального права
відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України - скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«БРОКБІЗНЕСБАНК» - задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 липня 2013 року - скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю та визнання права
спільної сумісної власності подружжя
на майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: