МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ
СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа
№521/19/14-ц
Пр. № 2/521/3566/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Промтоварний ринок»
про визнання незаконним наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди,

встановив:

У лютому 2012р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
уточненим та доповненим позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промтоварний ринок»
(далі - ТОВ «Промтоварний ринок»),
посилаючись на те, що у період з 2009р.,
він перебував у трудових відносинах з
ТОВ «Промтоварний ринок» на посаді
контролера-касира чергової зміни
складської товарно-розвантажувальної
площі №3 з автостоянкою №3 (далі - СТРП
№3 з а/с №3). Наказом директора ТОВ
«Промтоварний ринок» від 23.01.2012р. №7
його було звільнено з роботи з 23.01.2012р.
за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Зазначав, що
у вищевказаному наказі його було
безпідставно звинувачено у вчиненні
таких винних дій, які дають підстави
для втрати довір'я до нього з боку
власника або уповноваженого ним
органу, а саме у: неправильному зборі за
послуги ТОВ «Промтоварний ринок» з
транспортних засобів, що заїжджають на
територію ринку; фальсифікації даних в
журналах обліку та касового апарату
щодо кількості та ідентифікаційних
ознак транспортних засобів, що
заїжджають на територію ТОВ
«Промтоварний ринок»; систематичному
порушенні у зв'язку з цим наказів ТОВ
«Промтоварний ринок» №61 від 19.02.2011р.,
деяких пунктів Посадових обов'язків
контролера-касира СТРП №3 з а/с №3
торгово-складського комплексу №1.

Із зазначеним наказом №7 від 23.01.2012р.
ТОВ «Промтоварний ринок» позивач не
погоджується та вважає його
незаконним. У даному випадку втрата
довір'я до нього з боку уповноваженого
органу ТОВ «Промтоварний ринок», на
його думку, обґрунтовується лише
надуманими припущеннями та підозрами,
які не ґрунтуються на конкретних
фактах вчинення ним винних дій. Крім
того ОСОБА_2 вважає, що через незаконне
його звільнення йому було завдано
моральну шкоду, яку він оцінює у
20000,00грн.

Посилаючись на вищевикладене, позивач
просив суд винести рішення, яким
визнати наказ про його звільнення
незаконним, поновити його на роботі на
посаді-контролера-касира
торгово-розвантажувальної площі №3 з
автостоянкою №3 торгово-складського
комплексу №1 ТОВ «Промтоварний ринок»,
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу у зв'язку з
незаконним звільненням, починаючи з
дня звільнення й по день ухвалення
рішення у справі, стягнути з ТОВ
«Промтоварний ринок» в порядку
відшкодування моральної шкоди -
грошову суму у розмірі 20000,00грн.,
допустити негайне виконання рішення
суду в частині присудження виплат
заробітної плати за один місяць, а
також в частині поновлення на роботі
(т.1, а.с.2-3,225).

Позивач та його представник, діючий на
підставі довіреності від 16.10.2012р., в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги та просили суд їх задовольнити
у повному обсязі (т.1 а.с.210).

Представник відповідача, діючий на
підставі довіреності від 01.01.2014 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнавав та просив суд відмовити в їх
задоволенні, надав до суду заперечення
на позов (т.1 а.с. 32-38).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази в їх сукупності суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна із сторін повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом.

Пунктом 2 ч.1 ст.41 КЗпП передбачено, що
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний у випадку вчинення
винних дій працівником, який
безпосередньо обслуговує грошові,
товарні або культурні цінності, якщо ці
дії дають підстави для втрати довір'я
до нього з боку власника або
уповноваженого ним органу.

Поняття вини сторони трудових
правовідносин можна визначити як
психічне ставлення до вчинюваної
противоправної дії чи бездіяльності,
яка полягає у невиконанні чи
неналежному виконанні своїх трудових
обов'язків, та їх наслідків, виражене у
формі умислу чи необережності. У всіх
випадках наявності вини її
обов'язковим елементом є усвідомлення
особою протиправності свого діяння.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абз. 2 п.28 постанови від
06.11.1992р. №9 « Про практику розгляду
судами трудових спорів», звільнення за
п.2 ч.1 ст.41 КЗпП суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом тощо),
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави втрати до нього
довір'я. Виходячи з викладеного та
розуміння безпосередньо
обслуговування грошових і товарних
цінностей можна дійти висновку, що
основне коло працівників, які
безпосередньо обслуговують грошові та
товарні цінності, - це особи, які
одержують їх під звіт.

Таким чином, за змістом п.2 ч.1 ст.41 КЗпП
підставою для розірвання трудового
договору у зв'язку із втратою довір'я є
вчинення працівником винних дій, при
цьому форма вини значення не має.
Разом з тим, власник повинен довести
наявність у діяннях працівника
конкретних порушень і вину працівника
в цих порушеннях. Останні можуть
полягати у недодержанні порядку
прийняття і відпуску грошових і
товарних цінностей, недодержання
правил їх схову, неповідомлення
відповідних посадових осіб (власника
чи уповноваженого ним органу) про
обставини, що перешкоджають збереженню
грошових і матеріальних цінностей.

Судом встановлено, що ТОВ
«Промтоварний ринок» є юридичною
особою приватного права, має
відокремлене майно, самостійний
баланс, рахунки в установах банків,
печатку і діє на підставі Статуту,
затвердженого рішенням загальних
зборів учасників ТОВ «Промтоварний
ринок» від 12.07.2011р. (т.1 а.с.164-177).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до наказу №100 від 03.07.1997р.
позивач 03.07.1997р. був прийнятий на роботу
до ТОВ «Промтоварний ринок» з оплатою
згідно зі штатним розписом з місячним
випробувальним строком на посаду
контролера-охоронника автостоянки з
площадкою для торгівлі миючими
засобами контейнерного комплексу з
колективною матеріальною
відповідальністю (т.1 а.с.16).

Відповідно до наказу (розпорядження)
№708-к від 02.05.2009р. ОСОБА_2 був
переведений з 01.05.2009р. на постійне місце
роботи до складської
товарно-розвантажувальної площі №3 з
автостоянкою №3 касиром-контролером
СТРП №3 а/с №3 (т.1 а.с.17).

Наказом директора від 23 січня 2012р. №7
позивача було звільнено за пунктом 2
частини 1 статті 41 Кодексу законів про
працю у зв'язку вчиненням винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові цінності, якщо ці
дії дають підстави для втрати довір'я
до нього з боку власника або
уповноваженого ним органу (т.1 а.с.4).

Наказом №184 від 20.11.2012р. було
виправлено описку та внесено зміни до
наказу №7 від 23.01.2012р., а саме - останній
абзац пункту 1 наказу викладено в
наступній редакції: «систематичне
порушення у зв'язку з цим наказів ТОВ
«Промтоварний ринок» №61 від 19.02.2011р. та
№184 від 22.08.2011р.; пунктів 1.5, 1.6, 2.1, 2.2., 2.8.2,
2.8.3, 2.8.4, 2.8.5, 2.8.6, 2.9.2., 5.1. Посадових
обов'язків контролера-касира СТРП №3 з
а/с №3 ТСК №1» (т.1, а.с.213).

Отже, стаття 41 КЗпП України встановлює
додаткові підстави розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
з окремими категоріями працівників за
певних умов.

Зі змісту правової норми звільнення
працівника за п. 2 ч. 1 ст.41 КЗпП може бути
застосовано у випадку дотримання
наступних умов, а саме: звільнення за
цією підставою застосовується
виключно до працівників, які
безпосередньо обслуговують грошові
цінності, та за вчинення працівниками
винних дій, які дають підстави для
втрати довір'я.

З документів і пояснень, наданих суду
сторонами, діяльність
контролера-касира на Промринку
регулюється: посадовими обов'язками
контролера-касира СТРП № 3 з а/с № 3
торгово-складського комплексу № 1 (т.1
а.с.7); наказом Промринку № 61 від 19.02.2011р.
"Про затвердження Положення про
порядок видачі, обліку та використання
перепусток на транспортні засоби для
безкоштовного в'їзду на територію ТОВ
"Промтоварний ринок" (т.1 а.с.5); наказом
Промринку № 184 від 22 серпня 2011р. "Про
виявлені факти порушень в організації
контрольно-перепускного режиму" (т.1
а.с.5).

Належне ознайомлення позивача з його
посадовими обов'язками
підтверджується: відомостями
приймання заліку у працівників СТРП № 3
з АС № 3 зі знання посадових обов'язків
і керівних документів від 21.09.2010р. та
від 22.12.2011р. (т.1 а.с.156-157, 158-159); письмовою
роботою позивача від 26.12.2011р. з викладом
функціональних обов'язків (т.1 а.с.191);
письмовими поясненнями позивача від
30.11.2011р. (т.1 а.с.46); відомістю доведення
до працівників СТРП № 3 з АС № 3 вимог
наказу директора № 184 від 22.08.2011 р. (т.1
а.с.44-45).

Вище вказані документи свідчать про
ознайомлення та правильне розуміння
позивачем своїх функціональних
обов'язків.

Крім того, письмові пояснення позивача
від 30.11.2011р. також свідчать та
підтверджують той факт, що він
усвідомлював, що видача чеків з
кількома послугами є грубим
порушенням.

Судом встановлено і сторонами не
заперечується, що позивач працював
контролером-касиром на
контрольно-перепускному пункті
(воротах) № 8 (т.1 а.с.156-157).

При цьому відповідно до його посадових
обов'язків, зобов'язаний був, серед
іншого, брати встановлену плату за
послуги ринку у власників (водіїв)
автотранспорту, які заїжджають на
ринок, при цьому видавати їм чек, на
якому вказувати марку і державний
номер автомобіля, при здачі чергування
провести інкасацію касового апарату,
оформити звіт у касовій книзі, здати
всю готівку в касову службу ринку,
доповісти про це начальнику площадки,
та видати інформацію
оператору-обліковцю з занесенням її в
журнал щоденного обліку.

Таким чином, з посадових обов'язків
позивача вбачається, що він
безпосередньо обслуговував грошові
цінності, а саме, приймав готівку за
проїзд автотранспорту.

Крім того, судом встановлено, що між
позивачем і відповідачем 03.07.2011р. було
укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність (т.1 а.с.150-151).

Зважаючи на це, звільнення за п. 2 ч. 1 ст.
41 КЗпП, може бути застосована до
позивача з огляду на першу умову.

Досліджуючи відповідність звільнення
позивача другій умові суд виходив з
того, що згідно з наказом Промтоварного
ринку від 23.01.2012р. № 7 позивача було
звільнено за дії, що дали підстави для
втрати довір'я до нього, зокрема:
неправильний збір плати за послуги
Промтоварного ринку з транспортних
засобів, що заїжджають на територію
Промтоварного ринку; фальсифікацію
звітних даних в журналах обліку та
звітах касового апарату щодо кількості
і ідентифікаційних ознак транспортних
засобів, які заїжджають на територію
Промтоварного ринку; систематичне
порушення у зв'язку з цим наказів ТОВ
«Промтоварного ринку» №№61 від 19.02.2011р.
та №184 від 22.08.2011р.; пунктів 1.5, 1.6, 2.1, 2.2.,
2.8.2, 2.8.3, 2.8.4, 2.8.5, 2.8.6, 2.9.2., 5.1. Посадових
обов'язків контролера-касира СТРП №3 з
а/с №3 ТСК №1.

З матеріалів справи і пояснень
відповідача вбачається, що контроль за
збором контролерами-касирами плати за
послуги Промтоварного ринку
здійснюється, по-перше, шляхом
здійснення цілодобового відеозапису
за рухом транспортних засобів через
контрольно-перепускний пункт № 8,
по-друге, шляхом перевірки звітів і
контрольних стрічок касового апарату,
які здаються контролерами-касирами.

В процесі судового розгляду
відповідачем було надано до суду
пояснення аналітика
обліково-аналітичної служби щодо
порядку звірки даних
відеоспостереження з даними обліку
контролерів-касирів відповідно до яких
результати звірки за лютий 2012р. суттєво
відрізняється від результатів звірки
за жовтень, листопад та грудень 2011р.,
причому це стосується як різниці у
кількості одиниць транспорту по
категоріях між даними
відеоспостереження і даними
контролерів-касирів (різниці немає, або
вона є незначною), так і кількість
автомобілів, які в'їжджають
безкоштовно і реєструються у журналі
(різниця складає до 60 автомобілів на
добу). Для прикладу, різниця за сумами
надходжень (не за кількістю
автомобілів) між даними відео нагляду і
контролерів-касирів за лютий 2012р.
(після звільнення порушників)
становить від 11,00грн. до 90,00грн. на добу,
порівняно з тим, що у останні місяці
2011р. різниця була близько 1000,00грн. (т.1
а.с.104-105).

Позивач в судовому засіданні не зміг
пояснити розбіжність між даними
відеоспостереження з даними його
обліку як контролеру-касиру.

Згідно з поясненнями сторін
контролери-касири наприкінці кожної
зміни заповнюють Книгу обліку
розрахункових операцій, вклеюють до
неї звіти з касового апарату, в тому
числі, Z-звіт, який роздруковується в
ході інкасації касового апарату і
містить відомості про кількість
вибитих чеків, про кількість і тип
автомобілів (за тарифами), які заїхали
до Промтоварного ринку за зміну і
загальну кількість готівки, що
надійшла до каси.

Відповідно до Z-звіту за 15-16 жовтня 2011р.
протягом зміни було надруковано
1760чеків, а кількість автомобілів, що
заїхали склала 1894, тобто 134 автомобілі
були обліковані одночасно з іншими
(тобто, видавались подвійні чи потрійні
чеки на 134 автомобілі)

За зміну 16-17 листопада 2011р. загальна
кількість автомобілів - 1694, а кількість
чеків - 1494, тобто 200 автомобілів
обліковано в подвійних чи потрійних
чеках.

Зважаючи на дані відеоспостереження
загальна кількість автомобілів, що
заїхали до Промтоварного ринку
перевищувала загальну кількість
надрукованих чеків.

У судовому засіданні позивач не зміг
надати пояснення такій розбіжності.

З пояснень представника відповідач
вбачається, що розбіжність виникла
тому, що позивач вибивав в одному чеці
кілька автомобілів, що дозволяло йому,
за думкою відповідача, фальсифікувати
облік автомобілів за типами, а оскільки
різні типи автомобілів заїжджають за
різними тарифами, лишати поза обліком і
не здавати до каси частину готівки.

Відповідно до письмових пояснень
ОСОБА_2, які були відібрані у нього
30.11.2011р., останній зазначав, що під час
набивання касових чеків при частому
натисненні на клавішу «сплатити»
відбувається її залипання, що
призводить до виходу подвійного чи
потрійного чеку. За цим фактом позивач
нікому з керівництва не доповідав, але
відповідно до вимог діючого
законодавства зобов'язаний був це
зробити (т.1 а.с.47).

Тому, відповідач вважає, що виявлені
розбіжності дають підстави для втрати
довір'я до позивача, оскільки
дозволяють вчиняти наступним чином:
під час заїзду мікроавтобусу (тариф 12,00
грн.) друкувати чек замість одного
мікроавтобуса на два легкових
автомобілі (тариф 7,00 грн. помножити на 2
= 14,00 грн.), в результаті чого відео
нагляд зафіксує проїзд лише одного
автомобіля, а в обліку відобразиться
два, тоді контролер-касир матиме
можливість пропустити другий
автомобіль (будь-якого типу), взагалі не
обліковуючи його (тобто, не
роздруковуючи для нього новий чек), при
цьому за відео наглядом і за обліком
кількість автомобілів буде збігатись
(два автомобілі), однак фактично на
територію Промтоварного ринку заїде
мікроавтобус і автомобіль іншого типу
(легковий або ще один мікроавтобус), а у
обліку буде зазначено, що заїхали два
легкових автомобілі. Зважаючи, що
вартість проїзду для легкового
автомобіля становить 7,00 грн., а для
мікроавтобуса - 12,00 грн., така
фальсифікація дозволяє залишити поза
обліком від 5,00 грн. (коли фактично
заїжджають один мікроавтобус і один
легковий) до 10,0 грн. (коли фактично
заїжджають два мікроавтобуси).
Відповідач вважає, що на автомобіль,
який заїжджатиме без обліку,
контролер-касир зможе видати чеки,
вирізані ним з контрольних стрічок
(тобто, дублікати надрукованих чеків)
або чеки, які повертаються
контролерам-касирам під час виїзду
автомобілів з території Промтоварного
ринку і зберігаються ними для
повторного використання, або іншим
чином сфальсифіковані чеки.

Факт видачі подвійних і потрійних
чеків - тобто чеків на загальну суму 14,00
грн., вибитих на два легкових
автомобілі - підтверджується також
контрольними стрічками касових
апаратів, копії яких були надані до
заперечень відповідача (том.1 а.с.124).

Судом встановлено, що 02.07.2011р. та 01.09.2011р.
на ТОВ «Промтоварний ринок» було
затверджено акти списання та знищення
перепусток на транспортні засоби для
безкоштовного в'їзду на територію
ринку, список яких знаходився на
робочому місці контролерів-касарів (т.1
а.с.85-86,87-89).

Однак, відповідно до журналу обліку
транспортних засобів (т.1 а.с.52-84), які
заїжджали на територію Промтоварного
ринку під час зміни позивача (т.1 а.с.49-51),
транспортні засоби проїжджали на
територію Промтоварного ринку
безкоштовно за списаними перепустками,
що також є порушенням службових
обов'язків.

Таким чином, наявні у справі докази
свідчать про невідповідність записів у
журналі обліку безкоштовного проїзду
автотранспорту дійсним фактам заїзду
транспорту.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справах доказів.

Суд вважає докази, надані до суду,
достатніми для доведення винних дій
позивача, що полягали неправильному
обліку автомобілів, що заїжджали до
Промтоварного ринку, у реалізації
подвійних чеків, у фальсифікації
обліку безкоштовного проїзду
транспорту на території Промтоварного
ринку. Такі винні дії дають підстави
для втрати довір'я до позивача, адже
дозволяють не облікувати частину
готівки, що надходить в якості оплати
послуг Промтоварного ринку.

При розгляді справ про поновлення на
роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3
ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що
розірвання трудового договору з цих
підстав не є заходом дисциплінарного
стягнення і тому вимоги статей 148, 149
КЗпП про строк і порядок застосування
дисциплінарних стягнень на ці випадки
не поширюються.

Згідно зі ст. 43 КЗпП розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених пунктами 1 (крім випадку
ліквідації підприємства, установи,
організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і
3 статті 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника) первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Якщо розірвання трудового договору з
працівником проведено власником або
уповноваженим ним органом без
звернення до виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника), суд
зупиняє провадження по справі, запитує
згоду виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) і після
її одержання або відмови виборного
органу первинної профспілкової
організації (профспілкового
представника) в дачі згоди на
звільнення працівника (частина перша
цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідачем надано до суду докази
звернення до профспілки Промтоварного
ринку із поданням від 22 грудня 2011 року
для отримання згоди на звільнення
позивача, про що свідчить опису
вкладення до цінного листа, в якому
направлялося подання про розірвання
трудових договорів з працівниками та
акт службового розслідування від
19.12.2011р. За твердженнями відповідача,
відповідь на подання отримано не було.
У зв'язку з цим відповідач звернувся до
профспілки Промтоварного ринку
повторно із поданням від 25.04.2012р., в
якому просив надати згоду на
звільнення позивача.

Протоколом засідання профспілки від
16.05.2012р. профспілкою Промтоварного
ринку надано згоду на звільнення
позивача (том.1 а.с.130-131, 132, 133).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Отже, зі змісту ст.237-1 КЗпП вбачається,
що моральна шкода працівникові
відшкодовується, якщо вона заподіяна
винними діями роботодавця.

Суд вважає, що при розгляді справи
позивач не довів факту спричинення
йому моральної шкоди в результаті
винних дій відповідача.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку про те, що звільнення позивача
керівництвом ТОВ «Промтоварний ринок»
проведено з додержанням вимог
трудового законодавства у зв'язку з
чим у суду немає підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Керуючись п.2 ч.1 ст.41, ст.ст. 221, 233, 235, 237-1
Кодексу законів про працю, ст.ст. 10, 11, 60,
88, 208-209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Промтоварний ринок» про визнання
незаконним наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
О.М. Сегеда

11.03.2014