Справа № 161/1775/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Крупінська С.С. Провадження
№ 22-ц/773/24/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк
О.І.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю представника позивача
Грушицького О.І.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_6 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 19 червня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 19 червня 2013
року позов задоволено.

Ухвалено Стягнути з ОСОБА_5 в
користь Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк» (далі - ПАТ
«Західінкомбанк») заборгованість за
кредитним договором № 2405/05-180 від 24.05.2005
року в сумі 32000 доларів США та 118223 грн. 56
коп.

Звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме на квартиру загальною
площею 52,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м.,
що знаходиться в АДРЕСА_2, та належить
на праві приватної власності ОСОБА_6 в
рахунок погашення заборгованості ПАТ
«Західінкомбанк» за кредитним
договором № 2405/05-180 від 24 травня 2005 року
в розмірі 32000 доларів США та 118223 грн. 56
коп. шляхом продажу на прилюдних торгах
за початковою ціною на рівні, не
нижчому ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності, незалежним
експортом, на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу, в якій просила рішення
скасувати у зв'язку з порушенням судом
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_6 слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
24 травня 2005 року між ТзОВ КБ
«Західінкомбанк» (правонаступником
усіх прав та обов'язків якого є ПАТ
«Західінкомбанк») та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір № 2405/05-180 (а.
с. 6-7). Згідно з умовами даного договору
Банк надав ОСОБА_5 споживчий кредит у
вигляді відкличної поновлювальної
кредитної лінії в іноземній валюті у
розмірі 17000 доларів США з кінцевою
датою погашення 24.05.2010 року за умови
щомісячної сплати банку процентів за
користування кредитом в розмірі річної
процентної ставки 14 %.

07 лютого 2005 року між сторонами
було укладено додатковий договір за
умовами якого ОСОБА_5 збільшили розмір
кредиту до 32000 доларів США (а. с. 8).

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором та
додатковим договором між ТзОВ КБ
«Західінкомбанк» та ОСОБА_5 24.05.2008 року
було укладено договір іпотеки, а 07.02.2007
року додаткову угоду до даного
договору, за умовами яких ОСОБА_5, за
нотаріально посвідченої згоди іншого
співвласника - ОСОБА_1, передав банку в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 9-13).

ОСОБА_5 взяті на себе за кредитним
договором зобов'язання щодо повернення
тіла кредиту та нарахованих відсотків
належним чином не виконав.

З наданого позивачем розрахунку
боргу вбачається, що станом на 22.03.2013
року по кредитному договору № 2405/05-180 у
ОСОБА_5 існує заборгованість перед
банком в розмірі 32000 доларів США тіла
кредиту, що еквівалентно по курсу
Національного банку України станом на
22.03.2013 року 255776 гривням, 1188223 грн. 56 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом та 112199 грн. 87 коп.
штрафних санкцій (а. с. 99).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України,
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Розмір заборгованості
відповідачами не оспорювався, а
правильність її нарахування судом
перевірена, відтак суд першої
інстанції підставно стягнув з ОСОБА_5
існуючу заборгованість в сумі 32000
доларів США тіла кредиту, що
еквівалентно в національній валюті по
курсу Національного банку України
станом на 22.03.2013 року 255776 гривням та 1188223
грн. 56 коп. - заборгованість по
процентам.

Разом з тим, відповідно до
принципу диспозитивності та положень
ч.1 ст. 303 ЦПК України судом правильно
задоволено вимоги лише щодо заявлених
та не оскаржених позивачем вимог щодо
стягнення заборгованості по тілу
кредиту та нарахованих відсотків.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України,
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Частиною 1 статті 575 ЦК України
встановлено, іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи.

Відповідно до 1, 7, 33 Закону України
«Про іпотеку», іпотекою є вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомого майна, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом. За
рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Умовами Договору іпотеки,
передбачено, що у випадку невиконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором та додатковим договором,
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки,
реалізувати його та за рахунок
виручення від реалізації предмету
іпотеки суми переважно перед іншими
кредиторами задовольнити в повному
обсязі свою вимогу, що визначена на
момент фактичного задоволення,
включаючи сплату процентів, неустойку,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставного майна, а
також витрат, пов'язаних з реалізацією
предмета іпотеки (а. с. 46).

При цьому судом першої інстанції
враховані роз'яснення Пленуму ВСС
України викладені в п.9 Постанови від 30
березня 2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» відповідно
до яких право вибору способу судового
захисту, передбаченого законом або
договором (дострокове стягнення
кредиту, стягнення заборгованості, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки/застави, одночасне
заявлення відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Виходячи з викладеного, кредитор
мав право вимагати виконання
зобов'язання від боржника та
іпотекодаця, які є відмінними.

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

З матеріалів справи вбачається,
що іпотекодавець ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_1 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25.05.2012 року за ОСОБА_4, яка є
спадкоємцем першої черги - донькою
померлої, визнано право власності на
спадкове майно, що залишилось після
смерті ОСОБА_1, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_2.

Згідно з рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 26.12.2012 року у справі №
0308/20716/12 за позовом ОСОБА_4 до ПАТ
«Західінкомбанк», приватного
нотаріуса Луцького міського
нотаріального округу Волинської
області ОСОБА_8 про зняття заборони
відчуження нерухомого майна
приватного нотаріуса Луцького
міського нотаріального округу
Волинської області та орган державної
влади, який здійснює державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, зобов'язано зняти
заборону відчуження об'єкта нерухомого
майна, а саме квартири за адресою
АДРЕСА_2.

На підставі зазначеного рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області державним
реєстратором Громик Л.М. 09.01.2013 року
внесено запис до Державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
обтяження, яким обтяження квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2
припинено.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 09.01.2013 року ОСОБА_6
придбала у ОСОБА_4 квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

25.01.2013 року ПАТ «Західінкомбанк»
було подано заяву про перегляд
заочного рішення до Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 26.12.2012 року. Ухвалою
Луцького міськрайонного суду від 12.02.2013
року заочне рішення суду від 26.12.2012 року
скасовано, а справу призначено до
розгляду в загальному порядку.
Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09.04.2013 року у
справі № 161/2841/13-ц за позовом ОСОБА_4 до
ПАТ «Західінкомбанк», приватного
нотаріуса Луцького міського
нотаріального округу Волинської
області ОСОБА_8 про припинення договору
іпотеки та зобов'язання внести
відомості про зняття заборони
відчуження нерухомого майна визнано
припиненим договір іпотеки від 24.05.2005
року, укладений між ОСОБА_5 та ТзОВ КБ
«Західінкомбанк»; зобов'язано
реєстраційну службу Луцького міського
управління юстиції внести до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна відомості про зняття
заборони на відчуження об'єкта
нерухомого майна, а саме квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Апеляційного суду
Волинської області від 20.06.2013 року
рішення Луцького міськрайонного суду
скасовано, у позові ОСОБА_4 до ПАТ
«Західінкомбанк», приватного
нотаріуса Луцького міського
нотаріального округу Волинської
області ОСОБА_8 про припинення договору
іпотеки та зобов'язання внести
відомості про зняття заборони
відчуження нерухомого майна
відмовлено.

Таким чином, підстава внесення
змін до реєстру обтяжень - заочне
рішення суду (щодо якого в матеріалах
справи відсутні дані про набрання ним
законної сили) скасована, а отже
відсутня.

Відповідно до пункту 3 статті 17
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №
1952 документи, що встановлюють
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і
подаються для державної реєстрації
прав, повинні відповідати вимогам,
встановленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Як передбачено статтею 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав
проводиться на підставі рішень суддів,
що набрали законної сили.

Відповідно до вимог пункту 63
Постанови Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно» (далі - Порядок № 703) передбачено,
що для проведення державної реєстрації
припинення обтяження нерухомого майна
іпотекою заявник у разі подання заяви
про державну реєстрацію в паперовій
формі подає документи, що зазначені у
пункті 28 цього Порядку.

Пунктом 28 Порядку № 703 передбачено, що
для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно заявник, крім
документів, що зазначені у пункті 27
цього Порядку, подає копії документів,
що зазначені в пункті 9 цього Порядку
(крім документа, що посвідчує посадову
особу органу державної влади або
органу місцевого самоврядування). В
пункті 27 Порядку № 703 передбачено, що
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Згідно зі статтею 26 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» записи до Державного реєстру
прав вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Враховуючи те, що рішенням
Апеляційного суду Волинської області
від 20.06.2013 року скасовано рішення суду
першої інстанції, на підставі якого
було внесено відомості про зняття
заборони відчуження нерухомого майна,
суд дійшов висновку про підставність
позовних вимог ПАТ «Західінкомбанк» та
необхідність скасування рішення
державного реєстратора Реєстраційної
служби Луцького міського управління
юстиції Громик Л. М. від 09.01.2013 року № 14757
про припинення обтяження квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який
викладено в постанові Волинського
окружного адміністративного суду від
05.07.2013 року.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про
іпотеку" у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статус іпотекодавця і має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет
іпотеки переходить до спадкоємця
фізичної особи - іпотекодавця, такий
спадкоємець не несе відповідальність
перед іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання, але в разі його
порушення боржником він відповідає за
задоволення вимоги іпотекодержателя в
межах вартості предмета іпотеки.

За таких обставин, з врахуванням
вищевстановлених обставин справи суд
першої інстанції підставно
задовольнив вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки, вважаючи,
що ОСОБА_6 набула статусу іпотекодавця
зі всіма правами та обов'язками, які
передбачені договором іпотеки від
24.05.2005 року.

Доводи апеляційної скарги, про те,
що ОСОБА_6 не знала про наявність
заборони на спірну квартир у вигляді
іпотечної заборони спростовуються
положеннями процитованої вище статті 23
ЗУ «Про іпотеку».

Згідно з частиною 1 статті 39
Закону у разі задоволення судом позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у рішенні суду зазначаються,
зокрема, спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону.

За таких обставин, суд першої
інстанції, дійшов правильного висновку
про звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом продажу на прилюдних
торгах за початковою ціною на рівні, не
нижчому ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності, незалежним
експортом, на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Виходячи з викладеного, повно та
об'єктивно дослідивши всі обставини
справи і давши їм вірну правову оцінку,
суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК
України відповідач не надав жодних
доказів на підтвердження доводів
викладених в апеляційній скарзі.

Висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим обставинам
справи та наведеним вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставність позовних вимог є
власним тлумаченням встановлених
обставин справи, були предметом
дослідження суду першої інстанції і їм
суд в сукупності з іншими доказами по
справі дав правильну юридичну оцінку.

Отже, рішення постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його зміни чи скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_6 відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду від 19 червня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: