У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Писаної Т.О., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А, Юровської Г.В.,-
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
Маріупольської міської ради, треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання
права власності на будівельні та
конструктивні матеріали прибудови до
житлового будинку, вселення та за
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до
ОСОБА_6 про визнання права власності у
порядку спадкування на будівельні
матеріали та конструкції прибудови до
житлового будинку у відповідних
частках, припинення права спільної
часткової власності на частку жилого
будинку шляхом сплати грошової
компенсації її вартості та визнання
права власності на цю частку у
відповідних долях, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Донецької області від 6 грудня 2013
року,

в с т а н о в и
л а:

У березні 2011року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, який у подальшому
уточнила і просила визнати за нею право
власності на будівельні та
конструктивні матеріали, з яких
зведено прибудову літ. А1 -1; тамбур літ.
а3 -1 до будинку АДРЕСА_1; вселити її у
будинок АДРЕСА_1. Позивач посилалася на
те, що вона є співвласником Ѕ частки
спірного будинку, до якого в 1974 році нею
була зведена прибудова літ. А1 -1 з
тамбуром літ. а3 -1, однак
правовстановлюючі документи на цю
прибудову не оформлені і відповідач
перешкоджає їй у вселенні у цей
будинок.

У грудні 2011 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6,
в останній редакції якого просили
визнати за ними право власності у
порядку спадкування на будівельні
матеріали та конструкції, які були
використані ОСОБА_10 при зведенні
прибудови літ. А1 -1 і тамбуру літ. а3 -1 по
1/3 частці за кожним; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_6 на
Ѕ частку спірного будинку АДРЕСА_1, яка
їй належить, з виплатою останній
грошової компенсації, виходячи з
реальної вартості Ѕ частки будинку, за
виключенням вартості проведених у
будинку поліпшень. Також просили
визнати за ними по 1/6 частці за кожним
права спільної часткової власності на
Ѕ частку будинку АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_6, припинивши її право власності
на вказану частину будинку з
надвірними прибудовами.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Маріуполя від 1 серпня 2012 року вказані
вище позови об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя від 29 травня 2013 року позов
ОСОБА_6 задоволено. Визнано за нею право
власності на будівельні та
конструктивні матеріали, з яких
зведено прибудову літ. А1 -1 з тамбуром
літ. а3 -1 до будинку АДРЕСА_1, вартістю 11
285 грн. 73 коп. Вселено ОСОБА_6 у будинок
АДРЕСА_1. В задоволенні позову ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 6 грудня 2013 року рішення
районного суду скасовано й ухвалено
нове рішення у справі про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_6 та
задоволення позову ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 Визнано за ними право
власності у порядку спадкування після
смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
по 1/3 частці за кожним на будівельні
матеріали та конструкції, які були
використані при будівництві прибудови
літ. А1 -1 і тамбуру літ. а3 -1 до будинку
АДРЕСА_1. Припинено право спільної
часткової власності ОСОБА_6 на Ѕ частку
будинку АДРЕСА_1 з усіма господарськими
будівлями та спорудами. Визнано за
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 право спільної
часткової власності на цю Ѕ частину
будинку АДРЕСА_1, тобто по 1/6 частці
будинку за кожним. Стягнуто з ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 компенсацію вартості Ѕ
частини жилого будинку АДРЕСА_1 у сумі 61
497 грн. 50 коп.: по 20 499 грн. 17 коп. з
кожного, шляхом виплати вказаної суми
на користь ОСОБА_6

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, районним судом встановлено, що
спірний будинок належав на праві
власності ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті будинок
АДРЕСА_1 успадкували дочка ОСОБА_6 і син
ОСОБА_10 по Ѕ частині. ОСОБА_6 проживала у
цьому будинку до осені 1975 року, а після -
виїхала на постійне місце проживання у
м. Київ. У той же час, ОСОБА_10 мешкав у
вказаному будинку, 27 січня 1981 році
одружився з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10
помер. Після його смерті його дружина і
діти: ОСОБА_8 і ОСОБА_9, успадкували по 1/6
частці будинку АДРЕСА_1, в якому вони
постійно проживали. На час відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_11 у 1973 році
згідно з технічним паспортом
спадкодавцю належали: житловий будинок
літ. А-1, сараї літ. В,Г, басейн літ. Д,
вбиральня літ. Б, паркан №1-3, інші
господарські споруди, що
підтверджується записом в
сводно-оціночному акті від 13 травня 1974
року на будинок АДРЕСА_1. Сарай літ. В
мав площу 13,9 кв.м, розмір 3,10х4,48
кв.м. Згідно з свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 23 червня 1976
року, ОСОБА_6 і ОСОБА_10 успадкували
після смерті ОСОБА_11 по Ѕ частині
будинку з господарськими прибудовами.
Спірна прибудова літ. А1 -1 до складу
спадщини не входила. Згідно
інвентарної справи будинку АДРЕСА_1,
станом на 25 березня 1960 року, він
складався з жилого будинку та
шлаконабивного сараю-прибудови,
вбиральні з вигрібною ямою. Згідно з
відомістю внутрішніх обмірів та
розрахунку площі будинку літ. А-1,
складеного 13 травня 1977 року, він
складався з тамбуру, веранди, сіней,
кухні, кімнат 5,6,7. 23 травня 1977 року був
внесений запис про прибудову. Як
вбачається з сводно-оціночного акта на
будинок від 23 травня 1977 року, наданого
суду позивачем, сарай літ. В, на місці
якого була зведена прибудова літ. А1 -1,
на цей час вже не входив до складу
будинку. У свідоцтві про право на
спадщину ОСОБА_6 і ОСОБА_10 від 23 червня
1976 року склад будинку, який вони
успадкували після смерті батька,
включає будинок жилий площею 19,4 кв.м з
надвірними будівлями. Спірна прибудова
літ. А1 -1 до складу спадщини не входила.
В оціночному акті від 23 травня 1977 року
на будинок АДРЕСА_1 включена до його
складу прибудова літ. А1 -1 значиться
зведеною у 1975 році. Площа прибудови
складає 29,6 кв.м, розміром 4,48х5,95 кв.м. У
2010 році в прибудові обладнані кухня,
санвузол, передня, тамбур літ. а3 -1.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що спірна прибудова
була зведена за кошти ОСОБА_6 у період
після травня 1974 року та на
момент оцінки у травні 1977 року
існувала.

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про підставність
і обґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_6 щодо визнання за нею права
власності на будівельні та
конструктивні матеріали, з яких
зведено прибудову літ. А1 -1 з тамбуром
літ. а3 -1 до будинку АДРЕСА_1, вартістю 11
285 грн. 73 коп. Крім того, правильним є
висновок суду про наявність підстав
для вселення ОСОБА_6 у будинок АДРЕСА_1.

Разом з тим, при розгляді справи в
частині вимог ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 судом було встановлено,
що ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10
27 січня 1981 року та стала мешкати
спільно з чоловіком у спірному будинку,
1/2 частина якого, без виділу в натурі,
належала на праві власності ОСОБА_10 і
була набута останнім до реєстрації
шлюбу. Також судом встановлено, що до
дати реєстрації шлюбу була самочинно
зведена спірна прибудова. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_10 помер, після чого
відкрилася спадщина на його Ѕ частку у
будинку. Згідно з свідоцтвами про право
на спадщину за законом (т. 1 а.с. 3032),
виданими Другою маріупольською
державною нотаріальною конторою 6
січня 2011 року, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9
успадкували по 1/6 частці будинку
АДРЕСА_1, яка складається з житлового
будинку шлаконабивного, жилою площею -
19,7 кв.м, літ. А-1, погріба літ. а/п,
сіней літ. а-1, веранди літ. а1 -1,
вбиральні літ. Б-1, сараю літ. Г-1, басейну
літ. Д, огорожі № 1-3, мостіння літ. 1. Цими
частками вони володіють на праві
спільної часткової власності.

Таким чином, суд встановив, що спірна
прибудова літ. А1 -1 не є об'єктом
цивільно-правових відносин за життя
ОСОБА_10 і не увійшла до складу
спадкового майна після його смерті, а
самі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не
мають відношення до неї, дійшов
правильного висновку про
безпідставність їхніх вимог.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
ґрунтується на доказах, яким дано
правильну оцінку.

Скасовуючи законне й обґрунтоване
рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд вдався до переоцінки
доказів, які були досліджені місцевим
судом й не досліджуючи нових доказів
дійшов помилкового висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 та задоволення позову ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_9 про визнання за ними
права власності у порядку спадкування
після смерті ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, по 1/3 частці за кожним на
будівельні матеріали та конструкції,
які були використані при будівництві
прибудови літ. А1 -1 і тамбуру літ. а3 -1 до
будинку АДРЕСА_1, припинення права
спільної часткової власності ОСОБА_6 на
Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 з усіма
господарськими будівлями та спорудами,
визнання за ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
права спільної часткової власності на
цю Ѕ частину будинку АДРЕСА_1, тобто по
1/6 частці будинку за кожним, а також
стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
компенсації вартості Ѕ частини жилого
будинку АДРЕСА_1 у сумі 61 497 грн.
50 коп.: по 20 499 грн. 17 коп. з
кожного, шляхом виплати вказаної суми
на користь ОСОБА_6

Однак з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки
припиняючи право власності ОСОБА_6 на Ѕ
частину будинку, суд апеляційної
інстанції не врахував вимог ст. 365 ЦК
України, яка була застосована судом
першої інстанції до спірних
правовідносин.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 6 грудня 2013 року скасувати,
рішення Приморського районного суду м.
Маріуполя від 29 травня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.О.
Писана Судді:
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк
Г.В. Юровська