Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/634/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Зубковицької сільської ради
Олевського району Житомирської
області, треті особи: відділ
регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Олевської районної державної
адміністрації Житомирської області,
реєстраційна служба Олевського
районного управління юстиції
Житомирської області, про визнання
права власності на нерухоме майно, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Олевського районного суду
Житомирської області від 24 грудня 2013
року ,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в якому зазначила, що є
спадкоємцем за заповітом після смерті
ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. До
складу спадкового майна входить
житловий будинок із господарськими
спорудами, розташований в АДРЕСА_1, який
був побудований за життя ОСОБА_2 та в
якому вона проживала.

Позивачка у встановлений законом строк
прийняла спадщину, звернувшись із
відповідною заявою до нотаріальної
контори, проте позбавлена можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, оскільки
відсутній документ, який посвідчує
право власності спадкодавця на вказане
нерухоме майно.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1
просила суд визнати за нею право
власності на цей житловий будинок в
порядку спадкування.

Рішенням Олевського районного
суду м. Житомира від 24 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення, ухваливши
нове, яким задовольнити позовні
вимоги.

В судовому засіданні апелянт
підтримала доводи, викладені в
апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Наявні в матеріалах справи
довідки, видані Зубковицькою сільською
радою 21 листопада 2013 року за №2305 та 25
листопада 2013 року за №2311, свідчать про
те, що у 1950 році рішенням виконавчого
комітету Зубковицької сільської ради
ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка
для будівництва житлового будинку,
розташована в АДРЕСА_1. Цього ж року нею
був збудований житловий будинок на
вказаній земельній ділянці ( а.с. 8, 9).

Досліджена судом будинкова книга
свідчить про те, що ОСОБА_2 проживала у
вказаному житловому будинку з 1950 року й
до дня смерті.

19 листопада 2009 року ОСОБА_2 склала
заповіт, відповідно до якого вказаний
житловий будинок вона заповідала
ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

У встановлений законом строк
позивачка звернулась до Олевської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса
від 26 листопада 2013 року їй відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на житловий будинок з тих
підстав, що відсутні документи, які
підтверджують право власності
спадкодавця на вказане нерухоме майно.

Матеріали справи також містять
технічний паспорт на житловий будинок
АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про визнання за ОСОБА_1
права власності на житловий будинок,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не надано доказів на
підтвердження обгрунтованої відмови
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину, а також доказів того, що
спадкодавець є власником зазначеного
житлового будинку.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком.

За правилами ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Таким чином, право власності на
збудоване до набрання чинності Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» нерухоме майно набувається в
порядку, який існував на час його
будівництва, а не виникає у зв'язку із
здійсненням державної реєстрації
права власності на нього в порядку,
передбаченому цим Законом.

Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 26 серпня 1948 року передбачалось
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів
СРСР від 26 серпня 1948 року « Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» було визначено, що земельні
ділянки для будівництва
індивідуальних житлових будинків
відводяться за рахунок земель міст,
селищ, земель держземфонду і
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, підставою виникнення у
громадянина права власності на
житловий будинок був сам факт
збудування ним цього житла з
додержанням вимог законодавства.

Порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва
вперше був затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 5
серпня 1992 року №449. Отже, до 5 серпня 192
року законодавством не була
передбачена процедура введення в
експлуатацію індивідуальних житлових
будинків при оформленні права
власності. Документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року житлових будинків
вимогам законодавства, будівельним
нормам та державним стандартам і
правилам, зокрема, для потреб державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, є технічний паспорт, складений
за результатами технічної
інвентаризації ( лист Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 30 липня 2012 року).

Будівництво вказаного житлового
будинку здійснювалось відповідно до
чинного на той час законодавства на
відведеній у встановленому порядку
земельній ділянці. Наявність
технічного паспорта свідчить про
відповідність закінченого
будівництвом спірного житлового
будинку будівельним нормам та
стандартам.

Враховуючи вищезазначене, позовні
вимоги про визнання за ОСОБА_1 права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
Олевського району підлягають до
задоволення.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового,- про задоволення
позову

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Олевського районного
суду Житомирської області від 24 грудня
2013 року скасувати, ухваливши нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: