Справа №:106/4423/13-цГоловуючий суду
першої інстанції:Абзатова Г.Г.№
провадження:22-ц/190/138/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Підлісна І. А.
________________________________________________________________________
______________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Підлісної І.А.,
суддів:Белинчук Т.Г. Ісаєва Г.А. при
секретарі:Урденко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до Державної
Казначейської служби України, третя
особа - Прокуратура АР Крим, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої
неправомірними рішеннями, діями та
бездіяльністю органів дізнання,
досудового слідства прокуратури і
суду, за апеляційними скаргами
Державної Казначейської Служби
України, Прокуратури АР Крим, ОСОБА_6 на
рішення Євпаторійського міського суду
АР Крим від 16 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

1 липня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
Державної казначейської служби
України, третя особа - Прокуратура АР
Крим, з позовом про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої неправомірними рішеннями,
діями та бездіяльністю органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
12.06.2009 року слідчим прокуратури АР Крим
відносно нього була порушена
кримінальна справа за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК
України; 11.08.2009 року слідчим
прокуратури АР Крим відносно нього
була порушена кримінальна справа за
ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.
365 КК України, в подальшому кримінальні
справи об'єднані в одне
провадження.16.06.2009 року він був
відсторонений від посади начальника
Державної податкової інспекції м. Керч,
з11.06.2009 року до 15.06.2009 року він був
затриманий, 15.06.2009 року відносно нього
була обрана міра запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд та
відібрані паспорт, права водія та інші
документи. У період з 21.09.2010 року до
16.12.2010 року відносно нього обрано
запобіжний захід - тримання під вартою.
Вказана кримінальна справа тривалий
час розслідувалась органами
досудового слідства. Вироком
Ленінського районного суду від був
виправданий за ч.2 ст. 368 та ч.1 ст. 365 КК
України. Ухвалою Апеляційного суду АР
Крим від вирок Ленінського районного
суду в частині виправдання за ч.1 ст. 365
КК України був скасований та справа в
цій частині направлена на новий
судовий розгляд. 20 липня 2011 року згідно
ухвали Ленінський районний суд АР Крим
повернув кримінальну справу за
обвинуваченням позивача по ч.1 ст. 365 КК
України до Прокуратури АР Крим для
проведення додаткового розслідування.
Провадження здійснювалося протягом
тривалого часу, виносились постанови
про закриття кримінальної справи у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу злочину (ч.2 ст. 6 КПК України), які
згодом скасовувались. Остання
постанова про закриття кримінальної
справи була винесена 24.04.2013 року, яка на
даний час не скасована. Вважає, що
внаслідок незаконних дій слідчого
прокуратури він втратив заробітну
плату за час відсторонення йог від
посади та звільнення його з посади.
Документи, які були вилучені у нього
були повернені йому тільки у 2011 році у
зв'язку з чим він не міг
працевлаштуватися, тому за період з 16
червня 2009 року по 24.04.2013 року йому
повинна бути відшкодована втрачена
заробітна плата у сумі 206140грн. Крім
того, ним були понесені витрати за
отримання в позику грошей для
внесення застави. За несвоєчасне
повернення грошей у сумі 50000грн. ним
було сплачено додатково 43500грн., які
відносяться до понесених
матеріальних витрат, а отже підлягають
відшкодуванню державою. Усього просив
стягнути на свою користь у
відшкодування матеріальної шкоди 249640
грн. Зазначив також, що внаслідок
незаконних дій йому була спричинена
моральна шкода, що проявилась в
душевних стражданнях з приводу
незаконного затримання, незаконного
притягнення в якості обвинуваченого,
незаконного взяття під варту, де
знаходився 11.06.2009 року до 15.06.2009 року та
з 21.09.2010 року до 16.12.2010 року, незаконного
застосування запобіжних заходів -
застави, підписки про невиїзд,
погіршився його стан здоров'я, він не
мав можливості працювати та
утримувався за рахунок допомоги
родичів та знайомих. Крім того були
принижені його честь, гідність та
ділова репутація, завдано непоправної
шкоди престижу та ділової репутації
державного службовця, зруйнована
успішна кар'єра, втрачена перспектива
ділової активності і реалізації
особистих планів, оскільки відомості
про порушення кримінальної справи та
обрання запобіжного заходу, були
розповсюджені засобами масової
інформації. Для організації свого
життя та соціальної адаптації йому
потрібні колосальні зусилля. Під час
перебування під слідством та судом
значно погіршився стан його здоров'я -
він неодноразово перебував на
лікуванні у кардіологічному та
гастроентерологічному відділенні
Також погіршився стан здоров'я його
дружини та дитини, дружина вимушена
була перевести сина у іншу школу у
зв'язку з формуванням громадської
думки про нього як злочинця. Втрата
роботи та заробітної плати призвели до
погіршення матеріального стану його
сім'ї, досить він не може знайти роботу
та перебуває на обліку у центрі
зайнятості. Позивач визначив суму у
відшкодування моральної шкоди 8 790 390
грн., яку просив стягнути на його
користь.

Рішенням Євпаторійського міського
суду АР Крим від 16 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_6 до Державної
Казначейської служби України, третя
особа - Прокуратура АР Крим, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства та прокуратури,
задоволено частково. Стягнено з
Державної казначейської служби
України за рахунок коштів Державного
бюджету України шляхом списання коштів
з єдиного казначейського рахунку на
користь ОСОБА_6 у відшкодування
матеріальної шкоди 14194, 62грн., у
відшкодування моральної шкоди 125000грн.
В задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове рішення
про задоволення позову у повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційних скаргах Державна
Казначейська Служба України,
Прокуратура АР Крим просять в частині
відшкодування матеріальної шкоди
скасувати та ухвалити нове рішення в
цій частині про відмову в позові, а в
частині відшкодування моральної шкоди
змінити.

Заслухавши суддю - доповідача,
вислухавши осіб, що з'явились до суду,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скаргах доводи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу ОСОБА_6 слід відхилити, а
апеляційні скарги Державної
Казначейської Служби України,
Прокуратури АР Крим підлягають
частковому задоволенню.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
12.06.2009 року відносно ОСОБА_6 порушено
кримінальну справу за ч. 2 ст. 368 КК
України, 11.08.2009 року порушено
кримінальну справу за ч. 2 ст. 365 КК
України. Ці справи об'єднано в одне
провадження. Встановлено, що 12.06.2009 року
ОСОБА_6 був затриманий. Постановою
Керченського міського суду відносно
ОСОБА_6 була обрана міра запобіжного
заходу у вигляді тримання під вартою
(а.с. 190 том 2 кримінальної справи).

15.06.2009 року позивачу пред'явлене
обвинувачення у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 368 КК України.
Постановою слідчого прокуратури АРК
від 15.06.2009 року міра запобіжного заходу
у вигляді тримання під вартою змінена
на заставу, з під варти ОСОБА_6 був
звільнений (а.с. 47-49 том 2 кр. справи).

Постановою слідчого прокуратури
АРК від 16.06.2009 року ОСОБА_6 був
відсторонений від посади начальника
Державної податкової інспекції м. Керч
(а.с. 49 том 2).

11.08.2009 року ОСОБА_6 пред'явлено
обвинувачення за ч. 2 ст. 368, ч.1 ст. 365 КК
України. Починаючи з 12.08.2009 року до
21.08.2010 року провадження досудового
слідства неодноразово призупинялося у
зв`язку з хворобою ОСОБА_6 та
поновлювалося
(а.с.1,12,13,14,17,40,43,50,51,62,70,73,74,78,80,87,88,108,109,148,153
, 159,160, 166, 168,173, 177, 186, 187, 196, 197, 236 том 4, а.с. 4
том 5 крим. справи). Постановою
Центрального районного суду м.
Сімферополя від 12.05.2010 року органам
досудового слідства був наданий дозвіл
на затримання ОСОБА_6 для доставки його
до суду для вирішення питання про
обрання міри запобіжного заходу (а.с. 193
том 4).

12.05.2010 року ОСОБА_6 був оголошений у
розшук. 21.08.2010 року ОСОБА_6 був
затриманий, йому пред'явлено
обвинувачення та він доставлений до
суду.

Постановою Центрального районного
суду м. Сімферополя від 21.08.2010 року
відносно ОСОБА_6 обрана міра
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою (а.с. 23-24 том 5). Постановою
слідчого від 10.09.2010 року на майно
ОСОБА_6, а саме квартиру АДРЕСА_1, був
накладений арешт. 8.10.2010 року справу
направлено до суду. 31.01.2011 року вироком
Ленінського районного суду АРК ОСОБА_6
виправданий за ч.1 ст. 365, ч. 2 ст. 368 КК
України (а.с. 232-238).

Ухвалою Апеляційного суду АРК
31.01.2011 року в частині виправдання за ч. 1
ст. 365 КК України вирок скасований та
справу направлено на новий розгляд(а.с.
275 278 том 5).

Постановою Ленінського районного
суду АРК від 20.07.2011 року кримінальна
справа відносно ОСОБА_6 за
обвинуваченням за ч.1 ст. 365 КК України
повернуто прокурору Автономної
Республіки Крим на додаткове
розслідування (а.с. 10-102 том 6).

Ухвалою Апеляційного суду від 15.09.2011
року ця постанова залишена без змін
(а.с. 115-117 том 6).

Постановою заступника керівника
слідчого відділу прокуратури АРК
Морозова А.Н. від 10.11.2011 року справа
відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 365 КК України
прийнята до провадження (а.с. 126 том 6).

Постановою заступника керівника
слідчого відділу прокуратури АРК від
10.11.2011 року, кримінальна справа за
обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.365 КК
України закрито на підставі п.1 ст. 6 КПК
України за відсутності події злочину
(а.с. 127-128 том 6).

Таким чином ОСОБА_6 перебував під
слідством 2 роки 4 місяця 29 днів.

Постановою прокурора слідчого
відділу прокуратори АРК від 21.11.2011 року
постанова заступника начальника
слідчого відділу прокуратури АРК від
10.11.2011 року про закриття кримінальної
справи за ч.1 ст. 6 КПК України стосовно
ОСОБА_6 скасована, кримінальне
провадження закрито на підставі п. 2 ст.
6 КПК України (а.с. 134-135 том 6).

18 липня 2012 року постанова про
закриття кримінальної справи відносно
ОСОБА_6 за ч.1 ст. 365 КК України скасована.

30 липня 2012 року старший слідчий
слідчого відділу прокуратури
Автономної Республіки Крим прийняв
справу до свого провадження та
приступив до досудового слідства (том 7
а.с. 104).

Постановою від 30.08.2012 року дії
ОСОБА_6 з ч.1 ст. 365 КК України
перекваліфіковано на ч.1 ст. 192 КК
України (а.с. 66-68 том 7).

20.09.2012 року кримінальна справа за
обвинуваченням ОСОБА_6 прийнята до
провадження слідчого прокуратури м.
Керч. (а.с. 170 том 7).

26.09.2012 року старшим слідчим
прокуратури м. Керч порушена
кримінальна справа за фактом
спричинення майнової шкоди за ч.1 ст.192
КК України та об`єднана з кримінальною
справою за обвинуваченням ОСОБА_6 (а.с.
173 том 7).

26.09.2012 року старшим слідчим
прокуратури м. Керч кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_6 закрита за
відсутністю в його діях складу злочину
за ст. 365 ч.1, ч.1 ст. 192 КК КК України (а.с. 176
-178 том 7).

26.09.2012 року старшим слідчим
прокуратури м. Керч кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_6 закрита за
недоведеністю складу злочину ч.1 ст. 192
КК України. Міра запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд скасована
(а.с. 184 том 7).

26.09.2012 року старшим слідчим
прокуратури м. Керч кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст. 192 КК
України направлена для проведення
досудового слідства в СВ Керченського
МВ ГУ МВС України в АРК (а.с. 186, 187 том 7).

10.01.2013 року справа відносно ОСОБА_6
направлена для поновлення проведення
досудового розслідування начальнику
СВ Керченського МВ ГУ МВС України в АРК
за ч.1 ст. 365 КК України (а.с. 189 том 7).

11.01.2013 року відомості внесені в ЄРДР
за ч.1 ст. 365 КК України (том 7 а.с. 191).

Постановою від 15.01.2013 року
кримінальне провадження внесене в ЄРДР
відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 365 КК України
закрито за відсутності складу
кримінального провадження ( а.с. 194 том 7)

Постановою старшого прокурора м.
Керчі від 17.01. 2013 року постанова
начальника відділення СВ Керченського
МУ ГУ МВС України в АРК від 15.01.2013 року
скасована та кримінальна справа
направлена для подальшого
розслідування.

23 квітня 2013 року постановою
начальника відділення СВ Керченського
МВ ГУ МВС України в АРК кримінальне
провадження від 11.01.2013 року закрито у
зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. ( п 2
ч 1 ст 284 КПК України)

Таким чином ОСОБА_6 у період з 21.11.2011
року до 23.04.2013 року перебував під
слідством 1 рік 5 місяців 2 дня.

Отже, судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що всього відносно
ОСОБА_6 кримінальне переслідування
тривало 3 роки 10 місяців (2 года 4 місяця
29 днів + 1 рік 5 місяців 2 дні), тобто 46
місяців.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 1
грудня 1994 року "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду" в редакції, яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин, передбачено, що
відповідно до положень цього Закону
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи,
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що внаслідок незаконного
порушення кримінальних справ, відносно
ОСОБА_6 були незаконно застосовані
заходи, якими його права були обмежені:
16.06.2009 року ОСОБА_6 відсторонений від
посади, 06.08.2009 року у ОСОБА_6 вилучені
документи - паспорт, водійське
посвідчення, він перебував у статусі
обвинуваченого з 15.08.2009 року по 23 квітня
2013 року, у період з 12.06.2009 року до 15.06.2009
року та з 21.08.2010 року до 16.12.2010 року
ОСОБА_6 тримався під вартою протягом 128
днів. Під час кримінального
переслідування щодо ОСОБА_6 був
застосований запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд до 26.09.2012
року, з 12.05.2010 року до 21.08 2010 року ОСОБА_6
був оголошений у розшук, в період з
10.09.2010 року на майно ОСОБА_6, а саме -
квартиру АДРЕСА_1, був накладений арешт
і відносно неї було оголошено заборону
щодо розпорядження нею, арешт
скасовано 31.01.2011 року Також у цей час у
належних йому приміщеннях були
проведені обшуки, виїмки.

Суд правильно визначив розмір
втраченого ОСОБА_6 заробітку,
внаслідок його відсторонення від
посади начальника Державної
податкової інспекції м. Керч. у період з
16.06.2009 року по день звільнення за
власним бажанням 16.09.2009 року (а.с.6, 204).
З довідки від 24.09.2013 рокувбачається , що
заробітна плата з 15.06.2009 року до 16.09.2009
року йому не нараховувалася. Таким
чином, за цей період підлягає
відшкодування заробітна плата у сумі
14194 грн. 62 коп (211, 86 грн * 67 дн).

Доводи апеляційних скарг
відповідачів про те, що ОСОБА_6 не була
дотримана процедура звернення з
вимогами про відшкодування шкоди,
встановлені ст.11 Положення про
застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду», колегія
суддів вважає необґрунтованими.

Орган, який приймав рішення про
закриття кримінальної справи, листом
відмовив ОСОБА_6 у визначенні суми для
відшкодування шкоди. Не погоджуючись з
цією відмовою, оскаржуючи її, позивач
звернувся до суду з позовом.
Зобов'язувати ОСОБА_6 в іншому
провадженні оскаржувати відмову
прокурора у визначенні суми шкоди або
бездіяльність у вирішенні цього
питання, є порушенням Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод щодо ефективності способу
правового захисту (а.с.9).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність вимог про
відшкодування майнової шкоди у
розмірі 249 640 грн. Доводами апеляційної
скарги ОСОБА_6 не спростовується
правильність суджень суду, які
відповідають положенням Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду" громадянинові відшкодовуються
(повертаються) у тому числі заробіток
та інші грошові доходи, які він втратив
внаслідок незаконних дій, майно (в тому
числі гроші, грошові вклади і відсотки
по них, цінні папери та відсотки по них,
частка у статутному фонді
господарського товариства, учасником
якого був громадянин, та прибуток, який
він не отримав відповідно до цієї
частки, інші цінності), конфісковане
або звернене в доход держави судом,
вилучене органами дізнання чи
досудового слідства, органами, які
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, а також майно, на яке
накладено арешт.

Статтею 3 зазначеного Закону
передбачено чіткий перелік коштів та
майна, право на відшкодування
(повернення) яких виникає у випадках,
наведених у статті 1 Закону.
Відшкодування витрат, пов'язаних зі
сплатою відсотків, у звязку отримання
грошей за договором позики, згідно з
вимогами наведеної статті не
передбачено.

Що стосується відшкодування
моральної шкоди, то суд правильно
встановив, що застосуванням відносно
ОСОБА_6 незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
обрання міри запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд,
незаконного проведення в ході
розслідування кримінальної справи
обшуку, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) йому безумовно були
спричинени моральні страждання -
протягом тривалого часу ОСОБА_6
відчував страх за своє майбутнє в
очікуванні кримінального покарання і
пов'язаних з цим покаранням позбавлень
за дії, яких не вчиняв, був у стані
відчаю, відчував нервові переживання
внаслідок своєї безпорадності. Тривалі
переживання та знаходження у
стресовому нервово - психічному стані
привели до захворювання ним на
гіпертонічну хворобу, що спонукало
його звертатися за медичною допомогою.
Судом встановлено, що були порушені
нормальні життєві зв'язки, погіршились
стосунки ОСОБА_6 з оточуючими; маючи
вищу освіту і великий досвід роботи в
податкових органах, він був
відсторонений від посади та після
звільнення, протягом всього часу
перебування під слідством і судом був
позбавлений можливості
працевлаштуватися та отримати будь яку
роботу, оскільки з вересня 2009 року у
нього були вилучені документи, які
посвідчують його особистість; у зв'язку
із застосуванням запобіжного заходу у
вигляді арешту, протягом майже 4
місяців перебував під арештом,
тривалий час ОСОБА_6 був обмежений у
свободі пересування внаслідок обрання
міри запобіжного заходу підписку про
невиїзд, не мав можливості вільно
розпоряджатися своїм майном, у зв'язку
із накладеним арештом, ОСОБА_6 зазнавав
приниження, обурення, сором, тривалу
емоційну напругу; зазначена ситуація
була такою, що негативно відобразилася
на його діловій репутації та суттєво
знизила авторитет серед спів
службовців, родичів иа знайомих,
створювала негативну психологічну
установку відносно нього, як нечесного
громадяніна, принижувала честь і
гідність, ділову репутацію, сприяла
зниженню авторитету, поваги, довіри та
докорінно змінила нормальний образ
душевного стану, призвела до душевних
страждань, до життя в стані хронічного
стресу, негативно відобразилась на
характері його взаємовідносин з
оточуючими людьми; суттєво вплинула на
мікроклімат в його родині.

Досліджені судом докази свідчать
про завдання моральної шкоди позивачу.

Отже, за правилами ст. 3 п. 5 Закону у
позивача виникло право на
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 4 Закону
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду", розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Враховуючи наведене, колегія
суддів, приймаючи до уваги фактичні
обставини та надані докази, враховуючи
характер та обсяг тих душевних
страждань, які пережив позивач, вважає,
що рішення суду в частині визначення
розміру моральної шкоди необхідно
змінити. Сума, яка підлягає стягненню з
відшкодування моральної шкоди,
підлягає зменшенню до 60 000грн.

Що стосується позовних вимог про
відшкодування втраченого заробітку, то
суд першої інстанції правильно
визначив характер спірних відносин між
сторонами, вірно застосував норми
матеріального права, що їх регулюють,
всебічно, повно й об'єктивно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
всебічно дослідив матеріали справи,
надав їм належну оцінку, ухвалив
рішення в цій частині з дотриманням
норм процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
визначеною сумою матеріальної шкоди.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право змінити рішення.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 313, 314, 316,
317 Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилити.

Апеляційні скарги Державної
Казначейської Служби України,
Прокуратури АР Крим задовольнити
частково.

Рішення Євпаторійського міського
суду АР Крим від 16 жовтня 2013 року
змінити в частині стягнення моральної
шкоди, зменшивши її розмір до 60000грн.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді

Підлісна І.А. Белинчук
Т.Г. Ісаєв Г.А.