У х в а л а

3 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,Касьяна
О.П., Коротуна В.М.,розглянувши у
судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про визнання права користування
квартирою,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулися до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про
визнання права користування квартирою.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня
2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

20 листопада 2013 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ позивачам відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі за їх
касаційною скаргою на рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду на підставі п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України.

27 грудня 2013 року ОСОБА_6 подав заяву про
перегляд зазначеної ухвали з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року у справі про
виселення, якою рішення апеляційного
суду про відмову у задоволенні позову
залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 грудня 2013 року у справі про
виселення без надання іншого житлового
приміщення, якою судові рішення судів
попередніх інстанцій скасовані, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року у справі про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
якою рішення апеляційного суду
скасовано, а рішення суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову залишено в силі.

В обґрунтування заяви позивач
посилається на ті обставини, що судами
касаційної інстанції при вирішенні
подібних спорів неоднаково
застосована ст. ст. 116 та 157 Житлового
Кодексу України, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції, про перегляд якої подана
заява, вбачається, що вона постановлена
у спорі з приводу визнання права
користування квартирою, тоді як зі
змісту інших ухвал суду касаційної
інстанції, на які посилається заявник,
вбачається, що вони постановлені у
спорах з приводу виселення та визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
отже предмет спору, а відтак і підстави
позовів, зміст позовних вимог та інші
обставини є різними і правовідносини,
що виникли між сторонами не є
подібними.

Крім того, посилання заявника на ухвалу
суду касаційної інстанції від 4
грудня 2013 року, як на приклад
неоднакового застосування судом ст. ст.
116, 157 ЖК України у подібних
правовідносинах, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, є безпідставним, оскільки при
направленні справ судом касаційної
інстанції на новий розгляд спір по суті
не вирішується, а рішення приймається
на підставі норм процесуального права
і норми матеріального права при цьому
не застосовуються.

Отже, колегія суддів дійшла висновку
про те, що наведені заявником доводи не
містять ознаки, які згідно з вимогами
статті 355 ЦПК України є підставою для
перегляду судових рішень суду
касаційної інстанції, а тому у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити.

Керуючись ст.ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_7,
ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання
права користування квартирою, за
заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 листопада 2013 року -
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:О.О. Дьоміна М.В.
Дем'яносов О.П. Касьян О.В. Кафідова
В.М. Коротун