Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/72/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Замша О.В.
Доповідач Франко В. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного
суду Кіровоградської області у
складі:

Головуючої судді : Франко В.А.,

суддів : Черненко В.В., Кіселик С.А.

за участю секретаря Задирака
Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 25 жовтня
2013року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та
піклування Бобринецької районної
державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини та
стягнення аліментів та зустрічний
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
орган опіки та піклування Бобринецької
районної державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини та
стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_4 про визначення місця
проживання малолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним за місцем його
проживання та стягнення аліментів з
відповідача на його користь.

В обґрунтуванні позову зазначив, що
відповідачем перебував у
зареєстрованому шлюбі з 15.04.2011 року по
30.07.2013 року. За час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в
них народилася донька ОСОБА_6.

З лютого з відповідачкою стали
проживати окремо, дитина з цього часу
проживає з ним, відповідач декілька
разів приходила побачитися з донькою,
проте належного материнського
піклування, догляду та виховання не
приділяє. Отримує державні кошти на
утримання дитини, проте використовує
їх на власні потреби, дитину не
забезпечує.

Вважає, що він може надати дитині
більшої уваги та піклування ніж мати, а
тому в судовому порядку просить
визначити місце проживання дитини за
місцем свого проживання, а також
стягнути аліменти з відповідача на
свою користь на утримання дочки, розмір
яких визначив у частці від заробітку
(доходу) відповідача.

ОСОБА_4 звернулася з зустрічним
позовом до ОСОБА_3, пред'являючи
аналогічні позовні вимоги,
обґрунтовувала їх тим, що з
позивачем була усна домовленість після
розірвання шлюбу, що дитина буде
проживати саме з нею, однак позивач
забрав доньку до себе і з лютого 2013 року
по теперішній час чинить їй перешкоди у
спілкуванні з дитиною. У неї є всі
належні умови для виховання дитини,
тому вважає, що донька повинна
проживати саме з нею, а відповідач має
сплачувати аліменти на її утримання.

Ухвалою суду від 26 вересня 2013 року
залучено до участі у справі було
залучено орган опіки та піклування
Бобринецькою районної державної
адміністрації, як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору.

Рішенням Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 25
жовтня 2013року позовну заяву ОСОБА_3
задоволено.

Визначено місцем проживання
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання
батька ОСОБА_3 в АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки
розміру всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 04.09.2013 року до досягнення
ОСОБА_5 повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_6.

Вирішено питання із судовими
витратами.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визначення місця проживання
дитини та стягнення аліментів -
відмовлено повністю.

Зазначено, що рішення в частині
стягнення аліментів в межах
місячного платежу підлягає негайному
виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду по справі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права.

Вважає, що рішення суду першої
інстанції незаконне та необгрунтоване,
висновки суду не відповідають
обставинам по справі, зокрема вказує на
те, що суд проігнорував вимоги принципу
6 Декларації прав дитини від 20
листопада 1959 року.

Зазначила, що суд не врахував, що
дворічній донці потрібна мати, як ніхто
інший. Не надав суд значення і тому, що
позивач ніде не працює та не має
доходів вже доволі значний час, Ніякими
компрометуючими даними відносно неї
суд не володіє. Вона навчається,
характеризується з позитивного боку.
Позивач фактично забрав у неї дитину і
не став пускати до неї. Позивач
переслідує тільки одну ціль - не
сплачувати аліменти.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_4 та її представник
адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи
апеляційної скарги та зазначили, що
колишній чоловік чинить ОСОБА_4
перешкоди в зустрічі з дитиною,
постійно пригнічує її, коли вона
звертається до нього з проханням про
зустріч з донькою. З цього приводу вона
з верталась до органу опіки та
піклування та в міліцію, де їй
запропонували звернутись до суду.

ОСОБА_3 заперечив проти доводів
апеляційної скарги, наголошуючи на те,
що колишня дружина не виявляє бажаня
спілкуватись з дочкою.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися для
участі у розгляді справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах,
встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_4 підлягає задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3 та відмову в задоволенні
позову ОСОБА_4 про визначення місця
проживання дитини та стягнення
аліментів суд першої інстанції виходив
із того, що з лютого 2013 року дитина
проживає з позивачем, який здійснює за
нею догляд, займається вихованням та
піклується про здоров'я. Відповідач,
маючи рівні права на дитину як мати, не
довела жодним доказом те, що позивач
насильно забрав від неї дитину,
перешкоджав зустрічам з дитиною.

Жодних дій по поверненню дитини до
звернення позивача з позовом до суду
відповідач не вчиняла. Звернень до
органу опіки та піклування,
правоохоронних органів, суду про
визначення місця проживання дитини,
усунення перешкод у побаченні з
дитиною тощо відповідачем не
здійснювалося.

Жодним доказом відповідача не доведено
участь її у матеріальному забезпеченні
дитини, намаганні відновити
психологічний зв'язок з дитиною як
матері. Одноразові побачення з дитиною,
купування цукерок та печива не може
бути визнано тією достатньою турботою
та піклуванням матері щодо
неповнолітньої дитини.

Проте погодитись із такими висновками
суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст.161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Як видно з матеріалів справи і це
встановлено судом, батьками ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Як видно з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів, ОСОБА_3-
ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_4- ІНФОРМАЦІЯ_5
(а.с.5,105-106).

Шлюб сторонами було зареєстровано 15
квітня 2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась
донька ОСОБА_6. Рішенням суду від 16
липня 2013 року шлюб між сторонами було
розірвано. (а.с. 7,8 ).

Встановлено, що ОСОБА_4 отримує
соціальну допомогу на дитину.

Після розлучення сторони проживають
окремо, дитина з лютого 2013 року
проживає з батьком ОСОБА_3

Після припинення шлюбних стосунків
ОСОБА_4 проживає разом з батьками в
будинку з п'яти кімнат. Самостійного
заробітку вона не має, навчається в
Бобринецькому технікумі на 4 курсі. По
місцю навчання характеризується
позитивно, будь яких нарікань з боку
органів влади та місцевого
самоврядування не має. Згідно акту
обстеження умов проживання ОСОБА_4за
місцем її проживання створені належні
умови для проживання дитини у вигляді
належно облаштованої окремої дитячої
кімнати та зазначено, що стосунки з
колишнім чоловіком- батьком дитини,
складні. (а.с.49,50, 85).

Встановлено, що ОСОБА_4 зверталась у
Бобринецький районний відділ УМВС
України в Кіровоградській області з
приводу утримання дитини ОСОБА_3 а
також в орган опіки та піклування про
доцільність проживання дитини з нею
(а.с.83,117,118).

Зазначене спростовує висновки суду про
те, що жодних дій по поверненню дитини
до звернення позивача з позовом до суду
відповідач не вчиняла. Звернень до
органу опіки та піклування,
правоохоронних органів, суду про
визначення місця проживання дитини,
усунення перешкод у побаченні з
дитиною тощо нею не здійснювалося.

Не відповідають фактичним обставинам
справи і припущення суду про те, що
ОСОБА_4 з дитиною належно не
спілкується без поважних причин та не
виявляла проявів бажання до такого
спілкування що дало суду підстави
ставити під сумнів бажання ОСОБА_4
виховувати дитину особисто.

З матеріалів справи вбачається, що
висновок суду про те, що ОСОБА_4 давно
дитині не приділяє уваги та не
спілкується з нею зроблені лише зі слів
ОСОБА_3, що відображено в акті
обстеження умов проживання та висновку
органу опіки та піклування (а.с.83,84).

Таким чином, вирішуючи спір, суд, як і
орган опіки та піклування, фактично
виходив лише з того, що за словами
батька дитини - ОСОБА_3, він більш
відповідально ставиться до виконання
своїх батьківських обов'язків, має
позитивну характеристику та належні
умови для забезпечення потреб
малолітньої доньки. При цьому, суд не
виконав вимогу ст. 19 СК України та ст. 212
ЦПК України про перевірку висновку
органу опіки та піклування на предмет
обґрунтованості й повноти.

Згідно з "Декларацією про загальні
засади державної політики України
стосовно сім'ї та жінок", схваленої
Постановою Верховної Ради України від
06 березня 1999 року, держава захищає
материнство та дитинство і визнає
пріоритетність інтересів матері та
дитини в суспільстві та забезпечує
неухильне додержання законодавства
України та норм міжнародного права
стосовно сім'ї та жінок.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини , бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Під час судового розгляду в
апеляційному суді не встановлено
будь-яких виняткових обставин, які б
переконали суд у тому, що дитину
необхідно залишити з батьком.

Таким чином, дослідивши всі докази в їх
сукупності, колегія суддів виходячи з
віку та статі дитини, принципу 6
Декларації прав дитини вважає, що
проживання дитини з матір'ю
забезпечить їй більш повний нормальний
фізичний і духовний розвиток, тому
місце проживання дитини слід визначити
разом з матір"ю.

Зважаючи на те, що обставини справи
встановлені судом повно, але допущені
помилки в оцінці доказів та
застосуванні норм матеріального права,
рішення суду підлягає скасуванню з
підстав визначених п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 3-тя особа орган опіки
та піклування Бобринецькою районної
державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини та
стягнення аліментів та задоволення
зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
3-тя особа орган опіки та піклування
Бобринецькою районної державної
адміністрації про визначення місця
проживання дитини та стягнення
аліментів

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1ст. 307,п. 3,4 ч.1
ст.309,313,314,316 ЦПК України, колегія
суддів,-

В И РІ Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 25 жовтня
2013року- скасувати та ухвалити нове
рішення. Зустрічний позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визначення місця проживання
дитин и та стягнення аліментів
задовольнити.

Визначити місцем проживання
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання
матері ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2.

Стягувати з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4
уродженця м. Бобринець Кіровоградської
області який проживає в АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_4 аліменти на утримання
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частки розміру всіх видів
заробітку (доходу), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
3.10.2013 року до досягнення ОСОБА_5
повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
понесені судові витрати 114 грн. 71 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визначення місця проживання
дитини та стягнення аліментів -
відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: