Справа №705/6600/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області

в складі: головуючої-судді
Гудзенко В.Л.

при секретарі
Музичук Л.В.

за участю представника
позивача ОСОБА_2

представників відповідача
Белак Р.В., Цуркан В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Умані
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
виконавчого комітету Уманської
міської ради про визнання права
користування житловим приміщенням, -

в с т а н
о в и в :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до
виконавчого комітету Уманської
міської ради про визнання права
користування житловим приміщенням.

Зазначає, що його бабуся ОСОБА_6
являлася матір'ю його батька ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. 05 березня
1982 року його бабуся вийшла заміж за
ОСОБА_8, який на той час мав сина від
попереднього шлюбу ОСОБА_9. ОСОБА_8
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а його син
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

ОСОБА_8 згідно ордера №42, виданого
виконавчим комітетом Уманської
міської Ради депутатів трудящих, 28
січня 1977 року отримав квартиру АДРЕСА_1.
В даній квартирі він проживав до смерті
разом з його бабусею ОСОБА_6 та своїм
сином ОСОБА_9 Після смерті ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 бабуся залишилася проживати в
квартирі одна, оскільки крім неї
спадкоємців не залишилося. Через
зловживання спиртними напоями ОСОБА_9
та неможливістю через це доглядати за
бабусею, її поганим станом,
прогресуючими хворобами, з 2007 року він,
як її онук став проживати разом з нею
однією сім'єю. Вони вели спільне
господарство, разом приводили в
належний порядок житло, разом
харчувалися, витрачали кошти з її
пенсії та кошти які він заробляв. Тобто
п'ять років вони разом жили з бабусею і
після її смерті він проживає в даній
квартирі по даний час. Про приватизацію
даної квартири вони не подбали, бабуся
говорила йому, що він буде проживати і
після її смерті в квартирі, так як
доглядав її. Факт його проживання у
вказаній квартирі підтверджується
актом складеним працівником РЕУ №1 м.
Умань.

В даний час від КП « ВЖ РЕУ №1 » йому
надійшов лист - вимога про звільнення
вказаної квартири, в якій він проживав
з бабусею, а тому і виникла
необхідність визнання за ним права
користування житловим приміщенням для
звернення до Уманського
міськвиконкому для переведення
особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1
на його ім'я.

У 2012 році він звертався до Уманського
міськрайонного суду з заявою в якій
просив суд визнати факт його
проживання разом однією сім'єю з
бабусею ОСОБА_6 до її смерті в АДРЕСА_1,
однак суд своїм рішенням встановив
факт проживання разом його та бабусі,
але не вказав в рішенні двох слів «
однією сім'єю », що стало причиною для
відмови йому житловим відділом
Уманської міської Ради в переведенні
на нього особового рахунку на вказану
вище квартиру.

Просить визнати за ним право
користування житловим приміщенням, а
саме квартирою АДРЕСА_1

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав, просив задоволити та
доповнив, що він проживав в квартирі в
одній кімнаті разом з бабою, так як в
іншій кімнаті проживав квартирант
ОСОБА_13. Чи отримувала баба субсидію
йому не відомо. Вона була астматичкою,
важила більше ста кілограм, їй було
важко рухатися, тому він сам ходив за
продуктами, забезпечував її ліками.

Представник відповідача Белак Р.В. в
судовому засіданні позов не визнала та
пояснила, що квартира, яка є предметом
розгляду належить до державного
житлового фонду та перебуває на
балансі КП « ВЖ РЕУ №1 ». Коли позивач
звернувся до неї, вона пояснила йому
всю процедуру, дала перелік
документів, які необхідно зібрати,
проте коли він приніс рішення суду про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, виявилось, що в резолютивній
частині рішення були відсутні слова «
однією сім'єю», що не дало підстави для
переведення особового рахунку на
квартиру на позивача. Факт спільного
проживання, який намагається довести
ОСОБА_5 застосовується для визнання
юридичного факту проживання однією
сім'єю із власником житла, який помер,
не менш як 5 років до часу відкриття
спадщини з метою вступу у спадщину, а в
даному випадку йде мова про державний
житловий фонд і мають застосовуватись
відповідні статті ЖК України. Згідно
ст.64 та ст.106 ЖК України зміна договору
найму на житло здійснюється за заявою
повнолітніх членів сім'ї наймача. В
даному випадку мається на увазі тих
осіб, які постійно проживають з
наймачем, є членами його сім'ї, ведуть з
ним спільне господарство та
зареєстровані за даною адресою на
момент вирішення питання про зміну
договору найму, а в даному випадку всі
ці підстави відсутні. Відповідно до
Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року
« Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України », також
вказано, що вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням та
визнання членом сім'ї наймача осіб, які
вселились до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це в даному
випадку наймача, чи зареєстровані вони
в даному житловому приміщенні, чи було
це приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство. Крім того ОСОБА_7
з бабою постійно не проживав, так як
їздив на заробітки. Просить відмовити
ОСОБА_5 у задоволенні заявлених
позовних вимогах.

Представник відповідача Цуркан В.М. в
судовому засіданні позов не визнав та
пояснив, що відповідно до Постанови
Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року « Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України », також вказано, що вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням та визнання членом сім'ї
наймача осіб, які вселились до наймача,
суд повинен з'ясувати, чи дотриманий
встановлений порядок при їх вселенні,
зокрема: чи була письмова згода на це в
даному випадку наймача, чи
зареєстровані вони в даному житловому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство.
Позивачем було навмисно загублено
паспорт, щоб встановити обманним
шляхом реєстрацію в АДРЕСА_1, оскільки
при житті не було згоди ОСОБА_6 на
прописку позивача в квартирі.
Квартира не була до даного часу
приватизована, так як з померлою
ОСОБА_6 ніхто не проживав, і ніхто не
займався цим питанням. Те, що ОСОБА_6
проживала одна свідчить отримана нею
субсидія. Позивач не має права на цю
квартирую, тому просить в позові
відмовити.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_5 знає з народження.
Вона проживала в квартирі 44 по
сусідству, шість років назад виїхала,
але часто ходила до них в гості, так як
були сусідами та говорили про все по
телефону. ОСОБА_5 жив з бабкою ОСОБА_6 з
народження, і в школу ходив від неї.
Жили вони бідно, коли ОСОБА_5 підріс, то
на базарі возив тачки, заробляв якісь
гроші. Коли помер дід, він поміг ховати,
бабку теж він ховав, хреста поставив.
Він з бабкою спав в одній кімнаті, а в
іншу кімнату бабка брала квартирантів.
Квартирант ОСОБА_13 жив у них років 3, і
то не постійно, наїздами, насилу його
виселили, він бабку навіть обікрав.
ОСОБА_5 з бабкою вели спільне
господарство, бабка важила за 140 кг,
ходити не могла, був тиск, то почка
заболить, він її доглядав, бігав по
аптеках, магазинах. Продукти вони
купували разом, їсти готовили теж
разом. Бабка отримувала субсидію, вона
була донором. ОСОБА_5 в квартирі не
приписувала, щоб менше платити за
квартиру. ОСОБА_6 не встигла
приватизувати квартиру, бо вона була у
відділі і взяла документи на
приватизацію. ОСОБА_5 іноді виїжджав за
кордон на один чи півтора місяців, але
на момент смерті бабусі ОСОБА_5
проживав в квартирі. Може
стверджувати, що вони проживали однією
сім'єю.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснила, що в будинку проживає з 1986
року, з ОСОБА_6 знайомі з 1960 року. Коли
ОСОБА_5 був маленький, то бабуся йому
часто шила і вони приходили до неї, так
як вона була швачкою. На очах, в них в
дворі ОСОБА_5 виріс. Маленьким жив
завжди коло бабусі, вона його дуже
любила. З 2007 року ОСОБА_5 постійно живе в
цій квартирі, їздив іноді до мами в
гості. Вони їли разом, коли він був
маленький спав біля бабушки, а коли
виріс поставили йому ліжко. В іншій
кімнаті жив квартирант. Тоді ОСОБА_5
пішов на роботу і за спільні кошти
почали міняти вікна. В них були хороші
відносини, бабка його хвалила, що він
їсти готовить. Говорили, що ОСОБА_6
отримувала субсидію, а чи знав про це
ОСОБА_5 їй не відомо. Її квартира
знаходиться в іншому під'їзді на 2-му
поверсі, а ОСОБА_6 жили на п'ятому
поверсі. Часто сиділи в дворі за
столиком і ОСОБА_6 про все розповідала.
Коли ОСОБА_6 померла, то в моргу
здається була 3 дні, бо треба було
приготовитися до похорону. В лікарні
бабушка лежала дев'ять днів, а тоді
вмерла. ОСОБА_5 приїхав за 2-3 дні до
смерті баби, де він був не знає. Він
забирав бабу з моргу, хоронив її. ОСОБА_5
вона не хотіла прописувати в квартирі,
так як дорого було платити за квартиру.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
пояснила, що проживає в квартирі №54 на
п'ятому поверсі в сусідньому під'їзді.
Батьки позивача і дєдушка з бабушкою
разом заселилися в цей будинок. Ходили
один до одного в гості. ОСОБА_5 спав з
бабою в одній кімнаті, а в іншій кімнаті
десь два з половиною роки жив
квартирант, то приїде, то поїде, він
вчився. Бабуся не вспіла ОСОБА_5
приписати, бо не думала, що так швидко
помре. Вона 30 років була донором,
здавала кров. Останнім часом вона
погано ходила, була повною, то ОСОБА_5
ходив по ліки, продукти, харчувалися
вони разом. Чим хворіла не знає, знає, що
був тиск, серце турбувало. Вона
отримувала субсидію. Ще за життя
бабушки вони купляли обої, клеїли
разом, а коли баба померла, то ОСОБА_5
зробив хороший ремонт, коли вікна
мінялися не пам'ятає. ОСОБА_6 померла в
лікарні, де була вісім днів, а на
дев'ятий померла. ОСОБА_5 приїхав, коли
баба була в лікарні, де він був чи в
Києві, чи десь інакше вона не знає. Баба
його не прописала, бо не думала вмирати.
На день її смерті ОСОБА_5 був в Умані, а
чи був він в Умані, як її забирала
швидка вона не знає. ОСОБА_5 їздив до
мами на місяць, два, а так постійно живе
в цій квартирі. Він організував
похорони баби.

Судом встановлено, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 являється онуком ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4 від 16 серпня 2011 року.

ОСОБА_6 була дружиною ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження, серії НОМЕР_1 від 05 березня
1982 року.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 02 червня 2003 року, а
його син ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть серії НОМЕР_3 від 14 серпня 2008
року.

Ще за життя ОСОБА_8 виконавчим
комітетом Уманської міської Ради 28
січня 1977 року був виданий ордер №42 на
право зайняття двох кімнат загальною
площею 28,26 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.
Ордер видано на підставі рішення
виконкому Уманської міської Ради від 27
січня 1977 року №38.

Згідно акту від 22 жовтня 2013 року
АДРЕСА_1 проживає внук, ОСОБА_5, 1990 року
народження, покійної ОСОБА_6, зі слів
сусідів з березня 2007 року по дійсний
час.

Згідно довідки КП « ВЖ РЕУ 1» від 23.08.2011
року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року
по день смерті проживала і була
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

Згідно копії втраченого паспорта
ОСОБА_5 вбачається, що він 20.03.2007 року
зареєстрований в АДРЕСА_1.

Згідно копії паспорта ОСОБА_5, який йому
виданий після втрати попереднього
паспорта він зареєстрований 21.11.2012
року в АДРЕСА_2.

Згідно поквартирної картки на квартиру
АДРЕСА_1 квартиронаймачем був ОСОБА_8,
після його смерті квартиронаймачем
стала ОСОБА_6, згідно рішення №330 від
26.06.2003 року. В даній квартирі були
зареєстровані: наймач ОСОБА_8, син
ОСОБА_9, дружина ( наймач ) ОСОБА_6,

невістка ОСОБА_20, онучка ОСОБА_21,
ОСОБА_7, які на даний час виписані.

Згідно довідок РЕУ 1 про склад сім'ї та
розмір платежів за житлово - комунальні
послуги вбачається, що ОСОБА_6
проживала одна, в зв'язку з чим
отримувала субсидію.

Згідно копії листа № 293 від 21.11.2013 року
Уманського виробничого відділку КП «
Черкаське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації » за ОСОБА_5
станом на 01.01.2013 року зареєстровано
частину спільної сумісної власності у
6/25 частинах житлового будинку АДРЕСА_2,
частка не визначена.

Згідно рішення Уманського
міськрайонного суду від 23 травня 2012
року встановлено факт, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_5, проживав з своєю бабусею
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Умані, з березня
місяця 2007 року по теперішній час в
квартирі АДРЕСА_1.

Згідно довідки виданої ОСОБА_5 салоном
ритуальних послуг « Скорбота »,
останній оплатив готівкою вартість
ритуальних послуг по похованню ОСОБА_6
15.08.2011 року, що в сумі складає чотири
тисячі сімсот вісімдесят п'ять гривень.

Згідно вимоги начальника КП « ВЖ РЕУ №1
» від 22 жовтня 2013 року ОСОБА_5 необхідно
в 10-ти денний термін з моменту вручення
попередження, звільнити жиле
приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

Вислухавши в судовому засіданні
позивача, представника позивача,
представників відповідачів, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного та громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму житлового
приміщення. Договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер, що було дотримано при вселенні
квартиронаймача ОСОБА_8, після смерті
якого квартиронаймачем стала його
дружина ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються на рівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. У такому випадку особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно ч.2 ст.824 ЦК України у разі смерті
наймача або вибуття його з житла
наймачами можуть стати усі інші
повнолітні особи, які постійно
проживали з колишнім наймачем, або, за
погодженням з наймодавцем, одна або
кілька із цих осіб.

ОСОБА_6, як наймач мала право вселити в
займану нею квартиру свого онука
ОСОБА_5, інших членів сім'ї, які б мали
дати письмову згоду на таке вселення,
не було.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи з позивачем було фактично
укладено договір найму, адже за
квартиру АДРЕСА_1 ним проводилася
оплата за період 2011 - 2013р.р.: квартплати
до РЕУ №1, опалення до
Уманьтеплокомуненерго, вивіз ТПВ, воду
до КП « Уманьтепловодоканал »,
електроенергію до ПАТ «
Черкасиобленерго », газ до ВАТ «
Уманьгаз ».

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Держава створює
умови, за яких кожний громадянин матиме
змогу побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону. Ніхто не
може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно з Постановою Верховного Суду
України від 11 липня 2012 року № 6-60цс12 "…у
осіб, які вселилися до наймача,
виникають усі права й обов'язки за
договором найму жилого приміщення,
якщо особи постійно проживали разом із
наймачем і вели з ним спільне
господарство та були визнані членами
сім'ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК ).

Також, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України у даній постанові також
зазначає, що під час вирішення спору
про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, крім
обставин щодо реєстрації цих осіб у
спірному приміщенні, дотримання
встановленого порядку при їх вселенні
та наявності згоди на це всіх членів
сім'ї наймача та обумовлення угодою між
указаними особами, наймачем і членами
сім'ї, що проживають з ним, певний
порядок користування жилим
приміщенням, й інші обставини справи,
що мають значення для справи, а саме: чи
було це приміщення постійним місцем
проживання цих осіб, чи вели вони з
наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання.

Так, як встановлено в судовому
засіданні позивач ОСОБА_5 вселився в
квартиру АДРЕСА_1 з дозволу наймача
ОСОБА_6, згоди на це всіх членів сім'ї
наймача не має, та й не може бути, адже
їх немає. При вселенні між наймачем та
позивачем не було іншої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням. Крім того, ОСОБА_5 не був
посторонньою особою, так як являвся
онуком ОСОБА_6 Щодо реєстрації позивача
у вказаній квартирі, то суд докази
позивача оцінює критично, адже ним
надано копію паспорта з відміткою про
реєстрацію у вказаній квартирі, так як
сам паспорт був втрачений, однак як
вбачається з по квартирної картки
позивач в даній квартирі
зареєстрований не був, крім того свідки
в судовому засіданні пояснили, що
ОСОБА_6 не реєструвала його, щоб менше
платити за квартиру. Щодо того, чи була
квартира АДРЕСА_1 постійним місцем
проживання позивача, чи вів він з
наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, суд
виходить з того, що даний факт
підтверджується рішенням Уманського
міськрайонного суду від 23 травня 2012
року про те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5,
проживав з своєю бабусею ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4
року в м. Умані, з березня місяця 2007 року
по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 та
показами свідків, які пояснили, що
позивач з дитинства ходив в школу від
бабусі, так як остання його дуже любила,
він виріс в їхньому дворі, а з 2007 року
постійно став проживати з бабусею, в
квартирі вони разом проводили ремонт,
купували харчі, варили їсти, спали в
одній кімнаті, так як домовилися в іншу
кімнату поселити квартиранта, тобто
вели спільне господарство та жили як
одна сім'я.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України в постанові №9 від 1
листопада 1996 року « Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя » при розгляді спорів про
право користування жилим приміщенням
необхідно брати до уваги, що ст.33
Конституції гарантує кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання. Це означає, що наявність
чи відсутність прописки самі по собі
не можуть бути підставою для визнання
права користування жилим приміщенням
за особою, яка там проживала чи
вселилась туди як член сім'ї наймача
(власника) приміщення, або ж для відмови
їй у цьому.

Як вбачається, що позивач проживаючи в
АДРЕСА_1, добросовісно дотримується ч. 1
ст. 10 ЖК України, відповідно до якої
дбайливо ставиться до квартири, в якій
проживає, провів у ній ремонт,
використовує жиле приміщення
відповідно до його призначення,
додержується правил користування
жилим приміщенням, вчасно оплачує
комунальні послуги.

Таким, чином враховуючи те, що позивач
вселився в житлове приміщення не
самоправно, а за згодою,
квартиронаймача ОСОБА_6, проживав з нею
однією сім'єю, вели спільне
господарство, з 2007 року користується
цим приміщенням, як постійним місцем
проживання, а житловий орган фактично
вступив з ним в договірні відносини,
так як він сплачує квартирну плату та
інші комунальні послуги, суд вважає за
необхідне визнати його право
користування житловим приміщенням .

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 47 Конституції України, ст. 824 ЦК
України, ст.ст. 10, 61, 64, 65 ЖК України,
керуючись Постановою Верховного Суду
України від 11 липня 2012 року № 6-60цс12,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №9 від 1 листопада 1996 року « Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя », ст.ст. 3,10, 11, 60,
61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш
и в :

Позов ОСОБА_5 задоволити.

Визнати за ОСОБА_5 право користування
житловим приміщенням, а саме квартирою
АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня його оголошення.

Суддя:
В. Л. Гудзенко