Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/2288/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Комісарчук
Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського
М.І., Шевчук А.М.,

при секретарі судового засідання:
Капустинській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до управління
Держземагенства у Житомирському
районі Житомирської області,
Житомирської міської ради,
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області, треті особи -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про скасування державних актів
на право власності на земельну ділянку,
встановлення меж земельної ділянки в
натурі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 19 грудня 2013 року , -

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом. Після уточнення
позовних вимог просив скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 428268,
виданий 30.08.2005 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
оскільки зазначений в ньому план меж
земельної ділянки зроблений з
порушенням меж земельної ділянки
суміжних співвласників -ОСОБА_4.

Також просив зобов'язати управління
Держземагенства в Житомирському
районі Житомирської області
встановити межі наданої йому земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в натурі, закріпивши
їх межовими знаками, відповідно до
плану та зовнішніх меж цієї ділянки,
зазначених в державному акті на право
приватної власності на землю, виданому
25.03.1998 року № 3465.

В обґрунтування позову зазначав, що
відповідно до висновку
земельно-технічної експертизи
встановлено, що розмір і конфігурація
земельних ділянок суміжних
співвласників - ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не
відповідають розміру і конфігурації,
зазначеним в державних актах на право
власності на землю. Оскільки їхня
земельна ділянка була передана у
власність раніше, ніж земельна ділянка
подружжя ОСОБА_3, то вони мають
пріоритетне право на приведення їх
земельної ділянки у відповідність з
технічною документацією, а тому
підлягає скасуванню державний акт,
виданий на ім'я ОСОБА_3.

Також посилався на те, що оскільки
накладення земельних ділянок сталось з
вини Житомирського міського відділу
земельних ресурсів, правонаступник -
управління Держземагенства в
Житомирському районі Житомирської
області, тому вимоги про встановлення
меж його земельної ділянки в натурі
заявлені до даного відповідача та
підлягають виконанню саме ним.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 19 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове по суті позовних вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції не
взяв до уваги висновок судової
експертизи та не врахував матеріали
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж його земельної
ділянки.

Також судом не були застосовані до
спірних правовідносин положення
нормативних актів, які діяли на момент
приватизації ним присадибної ділянки,
зокрема Земельного кодексу 1990 року (в
редакції 1992 року) та Інструкції,
затвердженої Наказом Держкомзему
України № 28 від 15.04.1993 року.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно з частинами першою, другою
статті 116 Земельного Кодексу України (в
редакції чинній на момент видачі
спірного державного акта - 2005 р.)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом; набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Частинами 1, 2 статті 125 ЗК України
встановлено, що право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності та право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Статтею 126 цього ж Кодексу передбачено,
що право власності на земельну ділянку
і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами.

Зі змісту ч.ч. 6-10 ст. 118 ЗК України (в
редакції станом на 2005 рік) вбачається,
що громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності, в тому числі
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських
будівель і споруд, подають заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки, в якій зазначаються
бажані розміри та мета її використання.
Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної
ділянки розробляється за
замовленням громадян організаціями,
які мають відповідні дозволи
(ліцензії) на виконання цих видів
робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної
ділянки погоджується з органом по
земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або
органу місцевого самоврядування.
Районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у місячний строк розглядає
проект відведення та приймає
рішення про передачу земельної
ділянки у власність.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали
у приватну власність земельну ділянку
на підставі рішення органу місцевого
самоврядування, відповідно до якого
було затверджено технічну
документацію щодо відведення даної
земельної ділянки.

За змістом ст.152 ЗК України - захист прав
громадян на земельні ділянки
здійснюється шляхом визнання
недійсним рішень органів виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування.

Оскільки рішення сесії Житомирської
міської ради від 28.04.2005 року № 520, згідно
з яким було передано у приватну
власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну
ділянку є чинним, ніким не скасовано, а
позивач таку вимогу не заявляв, то
підстави для скасування державного
акту серії ЯА № 428268, яким лише
посвідчується право власності на
земельну ділянку, відсутні.

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивач ОСОБА_1 оскаржуючи
державний акт, яким посвідчено право
власності на земельну ділянку ОСОБА_2
та ОСОБА_3, позовних вимог до
зазначених осіб не заявляв.

Відтак, суд першої інстанції
обгрунтовано відмовив у задоволенні
позову в цій частині.

Є обгрунтованою і відмова суду у
задоволенні позову в частині
покладення зобов'язання на управління
Держземагенства в Житомирському
районі Житомирської області
встановити межі наданої позивачу
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в натурі,
оскільки, як правильно вважав суд,
розробка документації із землеустрою і
встановлення на місцевості меж
земельної ділянки в натурі не входить
до повноважень управління. (
Повноваження визначені в Положенні про
управління Держземагенства у
Житомирському районі Житомирської
області, затвердженого наказом
Держземагенства України від 05.09.2012 року
№ 416).

З огляду на наведене колегія суддів
визнає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом
норм матеріального права і
порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційних скарг
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 19 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: