Єдиний унікальний номер 227/7310/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1986/2014
Головуючий у І інстанції Лаврушин
О.М.Єдиний унікальний номер 227/7310/13-ц
Номер провадження 22ц/775/1986/2014Категорія
32Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 рокум. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Маширо О.П.,

суддів Баркова В.М.,

Зайцевої С.А.,

при секретарі Сачко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» на рішення
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 16 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до товариства
з обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» про відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» про відшкодування
моральної шкоди. Посилався на те, що з
1972 року по 2013 року працював у вугільній
промисловості. 18 жовтня 2013 року його
було звільнено з роботи з ПСП
«Шахтоуправління «Добропільське» за
станом здоров'я на підставі ст. 40 КЗпП
України. Підставою звільнення став акт
розслідування професійного
захворювання П-4 № 29 від 14 листопада 2013
року відповідно до якого у нього
виявлене професійне захворювання:
хронічна двостороння сенсоневральна
туговухість з легким ступенем зниження
слуху 2 ступеня. В зв'язку з цим згідно
довідки огляду у МСЕК від 10 грудня 2013
року йому вперше безстроково
встановлено втрату 15 % професійної
працездатності. Вважав, що в зв'язку із
втратою працездатності йому заподіяно
моральну шкоду яку він оцінив в 10 000 грн.
та просив стягнути з відповідача.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 16 січня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково та стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» на його користь у
відшкодування моральної шкоди 7 000 грн.,
а також на користь держави судовий збір
в сумі 114 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
товариство з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушенням судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права та неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явилися, про час
і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином
телефонограмами (а.с. 31, 32, 33, 34), тому суд
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
розглянув справу без їх участі без
здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
письмові матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд повно, всебічно і
об'єктивно перевірив доводи позивача,
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права
і прийшов до обґрунтованого висновку
про те, що позивачу внаслідок
професійного захворювання завдано
моральну шкоду обов'язок по
відшкодуванню якої необхідно покласти
на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 з 1972 року працював у вугільній
промисловості. 18 жовтня 2013 року був
звільнений з товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» за станом здоров'я
(а.с. 9-10).

Відповідно до акту № 29 за формою П-4 від
14 листопада 2013 року, під час роботи на
вугільному підприємстві позивач
отримав професійне захворювання
«хронічна двостороння сенсоневральна
туговухість з легким ступенем зниження
слуху 2 ступеня» (а.с. 6-7).

Висновком МСЕК від 10 грудня 2013 року
позивачу вперше безстроково
встановлено втрату 15 % професійної
працездатності (а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
суд першої інстанції обґрунтовано
поклав на відповідача обов'язок по
відшкодуванню шкоди, оскільки п.п. «е»
п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» яким був передбачений
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
виплачувати грошову суму за моральну
шкоду, виключено Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 лютого 2007 року №
717-V.

Із позовної заяви, пояснень позивача в
судовому засіданні вбачається, що
моральні та фізичні страждання він
зазнав у зв'язку з професійним
захворюванням в результаті якого
втратив працездатність.

Як зазначив Конституційний Суд України
в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року
по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань та з
урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача й
інших обставин.

При встановленні розміру
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції врахував глибину
фізичних та моральних страждань
позивача, ступень втрати професійної
працездатності та негативні наслідки
ушкодження здоров'я і враховуючи
конкретні обставини справи, вірно
визначив розмір заподіяної моральної
шкоди, стягнувши його з відповідача.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі
заперечував проти визначеного судом
розміру моральної шкоди, посилаючись
на недоведеність факту спричинення
такої шкоди

Проте з такими доводами апеляційної
скарги погодитися не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має
довести позивач, належить доведення
факту завдання моральної шкоди та
розміру шкоди.

Доведення цих обставин із боку
позивача можливе на підставі доказів,
перелічених у статті 57 ЦПК України. До
таких доказів належить як висновок
експертизи, так і висновки МСЕК, проте
вони не є як єдиним можливим і
достатнім доказом спричинення шкоди,
так і підставою визначення її розміру,
оскільки згідно з частиною другою
статті 212 ЦПК України жоден доказ не має
для суду заздалегідь встановленого
значення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надав відповідні докази
завдання йому шкоди, довів цими
доказами певний її розмір і не просив
суд про призначення відповідної
експертизи, а тому суд першої інстанції
не мав підстав для відмови в позові чи
призначення експертизи з власної
ініціативи, оскільки це не передбачено
положеннями ЦПК України (зокрема
статтями 10, 143 - 145), які мають суто
змагальний характер доказування.

Відповідач, який не погоджувався з
доводами позивача про розмір моральної
шкоди, визначеної позивачем,
відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК
України не був позбавлений можливості
заявити клопотання про призначення
такої експертизи. Проте таким правом не
скористався, а тому доводи
апеляційного скарги щодо
недоведеності факту спричинення
моральної шкоди та її розміру є
безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
суд першої інстанції обґрунтовано, з
урахуванням ступеню втрати
професійної працездатності, обставин
справи та характеру і обсягу страждань,
яких зазнав позивач, визначив розмір
моральної шкоди в сумі 7 000 грн.

Доводи апеляційної скарги не приводять
апеляційний суд до висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які є
підставами до скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення.

Рішення суду відповідає обставинам
справи, вимогам ст.ст. 10, 15, 60, 209, 213, 215 ЦПК
України, положенням Цивільного Кодексу
та Кодексу законів про працю України,
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», п. 5 роз'яснень Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», що
містяться в Постанові № 4 від 31 березня
1995 року із змінами, внесеними згідно з
Постановою № 5 від 25 травня 2001 року і
підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» - відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 16 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді