Справа № 733/2464/13-ц Провадження №
22-ц/795/201/2014 Головуючий у I інстанції:
Овчарик В. М.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

23 січня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Зінченко С.П., Ішутко В.М.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2, представника
відповідача Буренка В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.
Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 17 грудня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Національного
історико-культурного заповідника
„Качанівка" про поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу,

в с т а н о в
и в:

Рішенням Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 17 грудня 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Національного
історико-культурного заповідника
„Качанівка" про поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
вказане рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог у повному обсязі, посилаючись на
те, що рішення суду було ухвалено з
порушенням норм процесуального та
матеріального права та за неповного
з'ясування обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що 30.09.2013 року НІКЗ „Качанівка" в
порушення ст. 40 КЗпП України було
незаконно звільнено з роботи ОСОБА_1 в
період його тимчасової
непрацездатності, оскільки листок
непрацездатності позивача був
закритий 27.09.2013 року, а 30.09.2013 року
позивач перебував у Чернігівській
обласній лікарні, де йому було
рекомендовано продовження лікування.
Крім того, апелянт зазначає про
очевидну незаконність видання
відповідачем наказу № 69-К від 30.09.2013
року про його звільнення з займаної
посади в зв'язку з відсутністю
інформації про лікарняний лист.

Також апелянт вказує, що з 03.10.2013 року по
15.10.2013 року він був госпіталізований та
проходив курс стаціонарного лікування
в КЛПЗ „Чернігівська обласна лікарня",
а потім в Інституті травматології та
ортопедії Академії медичних наук
України, а тому весь цей час був
непрацездатний.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб які брали участь у справі,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення відповідно до
правил ст. 303 ЦПК України у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга є необґрунтованою
та задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі
суд першої інстанції обґрунтовував
рішення тим, що позивачем не було
доведено факту перебування на
лікарняному у день його звільнення з
роботи, а тому прийшов до висновку, що
ОСОБА_1 був звільнений законно, без
порушення норм КЗпП України.

З таким висновком суду погоджується
апеляційний суд, оскільки він
відповідає матеріалам справи і вимогам
закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував
на посаді заступника генерального
директора з маркетингу Національного
історико-культурного заповідника
„Качанівка" з 19.04.2012 року по 30.09.2013 року.

29 серпня 2013 року ОСОБА_1 внаслідок ДТП
отримав тілесні ушкодження у вигляді
переломів Х-ХІ ребер, лівих поперекових
відростків хребців Th10, Th11 та остистого
відростку хребця Th10, з якими він
перебував на стаціонарному лікуванні в
Ічнянській ЦРЛ з 29.08.2013 року по 13.09.2013
року, а з 14.09.2013 року перебував на
амбулаторному лікуванні (а.с. 16, 20).

27 вересня 2013 року позивач з Ічнянської
ЦРЛ був направлений на консультацію до
Чернігівської обласної лікарні (а.с. 19),
де лікар невролог ОСОБА_4 рекомендував
позивачу лікування в ЦРЛ (а.с. 17).

01 жовтня 2013 року позивач звернувся до
Ічнянської ЦРЛ, де заступник головного
лікаря Денисенко О.М. у амбулаторній
картці ОСОБА_1 зазначила, що він
працездатний та видачі лікарняного
листа не потребує (а.с. 14- на звороті).

02 жовтня 2013 року ОСОБА_1 на ім'я
відповідача надав заяву, в якій
попросив надати відпустку без
збереження заробітної плати з 14 год. 02
жовтня 2013 року та на 03 жовтня 2013 року
для звернення до лікаря (а.с. 15, 39).

Того ж дня адміністрацією НІКЗ
„Качанівка" на адресу позивача був
направлений лист, в якому зазначалось,
що надання позивачу відпустки терміном
два дні неможливе, оскільки посада, яку
обіймав останній скорочена 01 жовтня 2013
року, а тому ОСОБА_1 було запропоновано
прибути у кадрову службу для
ознайомлення з наказом про звільнення
у зв'язку з скороченням посади та
отримати трудову книжку (а.с. 40, 41).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема: змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Наказом Міністерства Культури України
№ 673 від 22.07.2013 року були затверджені
зміни до штатного розпису
Національного історико-культурного
заповідника „Качанівка", які вводяться
в дію з 01 жовтня 2013 року (а.с. 54).

У зв'язку з наведеним наказом
Генерального директора Національного
історико-культурного заповідника
„Качанівка" Буренок В.Б. від 29 липня 2013
року № 24-о затверджені вищевказані
зміни, з яких вбачається, що посада
„Заступника генерального директора по
маркетингу" виводиться з 01 жовтня 2013
року (а.с. 34). а 30 липня 2013 року ОСОБА_1 був
попереджений про звільнення з посади
на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України (а.с.
35,36).

Відповідно ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06.11.1992 року розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не може бути
визнано обґрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

Згідно п.1.1 п.1.2 Інструкції про порядок
видачі документів, що засвідчують
тимчасову непрацездатність громадян,
затвердженої наказом МОЗ України № від
13.11.2001 року, вказано, що тимчасова
непрацездатність працівників
засвідчується листком
непрацездатності. Видача інших
документів про тимчасову
непрацездатність забороняється, крім
випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17,
2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Згідно листка непрацездатності ОСОБА_1
перебував на амбулаторному лікуванні з
17 вересня 2013 року по 27 вересня 2013 року.
Стати до роботи у листку
непрацездатності зазначено 28 вересня
2013 року (а.с. 20).

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 знаходився на
амбулаторному лікуванні в Ічнянській
ЦРЛ по 27 вересня 2013 року, а 30 вересня 2013
року був лише на консультації в
Чернігівській обласній лікарні, де
йому було видано два консультативні
висновки спеціалістів, доводи апелянта
про те, що він був звільнений в період
його стаціонарного лікування є
необґрунтованими.

Крім того, 01 жовтня 2013 року в Ічнянській
ЦРЛ ОСОБА_1 було відмовлено у видачі
лікарняного листка, а зазначена
відмова складеною комісією Управління
охорони здоров'я Чернігівської
обласної державної адміністрації
визнана правомірною (а.с. 50-51).

Інші доводи апелянта щодо відсутності
у відповідача інформації про
лікарняний лист та щодо проходження
позивачем курсу стаціонарного
лікування 03.10.2013 року по 15.10.2013 року в
КЛПЗ „Чернігівська обласна лікарня", а
потім в Інституті травматології та
ортопедії Академії медичних наук
України, не впливають на правильність
вирішення справи, оскільки судом
перевірено наявність лікарняного
листа в період звільнення ОСОБА_1, а
його перебування на стаціонарному
лікуванні в КЛПЗ „Чернігівська
обласна лікарня", а потім в Інституті
травматології та ортопедії Академії
медичних наук України стосується
іншого періоду.

З урахуванням наведеного, викладені в
апеляційній скарзі доводи апелянта
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки вони матеріалами справи не
підтверджуються, не ґрунтуються на
вимогах закону і висновків суду про
відсутність підстав для задоволення
позову не спростовують.

Таким чином, колегія апеляційного суду
погоджується з висновком місцевого
суду про відсутність правових підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1
про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, оскільки рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
постановленим з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення районного суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 17 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: