АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 179/1541/13
Провадження № 22-ц/774/2667/14
першій інстанції: Новік Д.І.
Суддя-доповідач: Гайдук В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 23
січня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договорами позики. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
посилався на те, що між ним та
відповідачем було укладено договори
позики від 02 жовтня 2010 року на суму 3000
дол. США та від 22 листопада 2011 року на
суму 4860 дол. США. Добровільно
відповідач отримані кошти не повертає,
тому він звернувся до суду з позовом, в
якому просив стягнути з відповідача на
його користь у рахунок погашення
заборгованості за договорами позики
63783,90 грн., а також судові витрати по
справі (а.с. 2).

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 23
січня 2014 року позов було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договорами позики
від 02 жовтня 2010 року та від 22 листопада
2011 року в розмірі 63783,90 грн., а також
судовий збір в розмірі 637,83 грн. (а.с. 66-72)

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, у зв'язку з чим
ставить питання про його скасування
(а.с.77-80).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення місцевого суду зміні, виходячи
з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, відповідачем за договорами
позики були отримані кошти в сумі 7460
дол. США, які підлягають стягненню.

Проте погодитись з такими висновками
суду не можна.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається із ксірокопій та
оригіналів розписок, що були долучені
до матеріалів справи, 02 жовтня 2010 року
між сторонами було укладено договір
позики. Відповідно до цього договору
ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 у власність
грошові кошти в сумі 3 000 доларів США, а
остання зобов'язалася повернути борг
до 20 жовтня 2011 року в сумі 4050 доларів
США. В зазначений строк ОСОБА_3 борг не
повернула. Згодом, 22 листопада 2011 року,
ОСОБА_3 написала розписку, в якій
зобов'язалась повернути гроші в сумі 4860
доларів США в строк до 20 травня 2012 року
(а.с.5,6,61,62,87,88).

Відомості про отримання ОСОБА_3 грошей
від ОСОБА_4 в розписці від 22 листопада
2011року не зазначено, допитаний у
судовому засіданні в суді першої
інстанції свідок ОСОБА_5, яка була
присутня при написанні розписки, також
не підтвердила факт передачі цих
коштів відповідачу (а.с.55).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
отримання відповідачем 22 листопада 2011
року від позивача коштів у сумі 4860 дол.
США., оскільки докази даного факту в
матеріалах справи відсутні.

Розписка, яка була надана відповідачем
про зобов'язання повернути вказані
кошти свідчить про визнання нею боргу
разом з винагородою за користування
коштами у загальному розмірі 4860
доларів США, що складає 39438,90 грн. за
курсом долара США по відношенню до
гривні відповідно до довідки наданої
позивачем (а.с. 7).

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Судом встановлено, що гроші відповідач
позивачу не повернула.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду яким стягнуто з
відповідача на користь позивача борг
за договором позики, необхідно змінити,
зменшивши розмір стягнутого боргу з
63783,90 грн. до 39438,90 грн.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України зменшенню підлягає сума
стягнутого судового збору з 637,90 грн. до
394,39 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 23
січня 2014 року - змінити, зменшивши суму
стягнутого боргу з 63783,90грн. до 39438,90
грн., а також зменшивши суму стягнутого
судового збору з 637,90 грн. до 394,39 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: