АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Левенця
Б.Б., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Іванову Ф.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 23 жовтня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«УкрФінанси», треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«УкрКредит», Публічне акціонерне
товариство «Банк Восток» про захист
честі, гідності та відшкодування
моральної шкоди та за зустрічним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрКредит» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

у травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «УкрФінанси», в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив визнати
виконання ним грошових зобов'язань за
кредитним договором від 30.07.2007 року;
зобов'язати відповідача припинити
будь-які дії, що були пов'язані, чи
будуть пов'язані у майбутньому з дією, з
призупиненням дії або з припиненням
дії кредитного договору; зобов'язати
ТОВ «УкрФінанси» видалити з бази
персональних даних будь-які його
персональні дані; зобов'язати
відшкодувати йому моральну шкоду в
розмірі 100 000 грн.; зобов'язати
відповідача надіслати на його адресу
рекомендованим листом письмові
вибачення та розмістити письмові
вибачення на офіційній
інтеренет-сторінці цього товариства,
про що його завчасно повідомити.

В обґрунтування позову зазначав, що
30.07.2007 року між ним та ЗАТ «Агробанк»
укладено кредитний договір, за умовами
якого він отримав кредит у розмірі 6 800
грн. на споживчі цілі строком на 12
місяців. Зобов`язання щодо внесення
щомісячних платежів в рахунок
погашення боргу ним виконувалися в
повному обсязі та 16.07.2008 року борг було
погашено. В липні 2011 року він отримав
повідомлення від ТОВ «УкрФінанси» про
уступку права вимоги та вимогу про
сплату заборгованості у розмірі 1 042, 17
грн. Звернувшись до представників ТОВ
«УкрФінанси» повідомив, що він ніколи
не знаходився у договірних відносинах
з ПАТ «ХОУМ КРЕДИТ БАНК» та просив
надіслати на його адресу розрахунок
заборгованості за кредитом, на що
отримав відмову. Після чого від ТОВ
«УкрФінанси» почали надходити
постійні телефонні дзвінки з погрозами
та нецензурними висловами, що
завдавало йому душевних страждань.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/1978/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Маліновська
В.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.У серпні 2013 року
ТОВ «УкрФінанси» звернулося до суду із
зустрічним позовом, в якому просило
стягнути з ОСОБА_1 на їх користь
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 1 250, 60 грн., посилаючись на те,
що в процесі діяльності ЗАТ «Агробанк»
було перейменовано у ПАТ «Хоум Кредит
Банк», а згодом у ТОВ «Банк Восток»,
який 20.06.2011 року уклав з ТОВ «УкрКредит»
договір уступки права вимоги
заборгованості за кредитними
договорами, в тому числі і за договором,
укладеним з ОСОБА_1 на суму боргу 1 042, 17
грн..

Ухвалою суду від 22.07.2013 року, занесеною
до журналу судового засідання, до
участі у справі як третіх осіб на
стороні відповідача залучено ТОВ
«УкрКредит» та ПАТ «Банк Восток».

Ухвалою суду від 28.08.2013 року первісний
та зустрічний позови об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 23.10.2013 року в
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить змінити рішення суду,
задовольнити його позовні вимоги.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального права.
А саме, суд не врахував, що умови
договору про час зарахування коштів,
сплачених на погашення кредиту не
відповідають закону, а також те, що
відповідач всупереч Закону України
«Про захист прав споживачів» надавав
неправдиву інформацію про
заборгованість, погрожував вилученням
у нього майна, зверненням за місцем
роботи.

У судовому засіданні представник
відповідача Калініченко А.О. просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Інші сторони в судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомили, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у їх відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.07.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Агробанк»
було укладено кредитний договір, за
умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в
розмірі 6 800 грн. строком на 12 місяців.

Умовами договору передбачено, що датою
щомісячного платежу є 30 число, сума
щомісячного платежу складає 733,90 грн. За
умовами договору позичальник
зобов`язаний сплачувати банку 1 % річних
за користування кредитними коштами та
щомісячну комісію 1,90 %.

20.06.2011 року між ПАТ «Банк Восток», який є
правонаступником ПАТ «Хоум Кредит
банк», який в свою чергу є
правонаступником ЗАТ «Агробанк» та ТОВ
«Хомер Софтвер Хаус» і ТОВ «УкрКредит»
укладено договір про відступлення прав
вимоги, за умовами якого ТОВ
«УкрКредит» прийняв право вимоги до
боржників за кредитними договорами, що
зазначені у реєстрі, у тому числі і до
ОСОБА_1

Відносно ОСОБА_1 була передана
заборгованість у розмірі 1 042,17 грн.

Згідно з квитанціями ОСОБА_1 сплачував
щомісячні платежі у передбаченому
договором розмірі та у визначені
строки, тобто до 30 числа кожного місяця.

Разом з тим, ці платежі зараховувалися
на погашення заборгованості з
транзитного рахунку з другого по
шостий робочий день наступного місяця,
оскільки такий порядок зарахування був
передбачений умовами договору.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що банком не було допущено
порушень щодо порядку зарахування
коштів, сплачених на погашення кредиту,
а відтак направлення відповідачем
повідомлень про наявність
заборгованості та вимоги про сплату
боргу є законними. Доказів про те, що
направлення СМС повідомлень зачіпають
честь та гідність ОСОБА_1 та завдають
йому моральної шкоди останнім не
надано.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову суд виходив з того, що позивач
пропустив строк позовної давності, про
застосування якого заявлено строною у
спорі.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони не в
повній мірі відповідають встановленим
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.

Так, згідно зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і відповідно до умов
договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

30.07.2007 року між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір, згідно з
яким останній отримав кредит у розмірі
6 800 грн. на споживчі цілі, а саме на
придбання холодильника та пральної
машинки. Договір було оформлено у
вигляді заяви позичальника та
повідомлення (а.с. 7,8, 44 т.1), у яких
зазначено всі істотні умови
кредитування.

Зокрема передбачено, що погашення
кредиту ( в тому числі сплата відсотків
за користування кредитом та комісії)
має відбуватися шляхом внесення
фіксованих щомісячних платежів у
розмірі 733,90 грн., датою сплати яких є 30
число. У повідомленні вказано, що банк
рекомендує здійснити оплату
щомісячного платежу за 5 днів до числа,
що зазначене у графі «дата щомісячного
платежу».

З наданих ОСОБА_1 квитанцій вбачається,
що кредит погашався своєчасно та у
повному обсязі. Щомісячні платежі
вносилися позичальником, як і було
рекомендовано банком, до визначеної у
договорі дати, а саме кредит погашався
у такі числа: 12, 16, 19, 20, 21, 24, 26..

З виписок банку про зарахування
сплачених коштів та розподілення їх
вбачається, що сплачені ОСОБА_1 кошти в
рахунок погашення боргу розподілялися
банком не в день сплати, а значно
пізніше, в деяких місяцях на 5 - 8 день
наступного місяця, тобто в деяких
місяцях більш ніж через 15 днів після
надходження таких коштів на рахунок.

Згідно з умовами кредитування, які
викладені у заяві позичальника
позичальник щомісячно рівними
платежами, починаючи з місяця,
наступного за місяцем надання кредиту
у строк до числа зазначеного у
«Повідомленні» (графа - дата
щомісячного платежу) вносить грошові
кошти на транзитний рахунок для
погашення заборгованості за кредитом,
нарахованими відсотками та комісії за
розрахункове обслуговування кредиту.
Кошти, що надходять на транзитний
рахунок для погашення заборгованості
за договором, розподіляються банком у
дату щомісячного платежу (якщо дата
щомісячного платежу припадає на період
з 27 по останній день місяця, то кошти
розподіляються банком з другого по
шостий робочі дні наступного місяця,
відповідно) та спрямовуються на
погашення заборгованості по кредиту в
наступному порядку: в першу чергу
погашаються суми прострочених
відсотків за користування кредитом
(при наявності), у другу чергу - суми
простроченої комісії за розрахункове
обслуговування кредиту (при наявності),
у третю чергу - суми простроченого
кредиту (при наявності), у четверту
чергу - суми нарахованих строкових
відсотків, у п`яту чергу - суми
строкової заборгованості за кредитом
(по графіку), у сьому чергу - на
погашення інших сум, що підлягають
сплаті позичальником за цим договором.
Сума коштів, яка лишилася після
розподілу на транзитному рахунку
спрямовується на погашення кредиту.

Висновки суду про наявність
заборгованості за кредитом базуються
саме на цих умовах договору. При цьому
суд виходив з того, що сплачені
позичальником кошти в рахунок
погашення кредиту, незалежно від дати
їх сплати на транзитний рахунок, в
любому випадку могли бути розподілені
банком лише з другого по шостий робочі
дні наступного місяця.

Колегія суддів ввважає, що такі
висновки зроблені судом першої
інстанції з неправильним тлумаченням
умов договору.

На думку колегії суддів, виходячи із
всіх умов договору в їх сукупності,
розподілення банком коштів, які
сплачені на транзитний рахунок з
другого по шостий робочі дні
наступного місяця стосується лише тих
випадків, коли саме позичальником
кошти на погашення кредиту внесені на
транзитний рахунок з 27 по останній день
місяця. Так, графа «дата щомісячного
платежу» визначена банком, а не
позивальником (споживачем). При цьому
банк рекомендує сплачувати щомісячний
платіж за 5 днів до числа, що зазначене у
графі «дата щомісячного платежу». Будь
- яких застережень про те, що оскільки
позичальнику визначена дата сплати
щомісячного платежу 30 числа, то в
незалежності від дати фактичного
платежу, внесені їм кошти будуть
розподілені на рахунку лише в
наступному місяці договір не містить,
як і не містить даних про те, що
споживач має право вибору дати платежу.

Сукупна вартість кредиту, яка
визначена при укладенні договору
складалася з суми кредиту, процентів за
користування кредитом та щомісячної
комісії за обслуговування кредиту. У
разі належного виконання позичальника
умов договору сукупна вартість кредиту
не могла бути збільшена банком в
односторонньому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати
щомісячних платежів виконував
належним чином. Після закінчення
строку договору будь - яких вимог від
банку не отримував, а відтак правомірно
вважав кредит погашеним, а зобов`язання
перед банком припиненими.

Ні нормами цивільного законодавства,
ні нормами Закону України «Про захист
прав споживачів» не передбачено
відповідальності позичальника чи
сплату будь - яких додаткових платежів,
не обумовлених договором, у випадку
належного виконання останнім умов
договору. Оскільки умови договору
ОСОБА_1 виконані належним чином,
щомісячні платежі у визначеному
договором розмірі та у визначені
строки були сплачені суд першої
інстанції помилко вважав дії банку по
нарахуванню заборгованості
правомірними.

Оскільки за матеріалами справи
вбачається, що заборгованість
нарахована банком на власний розсуд у
зв`язку з тим, що саме банк своєчасно не
розподіляв кошти сплачені
позичальником навіть раніше дати
платежу, встановленого договором суд
першої інстанції безпідставно визнав
наявність такої заборгованості та
відмовив у стягненні боргу за
пропуском строку позовної давності.

Оскільки колегія суддів дійшла
висновку про відсутність будь - якої
заборгованості ОСОБА_1 за кредитним
договором від 30.07.2007 року, укладеним з
ЗАТ «Агробанк» рішення суду в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову про стягнення боргу підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові, але з підстав
відсутності заборгованості
позичальника.

Разом з тим, питання наявності чи
відсутності заборгованості підлягає
з`ясуванню саме при розгляді вимог про
стягнення боргу.

20.06.2011 року між ПАТ «Банк Восток», який є
правонаступником ПАТ «Хоум Кредит
банк», який в свою чергу є
правонаступником ЗАТ «Агробанк» та ТОВ
«Хомер Софтвер Хаус» і ТОВ «УкрКредит»
укладено договір про відступлення прав
вимоги, за умовами якого ТОВ
«УкрКредит» прийняв право вимоги до
боржників за кредитними договорами, що
зазначені у реєстрі, у тому числі і до
ОСОБА_1 Відносно ОСОБА_1 була передана
заборгованість у розмірі 1 042,17 грн.

01.08.2009 року між ТОВ «УкрКредит»
(замовник) та ТОВ «Укрфінанси»
(виконавець) укладено договір про
виконання робіт, згідно з яким
виконавець зобов`язався за завданням
замовника виконати роботи, спрямовані
на повернення замовнику
заборгованості. До таких робіт
віднесено контакти та переговори з
боржниками, подача позовів, стягнення
заборгованості в процесі виконавчого
провадження.

Оскільки при укладенні договору про
відступлення права вимоги було
передано реєстр, у якому зазначена
заборгованість ОСОБА_1, суд першої
інстанції дійшов правильних висновків
що направлення вимог та смс
повідомлень не суперечить вимогам
чинного законодавства. Відсутність
заборгованості встановлена лише
зазначеним судовим рішенням.

Будь - яких доказів про те, що вимоги про
сплату заборгованості містили погрози
чи у телефонних розмовах працівники
відповідача допускали нецензурні
вислови, що завдало ОСОБА_1 моральних
страждань останнім не надано.

Суд першої інстанції також правильно
визнав, що вимоги про видалення з бази
персональних даних відносно позивача
не грунтують на вимогах закону, а
вимоги про зобов`язання відповідача не
вчиняти дії в майбутньому не можуть
бути задоволені, оскільки розгляд
спорів на майбутнє чинним цивільним
законодавством не передбачений.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду в
частині відмови у задоволені позову
ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим та
не може бути скасоване з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«УкрКредит» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрКредит»
відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді