АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1675/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/196/14
Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П.Я.
Доповідач Омельченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко
Л. М.

Суддів: Бондаревської
С.М., Триголова В.М.

при секретарі:
Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката ОСОБА_1

Представника позивача ОСОБА_2

Представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

на рішення Карлівського районного суду
Полтавської області від 27 листопада
2013 року

по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Відкритого
акціонерного товариства
«Бурякорадгосп цукрокомбінату ім.
Халтуріна» про визнання договорів
оренди земельних ділянок недійсними і
стягнення орендної плати за землю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :

27 серпня 2013 року позивачі звернулися до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, 01.01.2007 року вони
уклали договори оренди землі за № №
87,88,103,121,122 з ВАТ «Бурякорадгосп
цукровий комбінат ім..Халтуріна».
Бланки договорів ними підписувалися
пусті, не заповнені. З їх повним
текстом позивачі змогли ознайомитися
лише наприкінці 2012 року і побачили, що у
них зазначена не та інформація, про яку
вони домовлялися під час підписання
пустих бланків. Крім того, деякі пункти,
що є істотними умовами договору,
взагалі не заповнені. До того ж,
відповідач за 2013 рік не розрахувався по
орендній платі.

Посилаючись на вище викладене,
позивачі прохали суд визнати
недійсними укладені між ними та
відповідачем договори оренди землі,
зобов»язати ВАТ «Бурякорадгосп
цукрокомбінату ім. Халтуріна»
повернути земельні ділянки та стягнути
на користь позивачів орендну плату за
2013 рік.

Рішенням Карлівського районного суду
Полтавської області від 27 листопада
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
Відкритого акціонерного товариства
«Бурякорадгосп цукрокомбінату ім.
Халтуріна» про визнання договорів
оренди земельних ділянок недійсними і
стягнення орендної плати за землю
відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржили позивачі.

Апелянти просять скасувати рішення
місцевого суду та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції вірно
встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що згідно
Державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ПЛ № 102262,
зареєстрованого у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 47 від 02.07.2003
року, ОСОБА_4 на праві власності
належить земельна ділянка площею 4,51 га,
яка розташована на території
Халтурінської селищної ради
Карлівського району Полтавської
області (а.с.17).

Згідно Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ПЛ
№ 102340, зареєстрованого у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 96 від 08.10.2003
року, ОСОБА_5на праві власності
належить земельна ділянка площею 4,51 га,
що розташована на території
Халтурінської селищної ради
Карлівського району Полтавської
області (а.с.19).

Згідно Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ПЛ
№ 134967, зареєстрованого у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 05 від
08.04.2005 року, ОСОБА_8 на праві власності
належить земельна ділянка площею 4,51 га,
що розташована на території
Халтурінської селищної ради
Карлівського району Полтавської
області (а.с.30).

Згідно Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ПЛ
№ 102263, зареєстрованого у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 48 від 02.07.2003
року, ОСОБА_7 на праві власності
належить земельна ділянка площею 4,51 га,
яка розташована на території
Халтурінської селищної ради
Карлівського району Полтавської
області (а.с.39).

Згідно Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ПЛ
№ 134966, зареєстрованого у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 06 від
08.04.2005 року, ОСОБА_6 на праві власності
належить земельна ділянка площею 4,51 га,
яка розташована на території
Халтурінської селищної ради
Карлівського району Полтавської
області (а.с.41).

Також судом правильно з»ясовано, що
01.01.2006 року між ОСОБА_5 і відповідачем, а
01.01.2007 року між позивачами ОСОБА_4,
ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та відповідачем
укладені договори оренди вищевказаних
земельних ділянок, які сторонами
підписані і зареєстровані у
Карлівському районному відділенні
Полтавської регіональної філії центру
ДЗК у червні 2007 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України,
серед загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору, яка
означає, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі
контрагентів та визначенні умов
договору, тощо (ст.ст.6,27 ЦК України).

Згідно ст.6 ЦК сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Відповідно до договорів оренди, зміст
яких є ідентичним, орендодавець надає,
а орендар - ВАТ «Бурякорадгосп
цукрокомбінату імені Халтуріна»
приймає у строкове на 10 років платне
користування земельну ділянку
сільськогосподарського призначення на
території Халтурінської сільської
ради відповідної площі.

З актів прийому - передачі земельних
ділянок від 01.01.2007 року №№ 103,88,121,122,87
видно, що орендодавці - позивачі по
справі передали, а орендар - ВАТ
«Бурякорадгосп цукрокомбінату імені
Халтуріна» прийняв земельні ділянки
сільськогосподарського призначення на
території Халтурінської сільської
ради площею по 4, 51 га.

Отже, сторони своїми підписами
узгодили строк дії укладених
договорів, а також передбачили всі
необхідні умови.

Також судом правильно з»ясовано, що ВАТ
«Бурякорадгосп цукрокомбінату імені
Халтуріна» повністю розрахувався з
позивачами по орендній платі за 2007 -2012
роки, тобто за весь період дії
договорів оренди.

Згідно довідок №№ 237, 242, 244, 246, 240 від
10.10.2013 року, виданих ПП «Бурякорадгосп
цукрокомбінат ім. Халтуріна», орендна
плата за користування земельними
ділянками за 2013 року нарахована у
повному обсязі (а.с.86-90).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, місцевий суд виходив з положень
ст. 638 ЦК України та ст. 15 Закону України
"Про оренду землі", а також з умов
договорів, якими визначено періоди
проведення розрахунку по орендній
платі за землю.

З таким висновком місцевого суду
погоджується колегія суддів з
урахуванням наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Статтею 15 Закону України "Про оренду
землі" в редакції на час укладення між
сторонами договорів, до істотних умов
договору оренди земельної ділянки було
віднесено: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням
її розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.

У постановах Верховного Суду України
від 25 грудня 2013 року по справах №6-78цс13
та №6-94цс13, які, відповідно до ч.2 ст.214 і
ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковими для
усіх судів України, сформульована
правова позиція, що, виходячи з того, що
відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити, чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв»язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-
XIV «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, а також з»ясувати,
у чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

Приписами ст. 10 ч. 3, ст. 60 ч. 1, 2 ЦПК
України передбачено, що кожна особа
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Кожна особа
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Так, судом вірно встановлено, що
сторони на протязі шести років
виконували укладені договори оренди
землі, і до реєстрації та під час
виконання цих договорів позивачі не
надавали пропозицій про внесення до
них будь-яких змін. Крім того, вони
регулярно отримували плату за
користування землею, яка
нараховувалася з урахуванням
індексації, та не заявляли в
позасудовому порядку вимог щодо
уточнення спірних пунктів чи внесення
змін до договорів оренди. Підписання
договорів з викладеними у них умовами
здійснювалося за вільним вибором
сторін.

Зазначення позивачами у позовній заяві
про те, що ними при укладенні договорів
оренди земельних ділянок
підписувалися пусті бланки без
внесення усіх істотних умов і що тексти
договорів дописані відповідачем на
власний розсуд значно пізніше, не
підтверджені жодними доказами. Так,
судом апеляційної інстанції
роз»яснювалося представникам
позивачів право на проведення
відповідної експертизи згідно ст.143 ЦПК
України, однак вони відмовилися
скористатися таким правом.

Тому є вірним висновок місцевого суду
про відсутність підстав для визнання
недійсними договорів оренди землі і
повернення позивачам земельних
ділянок.

Також є правильним посилання суду на
безпідставність позовних вимог щодо
стягнення з ВАТ «Бурякорадгосп
цукрокомбінату імені Халтуріна» на
користь позивачів орендної плати за 2013
рік, оскільки у пункті 8 вищевказаних
договорів оренди визначено, що дана
плата вноситься до 30 грудня кожного
року. Тому на момент ухвалення рішення
у суду не було підстав вважати, що
відповідач не виконав цих умов
договору.

Крім того, в засіданні суду апеляційної
інстанції представники позивачів
зазначили, що їх довірителі у грудні 2013
року отримали орендну плату за 2013 рік.

Рішення місцевого суду є законним,
обґрунтованим, постановленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв»язку з чим
колегія суддів не знаходить підстав
для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про
необхідність визнання недійсними
договорів оренди з підстав відсутності
у них істотних умов, зокрема умови
збереження стану об»єкта оренди, не
заслуговують на увагу, оскільки
позивачі не довели, у чому саме
полягають порушення їх прав не
зазначенням даної умови. Так, ними не
підтверджено жодними доказами, що
грунти втратили родючість чи їх
призведено до грунтовтоми.

Доводи скарги про відсутність ведення
з боку відповідача карт сівозмін та
засівання спірних земельних ділянок
лише кукурудзою і соняшником теж не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
такі твердження спростовуються
наданими представником відповідача у
засідання суду апеляційної інстанції
схемами сівозмін, які кожного року
коригуються.

Інші доводи апелянтів також не
спростовують висновків суду і
побудовані на припущеннях.

Тому колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303ч.1, 307ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Карлівського районного суду
Полтавської області від 27 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді : (підписи)

Згідно: