Справа № 307/2918/13-ц
Провадження № 2/307/84/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
м.
Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого судді
Розман М.М.

при секретарі Цех Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бедевлянської
сільської ради, де третя особа
Тячівська державна нотаріальна
контора про усунення від права на
спадкування та зобов'язання видати
свідоцтво про право на спадщину за
законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись в суд з
позовом до ОСОБА_3, Бедевлянської
сільської ради, де третя особа
Тячівська державна нотаріальна
контора про усунення від права на
спадкування та зобов'язання видати
свідоцтво про право на спадщину за
законом. Позовні вимоги мотивують тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх рідний брат
ОСОБА_4 і після його смерті відкрилася
спадщина на належне йому майно, до
складу якого належить житловий будинок
АДРЕСА_1. Даний будинок збудований ще
їхніми батьками, у яких було 5 дітей і у
даному будинку залишився проживати їх
молодший брат ОСОБА_4. Тривалий час
спадкодавець проживав один, належним
чином не доглядав за
дворогосподарством, а потім став
проживати з відповідачкою. Всі члени
їхньої сім'ї погодилися, що спільне
проживання з жінкою можливо змінить
спосіб життя брата і вони допомогли
йому зареєструвати шлюбні відносини,
за власні кошти оформити право
власності на житловий будинок за
заповітом від їх матері, яка померла 23
вересня 1996 року, але до серпня 2011 року
право власності на спадковий будинок
брат не оформляв. Спільне проживання їх
брата із відповідачкою ніяк не змінило
у кращу сторону способу його життя, а
навпаки вже разом вони часто удвох
стали зловживати спиртними напоями,
ніякого домашнього господарства не
вели, ніяк не покращували успадковане
братом майно, земельну ділянку та сад
не обробляли, періодично проходилося
це все робити по черзі їм самим. Вони
сварили брата за це, на що він
відповідав, що дітей із ОСОБА_3 у них
немає і не буде, а тому він оформить
заповіт на житло на сестру ОСОБА_2 і хай
вона вже доглядає за
дворогосподарством. Оформлення такого
заповіту постійно відкладалося, бо як
вони не приходили, то вони вже були у
стані алкогольного сп'яніння і лише
тепер дійшли висновку, що можливо їй
він повідомив про наміри скласти
заповіт та вона умисно надавала йому
алкоголь саме тоді, коли було
заплановано поїздку до нотаріуса.
Такий спосіб сімейного життя і призвів
до смерті брата у віці 54 роки, а коли він
помер, то відповідачка залишила його,
не стала прикладати ніяких зусиль для
організації його поховання, а перейшла
проживати в АДРЕСА_2. Всіма
організаційними питаннями щодо
поховання брата, за згодою всіх
родичів, займалася рідна сестра ОСОБА_1.
Також родичами було погоджено питання,
що до нотаріальної контори заяву на
прийняття спадщини подаватиме лише
ОСОБА_1, а після прийняття і оформлення
спадщини право власності на житловий
будинок буде оформлено на їх сестру
ОСОБА_2, на яку планував оформити
заповіт і спадкодавець, оскільки вона
проживає у найважчому від усіх
становищі.

Заяву до нотаріальної контори про
прийняття спадщин ОСОБА_1 подала 23
січня 2013 року. Інші потенційні
спадкоємці по взаємні згоді між собою
таких заяв не подавали.

05.08.2013 року від нотаріальної
контори було отримано повідомлення, що
16 серпня 2013 року буде видаватися
свідоцтво про право на спадщину за
законом ОСОБА_3, яка, на думку
позивачів, аж ніяк не заслуговує права
власності на спадщину їхніх батьків,
так як вона ніяк не піклувалася про
майно, життя та здоров'я брата, лише
прискорила його смерть, оскільки помер
він від алкогольної кардіоміопатії, а
після його смерті самоусунулася від
заходів по похованню брата та
збереженню майна.

В ході судового розгляду позивачі
уточнили позовні вимоги посилаючись на
те, що за змістом ч.5 ст.1224 ЦК України та
з урахуванням роз'яснень, викладених у
п.6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику застосування у справах
про спадкування» правило ч.5 ст.1224 ЦК
стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих , які відповідно
до СК не були зобов'язані утримувати
спадкодавця. Безпорадним слід розуміти
стан особи, зумовлений похилим віком,
тяжкою хворобою або каліцтвом , коли
вона не може самостійно забезпечити
умови свого життя, потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення
особи від права на спадкування повинен
установити як факт ухилення особи від
надання спадкодавцеві допомоги, так і
факт перебування спадкодавця у
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує допомоги,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю ,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати , але не вчинила необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

На думку позивачів саме це і мало місце
з боку відповідачки ОСОБА_3, бо десь за
півроку до смерті їх брат ОСОБА_4 дуже
захворів. Він страждав на гостру
серцеву недостатність і десь за один
місяць до смерті вже майже перестав
ходити, пересувався дуже важко і на
невеликі відстані, скаржився на болі в
грудях, важке дихання, постійну втому,
погане самопочуття. Придбати собі хліб,
ліки та інші речі першої необхідності
самостійно не міг, а також не міг
самостійно готувати собі їжу, тобто не
міг самостійно сам себе обслуговувати
у побуті.

У той же час дружина спадкодавця ,
достеменно знаючи про хворобу і стан
свого чоловіка, усвідомлюючи
необхідність постійного догляду за
ним, умисно ухилялася від надання йому
допомоги. Вона залишила його
напризволяще, поїхала доглядати за
своїм батьком в АДРЕСА_2, а вірніше
зійшлася проживати з своїм першим
чоловіком ОСОБА_5, де фактично останні
два місяці до смерті спадкодавця
постійно проживала, здійснюючи ремонт
свого будинку в АДРЕСА_2, лише
періодично забезпечувала їх брата
спиртними напоями, щоб він постійно був
нетверезому стані, перешкоджаючи у
такий спосіб скласти заповіт на сестру
ОСОБА_2 та прискорюючи його смерть. Вона
неодноразово телефонувала до ОСОБА_3 і
просила приїхати до брата та
знаходитися біля нього, бо він потребує
постійного догляду і допомоги, на що
отримувала відповідь, що у неї старий
батько і хворіє, тому вона у першу чергу
повинна надавати допомогу своєму
батькові. Навіть на момент настання
смерті ОСОБА_3 не була вдома біля їх
брата, а лише приїхала для того, щоб
забрати ощадні книжки та інші
документи з будинку. Також ОСОБА_3
відмовилася забирати тіло з моргу,
нести будь які витрати на його
поховання і вони були змушені самі
серед своїх родичів збирати кошти і
належним чином поховати брати.

З урахуванням уточнених позовних
вимог, на підставі ст.ст. 1216, 1217, 1220-1223,
1224, 1258, 1259 ч.2, 1261-1265, 1274 ч.2 ЦК України
просять усунути ОСОБА_3 від права на
спадкування житлового будинку АДРЕСА_1
і зобов'язати Тячівську державну
нотаріальну контору видати позивачці
свідоцтво про право на спадкування за
законом в цілому на житловий будинок
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_6 позов
підтримали посилаючись на викладені в
письмовій позовній заяві обставини і
просять позов задоволити.

На продовження розгляду справи
позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилася, так як згідно до поданої
письмової заяви просила закінчити
розгляд справи у її відсутності, а тому
суд в порядку ст. 169 ЦПК України
розглянув справу у її відсутності на
підставі наявних у справі доказів.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов не визнала і пояснила,
що вона упродовж 15 років проживала в
зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем і
тому має право на спадщину після його
смерті. За час сумісного проживання він
часто вживав спиртні напої і на це
витрачав кошти з їх сімейного бюджету.В
АДРЕСА_2 є будинок її батьків, а свого
будинку вона немає. Всі доводи
позивачів вважає неправдивими і
просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник Бедевлянської сільської
ради в судовому засіданні просить
вирішити спір у відповідності до
діючого законодавства і пояснив, що
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 проживали в
зареєстрованому шлюбі і за час їхнього
сумісного проживання ніхто з родичів з
приводу його споювання чи щодо інших
протиправних дій в їх сім'ї у виконком
сільської ради не звертався.

На продовження розгляду справи
представник Бедевлянської сільської
ради не з'явився, так як просив
закінчити розгляд справи у його
відсутності, а тому суд в порядку ст. 169
ЦПК України розглянув справу у її
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Представник Тячівської державної
нотаріальної контори в судовому
засіданні позов не визнав і пояснив, що
10 січня 2013 року в нотконтору звернулася
відповідачка ОСОБА_3 з заявою про
прийняття спадщини після смерті свого
чоловіка і було заведено спадкову
справу. В подальшому заяву про
прийняття спадщини після смерті брата
подала ОСОБА_1 і її заяву також було
прийнято. На даний час, у зв'язку з
наявністю спору, жодній із сторін поки
що свідоцтво про право на спадщину не
видано.

На продовження розгляду справи
представник нотаріальної контори не
з'явився, так як просив закінчити
розгляд справи у його відсутності, а
тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України
розглянув справу у її відсутності на
підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін і
представника третьої особи, дослідивши
всі обставини справи, суд дійшов
наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 1 травня 1999
року, проживали в АДРЕСА_1 і вели
спільне господарство. Дітей від шлюбу
не мали.( а.с. 33-35).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер і після його
смерті відкрилася спадщина на належне
йому майно-житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
в АДРЕСА_1( а.с. 7-9, 36, 37, 39).

Смерть ОСОБА_4 наступила внаслідок
гострої серцевої недостатності,
алкогольної кардіоміпатії і
постановою органу досудового слідства
від 6 грудня 2012 року кримінальне
провадження по даному факту закрито у
зв'язку з відсутністю події
кримінального правопорушення( а.с. 103-105)

Певні витрати на поховання здійснено
за рахунок позивачки ОСОБА_1(а.с.15-17).

Позивачки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 являються
сестрами спадкодавця ОСОБА_4 і
позивачка ОСОБА_1 як і відповідачка
ОСОБА_3 подали заяви про прийняття
спадщини за законом після смерті
ОСОБА_4( а.с. 10-13, 18, 19).

Допитана за її згодою в якості свідка
позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
ствердила, що з 1999 року її брат ОСОБА_4
перебував в зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_3 і з того часу вона
постійно споювала його та через неї
пересварилися між собою всі родичі. Її
брат мав намір розпорядитися належним
йому майном шляхом здійснення його
дарування сестрі ОСОБА_2, але кожного
разу , коли вони мали їхати до
нотаріуса, то він був вже в стані
алкогольного сп'яніння. Брат
потребував сторонньої допомоги, однак
відповідачка ОСОБА_3 не турбувалася про
нього і фактично постійно проживала в
АДРЕСА_2, де здійснювала догляд за своїм
батьком. Десь за шість місяців до
смерті брат важко захворів на серце,
однак на її прохання звернутися в
лікарню відмовився.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
ствердив, що спадкодавець ОСОБА_4 був
рідним братом його дружини ОСОБА_1 і
дворогосподарство йому дісталося в
спадок від батьків. ОСОБА_4 особисто
обробляв присадибну земельну ділянку,
займався садівництвом, однак його
дружина ОСОБА_3 весь урожай продавала.
За його гроші вона добудувала житловий
будинок в АДРЕСА_2. Як йому відомо
ОСОБА_4 при житті мав намір
переоформити дворогосподарство на
сестру ОСОБА_2, однак кожного разу, коли
вони планували поїздку до нотаріуса, то
він зловживав спиртними напоями. Десь
за два тижні до смерті ОСОБА_4
занедужав, скаржився на стан здоров'я.
Після його смерті його дружина ОСОБА_3
самоусунулася від організації його
поховання, а тому він з своєю дружиною
ОСОБА_1 були змушені взяти всі витрати
на себе.

Інших належних і допустимих доказів
сторонами не наведено.

За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України
спадкування є перехід права та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця ) до
інших осіб (спадкоємців)
і здійснюється спадкування за
заповітом або за законом. А згідно до
ст.ст. 1220, 1221, 1223 ЦК України часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою, а місцем відкриття спадщини є
останнє місце проживання спадкодавця.
Право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, прийняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування одержують особи,
визначені у ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги , усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від прийняття, крім
випадків, встановлених, ст. 1259 цього
Кодексу.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України
передбачено, що за рішенням суду особа
може бути усунена від права на
спадкування за законом , якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані,

Строк для прийняття спадщини,
відповідно до ст. 1270 ЦК України,
встановлюється у шість місяців, який
починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
У другу чергу право на спадкування за
законом, відповідно до ст. 1262 цього
Кодексу мають рідні брати та сестри
спадкодавця , його баба та дід як з боку
батька ,так з боку матері.

Відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб , поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб , які беруть участь у справі.

А згідно до ст.60 цього Кодексу кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 58 , 59 цього Кодексу
докази повинні бути належними і
допустимими. Обставини справи , які за
законом можуть бути підтверджені
певними засобами доказування , не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Як встановлено в судовому засідання,
відповідачка ОСОБА_3 як дружина
спадкодавця належить до першої черги
спадкоємців і прийняла спадщину шляхом
подачі заяви про прийняття спадщини, а
позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як сестри
спадкодавця належать до другої черги
спадкоємців і ОСОБА_1 подала заяву про
прийняття спадщини за законом.

Разом з цим позивачами не наведено
жодних належних і допустимих доказів,
які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_4
мав похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво, та у зв'язку з цим був у
безпорадному стані та потребував
допомоги і що відповідачка ухилялася
від надання йому допомоги.

До того такі доводи позивачів
спростовуються як даними в судовому
засіданні показаннями свідків ОСОБА_1 і
ОСОБА_8, так і даними лікарського
свідоцтва про смерть ОСОБА_4 та
висновку судово-медичної експертизи
щодо причин смерті ОСОБА_4(а.с.8, 103,104).

При цьому самі по собі доводи позивачів
щодо понесених витрат на поховання
спадкодавця і що останній при житті мав
намір переоформити своє нерухоме майно
на сестру не є підставою для усунення
відповідачки ОСОБА_3 від права на
спадкування за законом.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
вимоги позивачів в цій частині є
необґрунтованими, в судовому засіданні
не доведеними, а тому до задоволення не
підлягають.

У зв'язку з цим не підлягають до
задоволення і вимоги позивачів про
зобов'язання Тячівську державну
нотаріальну контору, яка є третьою
особою у справі, видати свідоцтво про
право на спадщину за законом, оскільки
не доведено факт порушення цією особою
прав позивачів, а також не наведено
правових підстав для такого
зобов'язання.

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід покласти на
позивачів.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 169, 209-213 ЦПК
України, ст.ст. 1216, 1217, 1220-1223, 1224 ч.5, 1258, 1259
ч.2, 1261-1265, 1274 ч.2 ЦК України , суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бедевлянської
сільської ради, де третя особа
Тячівська державна нотаріальна
контора про усунення від права на
спадкування та зобов'язання видати
свідоцтво про право на спадщину за
законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення , а особами , які брали
участь у справі , але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення ,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й:
М.М.Розман