Головуючий суду 1 інстанції - Антоненко
Доповідач - Стахова Н.В.
Провадження № 22ц/782/4984/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
у складі :

Головуючого: Стахової
Н.В.

суддів:
Кострицького В.В., Бережної С.В.

при секретарі :
Щуровій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
прокурора міста Луганська в інтересах
держави в особі Інспекції
архітектурно - будівельного контролю у
Луганській області

на рішення Ленінського районного
суду міста Луганська від 01 жовтня 2013
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про розірвання договору про
сумісну діяльність, визнання права
власності на нежитлові будівлі,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із зазначеним позовом, у якому
просив розірвати договір про спільну
діяльність, що був укладений 02 квітня
2013 року між ним та ОСОБА_3, визнати за
ним право власності на об'єкт
нерухомості - нежитлові будівлі за
адресою: АДРЕСА_1, які складаються з:
літ. Г-2 Нежитлова будівля з
напівпідвалом літ н/пд.., мансардою літ.
МС та тамбуром літ. Г; літ. Д-1 Нежитлова
будівля з підвалом літ. Пд.., мансардою
літ. МСВ, МС», ганками літ.д1, д2, сходами
літ. Д; № 4,5 огорожа, літ.1 - замощення, що
розташовані на земельній ділянці
площею 0,1178 га.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 02 квітня 2013 року між
ним та ОСОБА_3 було укладено договір
про спільну діяльність. За умовами
договору вони домовилися здійснити
шляхом об»єднання власних зусиль
переобладнання житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою АДРЕСА_1 в нежитлові
будівлі. Так, позивач зобов'язався
надати житловий будинок з
господарськими будівлями та
спорудами, який належить йому на праві
власності та необхідні кошти для
проведення вказаних робіт, а
відповідачка зобов'язалася здійснити
оплату коштів за реконструкцію
нерухомого майна та здійснити
розроблення необхідної документації
для проведення переобладнання та
провести технічну інвентаризацію
переобладнаного об'єкту. Також вони
домовилися, що після закінчення робіт
об'єкт нерухомого майна буде належати
їм на праві власності в рівних частках.
Однак відповідачем за час здійснення
переобладнання об'єкта нерухомого
майна не було розроблено технічну
документацію та не було внесено жодних
коштів, тому позивач звернувся за
захистом свої прав в судовому порядку.

Рішенням Ленінського районного
суду міста Луганська від 01 жовтня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволений.
Розірваний договір про спільну
діяльність від 02.04.2013 року, укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_2
право власності на об'єкт нерухомості
- нежитлові будівлі за адресою:
АДРЕСА_1, які складаються з : літ. Г-2
Нежитлова будівля з напівпідвалом літ
н/пд.., мансардою літ. МС та тамбуром літ.
г; літ. Д-1 Нежитлова будівля з підвалом
літ. пд.., мансардою літ. МС1, МС2, ганками
літ.д 1, д 2, сходами літ. д; № 4,5 - огорожа,
літ.І - замощення, що розташовані на
земельній ділянці площею 0,1178. Також
судом зазначено, що право власності
ОСОБА_2 підлягає державній реєстрації.

В апеляційній скарзі прокурор
міста Луганська просить скасувати
зазначене рішення та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши
прокурора, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Задовольняючи позов та
визначаючи за позивачем право
власності, суд першої інстанції
послався на те, між позивачами та
відповідачем був укладений договір
про сумісну діяльність, умови якого
порушено відповідачем.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Судом встановлено, що 02 квітня 2013
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений договір про спільну
діяльність, за умовами якого сторони
домовилися здійснювати спільну
діяльність щодо переобладнання
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
належного на праві приватної власності
ОСОБА_2, в нежитлові будівлі.

Відповідно до п.3.1, 3.2 Договору
ОСОБА_2, зобов'язався надати житловий
будинок з господарськими будівлями
та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який
належить йому на праві приватної
власності та гроші необхідні для
проведення переобладнання, а ОСОБА_3
зобов'язалася надати грошові кошти
необхідні для переобладнання
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, в
нежитлові будівлі та здійснити
розроблення необхідної документації
для проведення переобладнання,
провести технічну інвентаризацію
переобладнаного об'єкту.

Право власності на нежитлові
будівлі за адресою: АДРЕСА_1
оформлюється за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
рівних частках після закінчення робіт
з переобладнання житлового будинку з
господарськими будівлями та
спорудами в нежитлові будівлі.

Однак під час переобладнання
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами в нежитлові
будівлі, відповідач відмовився від
фінансування об'єкту, що сторонами не
заперечувалося.

ОСОБА_2 є власником будинку
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності на об'єкт нерухомого
майна від 27.12.2012 року (а.с. 10-11), що
розташований на земельній ділянці
площею 0,1178 га.. Земельна ділянка
належить на праві власності ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
17 квітня 2012 року, посвідченого
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу
Луганської області за реєстровим № 659
(а.с.29).

Згідно з відомостями технічного
паспорту від 30.08.2013 року за адресою:
АДРЕСА_1 знаходяться нежитлові
будівлі, які складаються з літ. Г-2
Нежитлова будівля з напівпідвалом літ
н/пд.., мансардою літ. МС та тамбуром літ.
г; літ. Д-1 Нежитлова будівля з підвалом
літ. пд.., мансардою літ. МС1, МС2, ганками
літ. д 1, д2, сходами літ. д; № 4,5 - огорожа,
літ. І - замощення. Дозволяючи
документи на переобладнання житлового
будинку та господарчих будівель під
нежитлові будівлі не додані. В
експлуатацію зазначені будівлі не
введено. Документи на земельну ділянку
не переоформлені. (а.с.46- 47).

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Отже критеріями самочинного
будівництва є: будівництво на
земельній ділянці, яка не відведена для
цієї мети, будівництво, здійснено без
дозволу або проекту, будівництво
здійснено з порушенням норм і правил.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа,
яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

За наявності спору, право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво, лише у випадках,
передбачених ст. 376 ЦК України, а саме:
за особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч.3 ст. 376 ЦК
України), за особою - власником
(користувачем) земельної ділянки, яка
здійснила самочинне будівництво на цій
ділянці, якщо це не порушує права інших
осіб (ч.5 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до Закону України «Про
планування і забудову територій»
будівництво об'єктів містобудування
незалежно від форм власності
здійснюється з дозволу відповідних
рад, які можуть делегувати це право
відповідним виконавчим органам;
закінчені будівництвом об'єкти
підлягають прийняттю в експлуатацію в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Під самочинним будівництвом слід
розуміти як нове будівництво, так і
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт вже існуючих
об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону
України від 20 травня 1999 року «Про
архітектурну діяльність».

Будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
нерухомості здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку,
визначеному статтею 24 Закону України
«Про планування і забудову територій»,
ст. 9 Закону України «Про архітектурну
діяльність».

Будівництво без належного
дозволу має місце як при відсутності
дозволу на будівництво, так і при
відсутності дозволу на виконання
будівельних робіт.

Як роз'яснив Пленум вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п.12 постанови «Про практику
застосування судами ст. 376 ЦК України»
№6 від 30 березня 2012 року, вирішуючи
справу за позовом власника
(користувача) земельної ділянки про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, суди
зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником (користувачем) земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушені будівельні норми та
правила істотними.

Відповідно до п.9 Пленуму, якщо позивач
не звертався до компетентного
державного органу із заявою про
прийняття об'єкта до експлуатації, суд
вирішує спір по суті з урахуванням
наведених обставин та вимог закону.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК,
частина 1 статті 3 ЦПК України). У зв'язку
із цим звернення до суду з позовом про
визнання права власності на самочинне
будівництво має здійснюватися за
наявності даних про те, що порушене
питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право. Якщо позивач не
звертався до компетентного державного
органу із заявою про прийняття об'єкта
до експлуатації, суд вирішує спір по
суті з урахуванням наведених обставин
та вимог закону.

Доказів тому, що сторони отримали
дозвіл на виконання будівельних робіт,
а також зверталися до компетентного
державного органу про прийняття
забудови до експлуатації, суду не
надано.

Враховуючи те, що будівля являє собою
нерухоме майно, пов'язане фундаментом
з землею і створене з відповідних
будівельних матеріалів, поєднаних між
собою в певній технологічній
послідовності, визначеній проектною
документацією, державними
будівельними стандартами, нормами і
правилами, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
задоволення позову в частині визнання
права власності на самочинне
будівництво, оскільки, у даному
випадку, будівельні роботи здійснені
без дозволу на виконання будівельних
робіт, виданого інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
відповідно до ст. 29 Закону України «Про
планування і забудову територій».

Крім того, суд не врахував, що статтею 34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
передбачено, що замовник має право
виконувати будівельні роботи після
направлення замовником повідомлення
про початок виконання будівельних
робіт Державній архітектурно -
будівельній інспекції України або її
територіальному органу за
місцезнаходженням об'єкта та
інспекцією декларації про початок
виконання будівельних робіт, та не
вирішив питання про залучення
інспекції до участі у справі, як
передбачено ст.ст. 33,35,36 ЦПК України.

Отже, ухваливши рішення про
задоволення позову в частині визнання
права власності на самочинне
будівництво, суд першої інстанції
фактично дозволив позивачу
використовувати будівлі, що
побудовані без належного на те
дозволу без введення їх в експлуатацію
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.. 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін, у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Таким чином, враховуючи той факт,
що відповідач визнав порушення ним
умов договору про спільну діяльність,
та не заперечував проти його
розірвання, визнавши позов, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позовних вимог в цій
частині, враховуючи, що зазначеним
договором не порушуються права
прокурора, що діє в інтересах держави в
особі Інспекції архітектурно -
будівельного контролю у Луганській
області.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що при розгляді
вказаного позову допущено
невідповідність висновків суду
обставинам справи та мало місце
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для зміни рішення суду першої
інстанції.

На підставі наведеного, керуючись
ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора міста
Луганська в інтересах держави в особі
Інспекції архітектурно - будівельного
контролю у Луганській області
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 04 липня 2013 року
змінити, скасувавши в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності
на об'єкт нерухомості - нежитлові
будівлі за адресою: АДРЕСА_1, які
складаються з : літ. Г-2 Нежитлова
будівля з напівпідвалом літ н/пд..,
мансардою літ. МС та тамбуром літ. г;
літ. Д-1 Нежитлова будівля з підвалом
літ. пд.., мансардою літ. МС1, МС2, ганками
літ.д 1, д 2, сходами літ. д; № 4,5 - огорожа,
літ.І - замощення, що розташовані на
земельній ділянці площею 0,1178 га.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на об'єкт нерухомості -
нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1,
які складаються з: літ. Г-2 Нежитлова
будівля з напівпідвалом літ н/пд..,
мансардою літ. МС та тамбуром літ. г;
літ. Д-1 Нежитлова будівля з підвалом
літ. пд., мансардою літ. МС1, МС2, ганками
літ.д 1, д2, сходами літ. д; № 4,5 - огорожа,
літ.І - замощення, що розташовані на
земельній ділянці площею 0,1178
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Судді :