УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Кадєтової О.В.,Мартинюка В.І., Мостова
Г.І.,Наумчука М.І.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за договором
позики, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 24 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те що 26 вересня 2012 року
між позивачем та ОСОБА_8 було укладено
договір про надання безпроцентної
позики, на виконання умов якого боржник
отримав від позивача 100 000 гривень з
кінцевим терміном повернення коштів до
30 грудня 2012 року, про що в присутності
двох свідків власноруч написав
розписку.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором позики, між
позивачем та відповідачем ОСОБА_7 26
вересня 2012 року було укладено договір
поруки, відповідно до умов якого
відповідач зобов'язалася відповідати
перед позивачем солідарно в повному
обсязі за своєчасне виконання
боржником усіх його зобов'язань за
договором позики.

ОСОБА_8 не виконав взяті на себе
зобов'язання, та в зазначений термін
борг не повернув. Рішенням
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 22 березня 2013
року стягнуто з ОСОБА_8 на користь
позивача заборгованість за договором
позики в сумі 101 255, 81 грн, з яких: 100 000
гривень - основний борг; 738 гривень -
пеня; 147 гривень 95 копійок - 3% річних; 369
гривень 86 копійок - проценти за
користування чужими грошовим коштами,
а також судові витрати в сумі 1 012
гривень 56 копійок.

12 червня 2013 року позивач звернувся до
відповідача із письмовим
повідомленням про невиконання
боржником зобов'язань за договором
позики, проте відповіді не отримав.

Оскільки договором поруки встановлена
самостійна відповідальність
відповідача за невиконання або
неналежне виконання його зобов'язань
за договором поруки, позивач просив суд
стягнути з ОСОБА_7 на його користь
заборгованість за договором про
надання безпроцентної позики в сумі 101
255, 81 грн, пеню за прострочення
виконання своїх зобов'язань за
договором поруки в розмірі 124, 84 грн.

Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 22 серпня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
пеню в розмірі 124 гривні 84 копійки. В
решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 24 жовтня 2013 року, рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 заборгованість за
договором позики від 26 вересня 2012 року
в сумі 101 255, 81 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду, із направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення
заборгованості за договором позики,
суд першої інстанції виходив з того, що
судовим рішенням від 22 березня 2013 року,
яке набрало законної сили, вже стягнуто
з боржника на користь ОСОБА_6 101 255, 81 грн
зазначеної заборгованості.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив з того, що рішення суду про
стягнення боргу безпосередньо з
боржника не звільняє поручителя від
зобов'язання та не позбавляє кредитора
права на отримання зазначеної
заборгованості від поручителя.

Судами встановлено, що 26 вересня 2012
року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладено
договір про надання безпроцентної
позики, відповідно до якого боржник
взяв в борг у позичальника 100 000 грн, які
він зобов'язувався повернути до 30
грудня 2012 року.

Зазначене також підтверджується
борговою розпискою від 26 вересня 2012
року написаною рукою боржника.

В забезпечення взятих на себе
позичальником зобов'язань, 26 вересня 2012
року між позивачем та відповідачем по
справі ,було укладено договір поруки
згідно якого остання зобов'язалась
солідарно та в повному обсязі нести
відповідальність перед позивачем за
своєчасне виконання боржником своїх
зобов'язань.

Згідно п. 3.5 договору поруки в разі
невиконання або неналежного виконання
поручителем зобов'язань згідно з цим
договором, поручитель сплачує
кредитору пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення від суми несплаченого
боргу.

Згідно рішення Чорнобаївського
районного суду Черкаської області від
22 березня 2013 року позов ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 про стягнення боргу задоволено.
Стягнуто з боржника на користь
позивача - 101 255, 81 грн заборгованості за
договором позики. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України позивач має
право вимагати виконання обов'язку
частково або у повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК України
визначено, що поручитель відповідає
перед кредитором за виконання
боржником його обов'язку, а у випадках
порушення такого обов'язку боржник та
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Апеляційний суд вірно виходив з того,
що рішення про стягнення боргу
безпосередньо з боржника не звільняє
поручителя від зобов'язання та не
позбавляє позивача права на стягнення
зазначеної заборгованості з ОСОБА_7,
оскільки матеріали справи доказів
того, що ОСОБА_8 виконав свої
зобов'язання за договором про надання
безпроцентної позики.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
поручитель несе самостійну
відповідальність перед кредитором за
порушення зобов'язань боржником,
оскільки вони перебувають у
самостійних договірних відносинах і
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку в повному обсязі від
будь-кого з них.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали
справи та зміст оскаржуваного судового
рішення, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
нормами ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 24 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук