Справа № 338/1925/13-ц
Провадження № 22-ц/779/145/2014
Головуючий у 1 інстанції Шишко О.А.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Шалаути Г.І.,
Ковалюка Я.Ю.

секретаря Турів О.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат
на навчання дитини за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 25
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 25
листопада 2013 року задоволено позов
ОСОБА_4. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 2111 грн. додаткових витрат на
навчання дитини. Вирішено питання
судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
неправильну оцінку доказів,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема апелянт зазначає, що в
порушення вимог статей 213-214 ЦПК України
суд ухвалив рішення на основі доводів
позивачки та не взяв до уваги його
доводів. В мотивувальній частині
оскаржуваного рішення не наведено
жодних обґрунтувань щодо спростування
його доводів та нормативно-правових
актів, на підставі яких винесено
рішення.

Апелянт вказує, що в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які б
підтверджували наявність у
неповнолітнього ОСОБА_5 особливих
обставин, що спричинили додаткові
витрати на дитину, які підлягають
стягненню відповідно до ст. 185 СК
України. Навчання неповнолітнього
ОСОБА_5 поряд з державною денною формою
навчання ще й на платній заочній формі
не є особливою обставиною (розвитком
здібностей дитини) в розумінні вимог
ст. 185 СК України. Крім того, оплачений
позивачем перший семестр навчання
триває з 1 вересня 2013 року по 1 березня
2014 року, а ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3
виповнюється 18 років і, відповідно, з
цього часу правила ст. 185 СК України на
нього не поширюються. Однак його
посилання з цього приводу судом до
уваги не взяті.

Також апелянт зазначає, що в порушення
вимог ст. 182 СК України, п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 р. №3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів» та ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про
виконавче провадження» суд першої
інстанції не взяв до уваги той факт, що
він є непрацездатним пенсіонером,
оскільки вийшов на пенсію по хворобі.
Інших доходів крім пенсії у нього
немає. З пенсії він щомісячно сплачує
аліменти на утримання дітей в розмірі
819 грн. 39 коп. та 240 грн. аліментів на
утримання батьків. Також суд не взяв до
уваги той факт, що щомісячний дохід
ОСОБА_5 перевищує прожитковий мінімум,
встановлений Законом України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» і
фактично становить 1811 грн., оскільки з
нього на утримання ОСОБА_5 стягуються
аліменти щомісячно в розмірі 410 грн., з
жовтня 2013 року ОСОБА_5 отримує
стипендію в іншому вузі в розмірі 876
грн. та, крім того, позивачка ОСОБА_4
отримує від держави додаткову допомогу
на дітей, яка на одну дитину щомісячно
становить 525 грн.

З наведених мотивів просить рішення
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 25
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

У засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник доводи апеляційної
скарги підтримали з наведених в ній
мотивів.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги заперечила,
просила її відхилити. Рішення суду
першої інстанції вважала законним та
обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
сторони з 25.02.1995 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, який розірвали
20.08.2009 року. Від шлюбу мають двох синів
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які є неповнолітніми та
проживають з позивачкою. Відповідач
сплачує позивачці аліменти на
утримання двох неповнолітніх дітей:
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки
всіх видів заробітку, що
підтверджується виконавчим листом,
виданим Богородчанським районним
судом Івано-Франківської області 17.10.2006
року (а.с. 6).

З умов договору про підготовку фахівця
освітньо-кваліфікаційного рівня
бакалавра в Юридичному інституті,
укладеного між Прикарпатським
національним університетом імені
Василя Стефаника та ОСОБА_4, судом
встановлено, що ОСОБА_5 навчається на
заочній формі навчання і розмір плати
за весь термін навчання освітньої
послуги становить 33780 грн. (а.с. 7).

Згідно квитанції №102/104 від 14.08.2013 року
позивачкою оплачено за перший семестр
навчання сина 4222,50 грн. (а.с. 8).

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що додаткові
витрати, які понесла позивачка на
забезпечення належного освітнього
рівня сина, котрий навчається на
заочній формі навчання в Юридичному
інституті Прикарпатського
національного університету імені
Василя Стефаника, сприяють здобуттю
дитиною належної освіти та її
підготовці до самостійного життя.
Обов'язки батьків забезпечувати дитині
згадані умови передбачені ст. 150 СК
України. Виходячи з принципу рівності
прав та обов'язків обох батьків
відносно дітей та беручи до уваги
фактичний розмір понесених позивачкою
витрат, суд вважав, що позов підлягає до
задоволення.

Такий висновок суду є правильним,
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону.

Частинами 2 і 3 ст. 150 СК України
встановлено обов'язок батьків
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття дитиною
повної загальної середньої освіти,
готувати її до самостійного життя.

В силу дії ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Додаткові витрати на дитину можуть
фінансуватися наперед або покриватися
після їх фактичного понесення разово,
періодично або постійно.

Таким чином, за змістом наведеної
статті той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами. Дане положення
стосується особливих обставин,
приблизний перелік яких надається
даною статтею. До таких особливих
обставин закон відносить насамперед
випадки, коли дитина, яка знаходиться
на утриманні батьків, потребує
додаткових витрат на неї у зв'язку із
розвитком певних її здібностей,
страждає на тяжку хворобу, є калікою.
Особливі обставини можуть бути
зумовлені, як негативними (хвороба), так
і позитивними фактами (схильність
дитини до музики, що потребує купівлі
музичного інструменту, або до певного
виду спорту, що вимагає додаткових
матеріальних витрат, або дитина
потребує оздоровлення та відпочинку
біля моря чи на гірському курорті). Такі
особливі обставини будуть
індивідуальними у кожному конкретному
випадку.

Доказами, що підтверджують наявність
особливих обставин, що спричинили
додаткові витрати на дитину, можуть
бути документи, які свідчать,
наприклад, про витрати на придбання
спеціальних інструментів, призначених
для розвитку здібностей людини
(наприклад, музичного інструменту або
спортивного спорядження тощо), витрати
на навчання дитини у платному
навчальному закладі, на заняття у
музичних, мистецьких або спортивних
закладах, на додаткові заняття,
висновки МСЕК, довідки медичних
закладів та інші документи, що
підтверджують відповідний стан
здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і
свідчать про необхідність додаткових
витрат на лікування (на придбання
ліків, спеціальний медичний догляд,
санаторно-курортне лікування тощо).

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дав оцінку наявним в
матеріалах справи доказам понесення
ОСОБА_4 витрат на навчання сина ОСОБА_5 у
платному навчальному закладі, що в
даному випадку є особливою обставиною
в розумінні ст. 185 СК України, так як
неповнолітній ОСОБА_5, бажаючи
розвивати свої розумові здібності,
крім стаціонарного навчання в
Івано-Франківському національному
технічному університеті нафти і газу
поступив та навчається на заочній
формі навчання в Юридичному інституті
Прикарпатського національного
університету імені Василя Стефаника та
вірно дійшов висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції не взяв до уваги той факт, що
він є непрацездатним пенсіонером,
оскільки вийшов на пенсію по хворобі,
не заслуговують на увагу, оскільки за
даними пенсійного посвідчення ОСОБА_2
(а.с. 34) він отримує пенсію за вислугу
років. Не є слушними і його доводи про
те, що з пенсії він щомісячно сплачує
аліменти на утримання дітей в розмірі
819 грн. 39 коп. та 240 грн. аліментів на
утримання батьків, так як участь у
додаткових витратах на дитину є не
правом, а обов'язком батька (матері)
незалежно від сплати ним (нею)
аліментів, і закон не передбачає
можливості повного звільнення особи
від участі в таких витратах, а
обставини, що мають істотне значення,
враховуються лише при визначенні судом
розміру участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
виникнення спору.

Більше того, при цьому судом дано
оцінку доказам, наданим сторонами в
підтвердження їхнього матеріального
становища, зокрема, що ОСОБА_4 разом з
дітьми відноситься до
малозабезпечених сімей (а.с. 44), а ОСОБА_2
має пенсію в розмірі 2460,62 грн. (а.с. 26) та
двоє його батьків, яким він сплачує
аліменти, щомісячно отримують 2507 грн.
пенсії (а.с. 22).

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, не мають правового
значення для вирішення справи та були
предметом дослідження суду першої
інстанції.

Рішення суду першої інстанції
відповідає встановленим судом
обставинам і визначеним відповідно до
них правовідносинам, порушення норм
матеріального та процесуального права
судом не встановлено. Доводи
апеляційної скарги висновки суду
першої інстанції не спростовують та не
містять підстав для скасування або
зміни судового рішення, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 25
листопада 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Шалаута Г.І.

Ковалюк Я.Ю.