Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей
Білоцерківської міської ради
Київської області, про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом мотивуючи тим, що з 2008 року по
травень 2011 року він перебував у
цивільному шлюбі з відповідачкою, від
якого мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
з моменту розлучення відповідач чинить
йому перешкоди в спілкуванні з донькою,
хоча він приймає активну участь в її
матеріальному забезпеченні, в лютому
2013 року він звертався до служби у
справах дітей Білоцерківської міської
ради, на підставі розгляду його заяви
службою прийнято рішення щодо порядку
його участі у вихованні та особистому
спілкуванні з дитиною щонеділі та
щосереди з 10 години до 13 години в межах
міста Білої Церкви, після прийняття
цього рішення він неодноразово
приїздив до дитини, однак відповідач
перешкоджає йому бачитися з донькою,
змінила телефонні номери. Позивач
просить суд зобов'язати відповідачку
усунути перешкоди у його спілкуванні
та побаченні з донькою ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити такі способи
його участі у вихованні дитини:
щосереди, щонеділі з 10 години до 13
години з можливістю відвідування
дочкою його місця проживання та
можливістю спільного відпочинку в
літній період тривалістю дві неділі.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги.

Відповідач позов визнала частково,
пояснила, що після припинення
спільного проживання з позивачем він
протягом тривалого часу ухилявся від
надання матеріальної допомоги дитині і
вона змушена була звертатися до суду
про стягнення з нього аліментів, станом
на 17.12.2013 року заборгованість по
аліментах становить 7452 грн., вона не
чинила перешкод позивачу у спілкуванні
з дитиною, тоді як він не попередивши її
забрав дитину до себе в м. Бучу, що було
грубим порушенням встановленого
службою у справах дітей порядку
спілкування батька з дитиною, сам
позивач спілкується з дочкою останнім
часом дуже рідко, відвідує її лише раз
на місяць, а тому вона не
заперечуватиме щодо спілкування
позивача з донькою другої та четвертої
неділі щомісяця з 10 години до 13 години в
межах м. Біла Церква.

Представник Служби у справах дітей
Білоцерківської міської ради як органу
опіки та піклування просила суд
вирішити спір з врахуванням інтересів
малолітньої дитини та приймаючи до
уваги рішення виконавчого комітету
Білоцерківської міської ради, яким
визначено форми участі батька у
вихованні та спілкуванні з малолітньою
донькою ОСОБА_3.

Заслухавши пояснення осіб, які
приймали участь у розгляді справи,
оглянувши матеріали даної справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення частково з
наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач
та відповідачка спільно проживали без
реєстрації шлюбу, мають малолітню
доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що
стверджується копією свідоцтва про
народження дитини та копією витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про реєстрацію
народження /а.с. 12-13/.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач разом з донькою ОСОБА_3,
сином від першого шлюбу ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 та матір'ю ОСОБА_5
проживають в АДРЕСА_1.

Згідно акту обстеження умов проживання
№ 7 від 04.02.2013 року, затвердженого
начальником служби у справах дітей
Білоцерківської міської ради /а.с.37/,
будинок, де проживає відповідач з
дітьми та матір'ю, має два поверхи,
складається з 3-х житлових кімнат, має
загальну площу 100 кв.м, ОСОБА_2 з дітьми
займає 2 кімнати, житло зручно
умебльоване, підтримується в належному
санітарно-гігієнічному стані, у
дітей-окремі спальні місця, є необхідні
меблі, відповідачкою створено
задовільні умови для проживання та
виховання дітей, вона добросовісно
виконує свої батьківські обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що
питання щодо визначення порядку участі
позивача ОСОБА_1 у вихованні та
особистому спілкуванні з малолітньою
донькою ОСОБА_1 було предметом розгляду
на засіданні комісії з питань захисту
прав дитини при виконавчому комітеті
Білоцерківської міської ради за його
заявою, що стверджується витягами із
протоколів № 2 від 06.02.2013 року та № 3 від
20.02.2013 року /а.с.30-31/.

Також Службою у справах дітей
Білоцерківської міської ради було
підготовлено висновок про визначення
порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та
особистому спілкуванні з його
малолітньою дочкою ОСОБА_6 № 251/04-31 від
20.02.2013 року, копія якого є в матеріалах
справи /а.с.29 /.

На підставі вказаного висновку та
рекомендацій комісії з питань захисту
прав дитини виконавчим комітетом
Білоцерківської міської ради прийнято
рішення за № 72 від 26.02.2013 року /а.с.5/,
відповідно до якого встановлено такий
порядок участі ОСОБА_1 у вихованні
малолітньої доньки ОСОБА_1: щонеділі та
щосереди з 10 години до 13 години в межах
міста Біла Церква.

Позивач в обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що відповідач чинить
йому перешкоди щодо спілкування з
донькою.

Цей факт, як вважає суд,
підтверджується тим, що позивач
звертався до служби у справах дітей
Білоцерківської міської ради щодо
вирішення даного питання, також сама
відповідач в суді позов визнала
частково, вказавши на те, що не
заперечує щодо спілкування батька з
донькою тільки другої та четвертої
неділі щомісяця з 10 години до 13 години в
межах м. Біла Церква.

Згідно ст.141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

За приписами ст.151 СК України батьки
мають переважне перед іншими особами
право на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право
обмежене законом.

Як передбачено ст.157 цього Кодексу,
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо
від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина,
не має права перешкоджати тому з
батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування
не перешкоджає нормальному розвиткові
дитини.

Згідно приписів ст.15 Закону України
«Про охорону дитинства» дитина, яка
проживає окремо від батьків або одного
з них, має право на підтримання з ними
регулярних особистих стосунків і
прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від
дитини, зобов'язані брати участь у її
вихованні і мають право спілкуватися з
нею, якщо судом визнано, що таке
спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти
згоди щодо участі одного з батьків,
який проживає окремо, у вихованні
дитини, порядок такої участі
визначається органами опіки та
піклування за участю батьків виходячи
з інтересів дитини.

Отже, обсяг прав батьків не залежить
від того, проживають вони з дитиною чи
ні.

Як вказано вище в рішенні, органом
опіки та піклування було вирішено
питання щодо форм участі батька у
вихованні та спілкуванні з малолітньою
донькою сторін ОСОБА_1, але сторони не
знаходять порозуміння у вирішенні
цього питання, зважаючи на напружені
стосунки, які склалися між ними,
наведене вище рішення виконавчого
комітету сторони не оскаржували.

Жодних доказів стосовно того, що
спілкування з дитиною у спосіб,
визначений органом опіки та
піклування, буде перешкоджати
нормальному розвиткові дитини, суду не
надано.

В СК України розроблено механізм
забезпечення прав того з батьків, хто
проживає окремо від дитини, якщо той з
батьків, з ким проживає дитини, цьому
перешкоджає.

Так, згідно ст.159 СК України, якщо той
із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема
якщо він ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного
з батьків у вихованні дитини
(періодичні чи систематичні побачення,
можливість спільного відпочинку,
відвідування дитиною місця його
проживання тощо), місце та час їхнього
спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи.

Під час вирішення спору щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини
береться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення, в
тому числі стан психічного здоров'я
одного з батьків, зловживання ним
алкогольними напоями або наркотичними
засобами.

Позивач просить суд визначити такі
способи його участі у вихованні дитини:
щосереди, щонеділі з 10 години до 13
години з можливістю відвідування
дочкою його місця проживання та
можливістю спільного відпочинку в
літній період тривалістю дві неділі.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач проживає в АДРЕСА_2 разом з
сестрою та батьками, що стверджується
копією довідки Бучанського управління
житлово-комунального господарства від
31.05.2013 року /а.с.7/; на обліку у нарколога
та психіатра позивач не перебуває, що
слідує з довідок Бучанської міської
поліклініки /а.с.10/.

В акті обстеження житлово-побутових
умов проживання від 31.01.2013 року /а.с.36/
вказано на те, що дана квартира
складається з 3-х жилих кімнат, квартира
в задовільному стані, обладнана
необхідними меблями, для дитини
призначена окрема кімната, де є всі
необхідні меблі, іграшки, для
проживання та розвитку дитини створені
всі належні умови.

З пояснень самого позивача
встановлено, що час на дорогу до м. Бучі
займає біля 2-х годин, а він просить суд
визначити йому способи участі у
вихованні дитини з 10 години до 13 години
щосереди та щонеділі з відвідуванням
його місця проживання, що є неможливим,
оскільки весь час, який він просить
виділити для спілкування з донькою,
буде витрачений на дорогу до м. Бучі і
назад, а з іншими позовними вимогами
ОСОБА_1 не звертався.

А тому суд вважає за можливе визначити
способи участі позивача у вихованні
дитини: щосереди та щонеділі з 10 години
до 13 години, як просить позивач, але в
межах міста Білої Церкви.

При цьому суд також враховує ті
обставини, що доньці сторін ОСОБА_1 ще
не виповнилося 4-х років, вона зовсім
маленька, ще не може сама себе
обслуговувати, їй потрібні постійна
увага і турбота матері, режим сну та
харчування.

А тому суд вважає, що такий порядок
участі батька у вихованні та
особистому спілкуванні з донькою не
буде суперечити інтересам самої
дитини, оскільки за ст.11 Закону України
«Про охорону дитинства» батько і мати
мають рівні права та обов'язки щодо
своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

При вирішенні спору судом приймаються
до уваги положення Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою ВР
України № 789-XII від 27.02.1991 року , стосовно
того, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини /ст.3/.

А відповідно до ст.9 цієї Конвенції,
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Таким чином, проаналізувавши всі
докази, врахувавши всі наведені вище в
рішенні обставини, суд вважає за
можливе зобов'язати відповідачку не
чинити перешкод позивачу у спілкуванні
з донькою ОСОБА_1 та встановити дні та
час для спілкування між донькою та
батьком, а саме: щосереди та щонеділі з
10-00 години до 13-00 години в межах міста
Білої Церкви.

Суд також вважає, що відвідування
ОСОБА_1 в даний час дошкільного
навчального закладу /ясла-садок/ не є
перешкодою для спілкування та
зустрічей батька і доньки.

Встановлення такого порядку
спілкування з дитиною, на думку суду,
надасть можливість обом батькам
приймати участь у вихованні доньки,
піклуватися про стан її здоров'я,
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечить можливість
виконання батьком, який проживає
окремо від дитини, одного з
найважливіших обов'язків батьків -
виховання дитини.

А питання щодо можливості відвідування
дитиною місця проживання батька та
їхнього спільного відпочинку, як
вважає суд, можна буде вирішувати
батькам за спільною домовленістю з
врахуванням інтересів дитини після
того, як ОСОБА_1 стане старшою.

Враховуючи все наведене та керуючись
ст.ст. 141,151,153,157,159 СК України, ст.ст. 11,15
Закону України «Про охорону
дитинства», ст.ст.3,9 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою ВР
України № 789-XII від 27.02.1991 року, ст.ст.10,60,
88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою
дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та
визначити такі способи участі батька у
вихованні та особистому спілкуванні з
дитиною, а саме: щонеділі та щосереди з
10 -00 години до 13-00 години в
межах міста Білої Церкви.

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя А. М. Дмитренко