Справа № 352/2289/13-ц
Провадження № 22-ц/779/101/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Матківського
Р.Й., Шишка А.І.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_2
заінтересована особа - управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Івано-Франківській області про
встановлення факту проживання однією
сім'єю за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Тисменицького районного суду
від 18 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2, заінтересована
особа - управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Івано-Франківській області звернулась
в суд із заявою про встановлення фактів
перебування на утриманні та проживання
однією сім'єю.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що
внаслідок нещасного випадку на
виробництві під час виконання
службових обов'язків ІНФОРМАЦІЯ_3 помер
її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
працював у ТзОВ «Галицька торгова
компанія». До трагічної загибелі син
проживав з нею однією сім'єю у
житловому будинку по АДРЕСА_1, де і був
зареєстрований. Син надавав допомогу
по господарству, утримував її, оскільки
його заробіток був значно вищим, ніж її
пенсія. Відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» вона як член сім'ї
померлого сина має право на отримання
страхових виплат. Тому саме з цією
метою і просила встановити факт
перебування на утриманні померлого та
проживання з ним однією сім'єю.

Ухвалою Тисменицького районного суду
від 18 листопада 2013 року заяву ОСОБА_2 в
частині вимоги про встановлення факту
перебування на утриманні залишено без
розгляду.

Рішенням Тисменицького районного
суду від 18 листопада 2013 року заяву
задоволено. Встановлено факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 до дня смерті останнього, що
настала ІНФОРМАЦІЯ_3.

На дане рішення ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Так,
оскаржуване рішення впливає на права
малолітнього сина ОСОБА_5, якому в
зв'язку зі смертю батька ОСОБА_4
призначено страхові виплати. Однак, її
як законного представника
малолітнього сина не було залучено до
участі в розгляді справи.

Також судом не взято до уваги, що
рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 23.06.2011 року встановлено факт,
що вона проживала однією сім'єю з
ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 до смерті
останнього.

Поза увагою суду залишилась і та
обставина, що відділенням Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Долинському
районі в травні 2011 року призначені
виплати по соціальному страхуванню
малолітньому сину ОСОБА_5, як утриманцю
та матері померлого ОСОБА_2 - як особі,
що має на це право. А постановою
Долинського районного суду від 25.10.2012
року зобов'язано відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Долинському
районі призначити та здійснити
одноразову виплату у відповідності до
ч.7 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» на сім'ю потерпілого
ОСОБА_4 їхньому синові ОСОБА_5

Крім того, факт проживання заявниці
однією сім'єю із сином вже
досліджувався Долинським районним
судом при розгляді її позову про
стягнення одноразової страхової
виплати. Під час розгляду даного позову
встановлено, що ОСОБА_2 не перебувала на
утриманні померлого та в задоволенні
позову було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини
просила рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні заяви.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та її представник доводи скарги
підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2, її представник та представник
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Івано-Франківській області доводів
скарги не визнали посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходив з того, що померлий
син заявниці ОСОБА_4 до дня трагічної
загибелі ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав з нею
однією сім'єю у житловому будинку по
АДРЕСА_1, доказом чого є довідки
виконкому Липівської сільської ради,
дані погосподарських книг та пояснення
свідків.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 звернулась із заявою про
встановлення факту проживання однією
сім'єю з сином ОСОБА_4, який трагічно
загинув ІНФОРМАЦІЯ_3, зазначаючи, що
встановлення цього факту необхідно їй
для отримання страхових виплат.

При цьому заінтересованою особою
вказано управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Івано-Франківській області.

В засіданні апеляційного суду
встановлено, що постановою Долинського
районного суду від 25 жовтня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2013 року, зобов'язано
відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Долинському
районі призначити та виплатити
одноразову допомогу на сім'ю
потерпілого ОСОБА_4 у відповідності до
ч.7 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» у розмірі п'ятирічного
заробітку потерпілого ОСОБА_4 - сину
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому суд
виходив з положень ч.2 ст.3 Сімейного
кодексу України про те, що дитина
належить до сім'ї своїх батьків і тоді,
коли спільно з ними не проживає.

Також під час розгляду справи було
встановлено, що відповідно до
постанови відділення ВД ФССНВ у
Долинському районі № 0906/432/432/2 від 04.05.2011
р. ОСОБА_5 призначено суму
одноразової допомоги в розмірі 27 615,12
грн., як особі, яка має на це право у разі
смерті потерпілого ОСОБА_4

За касаційною скаргою відділення ВД
ФССНВ у Долинському районі на вказані
судові рішення ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
18.11.2013 року відкрито касаційне
провадження та зупинено виконання цих
рішень (а.с.75-80, 96). Розгляд справи не
завершено.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення» № 5
від 31.03.1995 року для забезпечення
правильного і своєчасного розгляду
справ про встановлення фактів, що мають
юридичне значення, у кожній справі
після її порушення суддя зобов'язаний
провести підготовчі дії, передбачені
цивільно-процесуальним законом,
зокрема, з'ясувати, які фізичні особи і
організації можуть бути
заінтересовані у вирішенні даної
справи і підлягають виклику в судове
засідання, у необхідних випадках
запропонувати заявникові та
заінтересованим особам подати
додаткові докази на підтвердження
заявлених вимог чи заперечень проти
них.

Всупереч зазначеній нормі суд першої
інстанції не з'ясував, які фізичні
особи можуть бути заінтересовані у
вирішенні даної справи та підлягають
виклику в судове засідання.

За таких обставин розглядаючи та
задовольняючи заяву ОСОБА_2 суд
фактично вирішив питання, яке
безпосередньо стосується законних
прав та інтересів малолітнього ОСОБА_5,
не залучивши при цьому в якості
зацікавленої особи його законного
представника - ОСОБА_3

Разом з тим, не можуть бути прийняті до
уваги посилання апелянта на рішення
Коломийського міськрайонного суду від
23.06.2011 року, яким встановлено факт
проживання її однією сім'єю з ОСОБА_4 за
адресою АДРЕСА_2 до смерті останнього.
Так, в засіданні апеляційного суду
встановлено, що ухвалою Коломийського
міськрайонного суду від 17.10. 2011 року
вказане рішення скасовано за
нововиявленими обставинами, а ухвалою
цього ж суду від 22.11.2011 року заяву
ОСОБА_3 залишено без розгляду (а.с. 97,98).

Твердження апелянта, що факт
проживання заявниці однією сім'єю із
сином вже досліджувався Долинським
районним судом при розгляді її позову
про стягнення одноразової страхової
виплати, та що постановою Долинського
районного суду від 02 січня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2013 року, в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено, тому має
преюдиційне значення і не потребує
повторного доказування не заслуговує
на увагу.

Зі змісту вказаних судових рішень
вбачається, що предметом розгляду
даної справи було зобов'язання
відповідача призначити ОСОБА_2
одноразову страхову виплату як особі,
що перебувала на утриманні в розмірі
однорічного середнього заробітку
померлого сина ОСОБА_4 та одноразову
страхову виплату на сім'ю, з якою
проживав потерпілий в розмірі п'яти
середньорічних заробітних плат
померлого сина та що підставою для
відмови в задоволенні такого позову
було недоведення позивачем своїх вимог
внаслідок ненадання доказів на їх
підтвердження. Тому посилаючись на
письмові докази - довідки виконкому
Липівської сільської ради, дані
погосподарських книг та пояснення
свідків, вона вправі була звернутись до
Тисменицького районного суду із
вказаною заявою (а.с.81-88). Також
апеляційним судом встановлено, що
згідно ухвали Вищого
адміністративного суду України від
18.07.2013 року відкрито касаційне
провадження за скаргою ОСОБА_2 на
прийняті судові рішення.

Враховуючи вищенаведені обставини
колегія суддів приходить до висновку,
що судове рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права і не може бути
визнано законним й обґрунтованим. А
тому підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Тисменицького районного суду
від 18 листопада 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні заяви ОСОБА_2
заінтересована особа - управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Івано-Франківській області про
встановлення факту проживання однією
сім'єю відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко