Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/161/14
Головуючий у 1 інстанції: Федченко І.М.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„04" лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 16 липня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

У позові зазначав, що 15 грудня 2011
року відповідач отримав від нього у
позику у сумі 31 163 доларів США, а також 1
000 Євро на строк до 15 грудня 2012 року та
зобов'язався за користування
отриманими грошовими коштами за весь
період користування сплачувати йому
щомісячно до 10 числа 5% від отриманої
суми, що підтверджується власноручно
написаною відповідачем розпискою від
15.12.2011 року.

15 січня 2013 року відповідач в
рахунок часткового погашення боргу
передав його сину ОСОБА_4 товар на суму,
еквівалентну 24 793,58 доларам США, що
останній підтвердив письмовою
позначкою. Зазначене часткове
виконання було прийнято ним, як
належне.

Решту суми позики у розмірі 6 369,42
доларів США та 1000 Євро відповідач не
повернув.

Таким чином, станом на 23 квітня 2013
року заборгованість за позикою
становить 61 331 грн. 24 коп., а загальний
розмір процентів за користування
коштами складає 164 903 грн. 45 коп.

Посилаючись на зазначені
обставини, просив суд стягнути з
відповідача на його користь 61 331 грн. 24
коп. суми основного боргу за договором
позики, 164 903 грн. 45 коп. проценти за
користування коштами, а всього 226 234 грн.
69 коп., судові витрати покласти на
відповідача.

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 16 липня
2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 61 331 грн. 24 коп. - основного боргу
за договором позики, 164 903 грн. 45 коп. -
процентів за користування коштами, а
всього 226 234 грн. 69 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 262 грн. 35
коп.

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з заявою про перегляд заочного
рішення, в якій заперечував сам факт
отримання грошей від ОСОБА_3 за
договором позики, посилаючись на те, що
ОСОБА_3 не надав оригіналу розписки від
15.12.2011 року.

Ухвалою Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2013 року
заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 16 липня 2013 року залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволені заявленого позову,
посилаючись на те, що хоча факт
отримання ним грошових коштів від
ОСОБА_3 дійсно мав місце, однак
зобов"язання за договором позики від
15.12.2011 року були виконані ним у повному
обсязі, оскільки це підтверджується
фактом наявності у нього оригіналу
його розписки від 15.12.2011 року, на якій
міститься письмова позначка ОСОБА_4 про
отримання ним товару в рахунок боргу на
суму 24793,58 доларів США.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відповідно до ст.1046, ч.1 ст.1048 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів(суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладання договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 15 грудня 2011 року
ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 31163 доларів США
та 1000 Євро, які зобов"язувався
повернути до 15 грудня 2012 року, зі
сплатою за користування грошима 5% від
отриманої суми щомісячно, що
підтверджується письмовою розпискою
позичальника.

15 січня 2013 року ОСОБА_2 в рахунок
погашення боргу передав ОСОБА_3 через
його сина ОСОБА_4 товар на суму,
еквівалентну 24793, 58 доларів США, і
вказані дії були визнані позивачем в
якості часткового виконання
зобов"язання позичальником.

Як встановлено ст. 527 ЦК України,
боржник зобов"язаний виконати свій
обов"язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов"язання чи
звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши
виконання зобов"язання, кредитор
повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання
частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов"язання, повинен
повернути його боржникові.

У разі неможливості повернення
боргового документа кредитор повинен
вказати про це у розписці, яку він
видає.

З аналізу ст.ст. 510,545 ЦК України та
відповідно до ст. 1046,1047 ЦК України
розписка є борговим документом і може
надаватися позикодавцем для
підтвердження перед ним невиконаного
зобов"язання за договором позики, а
наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов"язку.

Ухвалюючи заочне рішення про
задоволення позову, суд виходив з того,
що зобов"язання за договором позики
ОСОБА_2 у повному обсязі не виконані,
про що свідчить наявність у позивача
ориганілу боргової розписки
відповідача, копія якої долучена ним до
матеріалів справи з залишенням її
оригіналу у ОСОБА_3(а.с.5).

Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

У засіданні апеляційного суду
представник як позивача, так і
відповідача надали ідентичні боргові
розписки ОСОБА_2 від 15.12.2011 року, при
цьому надана представником ОСОБА_2
розписка, копія якої долучена до
апеляційної скарги, містить також
письмову позначку ОСОБА_4 про отримання
в рахунок часткового погашення боргу
товарів на суму 24793,58 доларів США, і
кожен із представників сторін
стверджував, що надана розписка є
оригіналом.

Заперечуючи проти тверджень
представника відповідача про повне
виконання ОСОБА_2 зобов"язань за
договором позики, представник ОСОБА_3
посилався на те, що представлена ОСОБА_2
на підтвердження повного виконання ним
зобов"язань боргова розписка - це
кольорова ксерокопія тексту його
розписки, оригінал якої залишається у
ОСОБА_3, на якій син останнього зробив
письмову позначку про отримання в
рахунок часткового погашення боргу
товарів на суму 24793,58 доларів США, отже
на суму, яка є меншою від загальної суми
позики з нарахованими процентами.

Вказані пояснення підтвердились
висновком № 176-13 експертного
техніко-криміналістичного дослідження
документів від 09.01.2014 року, здійсненого
Запорізьким відділенням
Дніпропетровського НДІ судових
експертиз на підставі заяви
відповідача ОСОБА_2, і згідно якого
наданий ОСОБА_2 текст розписки
виконаний струменево - крапельним
способом із застосуванням струминного
принтера з кольоровим тонером.
Рукописний текст у розписці від імені
ОСОБА_4 виконаний способом із
застосуванням пишучого приладу з
гелевою фарбувальною речовиною.

Встановивши зазначені обставини, в
засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_2 пояснив, що
отримавши замість оригіналу
ксерокопію боргової розписки з
вказівкою про передачу товару, ОСОБА_2
тим самим був введений в оману, однак
ніяких доказів на підтвердження
вчинення позикодавцем ОСОБА_3
зазначених неправомірних дій щодо
позичальника при цьому не представив і
пояснень щодо необхідності здійснення
позикодавцем позначок про отримання
товару на оригіналі розписки у разі її
повернення боржнику не надав.

Між тим, відповідно до положень ч.2 ст. 59
ЦПК України та абз.2 ч.1 ст. 218 ЦК України
факт виконання умов договору позики
повинен бути підтверджений письмовими
або іншими доказами, крім пояснень
сторін та показань свідків, а тому
посилання в апеляційній скарзі на
неповне з"ясування судом фактичних
обставин справи у зв"язку з тим, що
судом не досліджувалися пояснення
свідків, є безпідставними.

Враховуючи, що згідно з
положеннями ч.3 ст. 545 ЦК України саме
наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов"язку, а факт виконання
ОСОБА_2 зобов"язань перед ОСОБА_3 по
поверненню боргу у повному обсязі
належними і допустимими доказами по
справі не підтверджений, то за вказаних
обставин передбачені ст. 309 ЦПК України
правові підстави для скасування
ухваленого по справі рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3
відсутні.

Доводи щодо незаконності нарахування
та стягнення на користь ОСОБА_3, як
фізичної особи, суми процентів за
користування ОСОБА_2 грошовими коштами
за договором позики не є
обґрунтованими, зважаючи на положення
ст. 1048 ЦК України, якою передбачено
право позикодавця на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, а також на зазначені у
позиковій розписці ОСОБА_2 умови
договору позики від 15.12.2011 року.

Договір позики як загальна договірна
конструкція є підставою для виникнення
правовідносин, учасниками яких є
будь-які фізичні або юридичні особи,
оскільки норми ЦК України не містять
жодного виключення як щодо
суб"єктивного складу, так і щодо права
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, розмір яких
і порядок їх одержання встановлюється
договором.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
та пояснення його представника
правильність судових висновків також
не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 16 липня 2013 року по
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: