Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/370/14
Головуючий у 1-й інстанції: Пустовіт
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4 на
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 27
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
протиправною відмови від вчинення дій,
визначених довіреністю, відшкодування
завданих збитків та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

Позивачка у серпні 2013 року звернулася
до суду з позовом до відповідачів, в
якому просила визнати протиправною
відмову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні
дій, що були визначені довіреністю
серії ВРР №622689, що була укладена,
нотаріально засвідчена та
зареєстрована в реєстрі 18 серпня 2010
року за №813; стягнути з відповідачів в
солідарному порядку завдані ними
збитки на загальну суму 5650 грн. та
моральну шкоду в розмірі 20000 грн. В
обґрунтування позову посилалася на те,
що на підставі зазначеної вище
довіреності вона уповноважила свого
чоловіка, ОСОБА_7, а також відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бути її
представниками з питань визнання права
власності на її ім'я на нерухоме майно,
яке розташоване за адресою Запорізька
область, АДРЕСА_1. Оскільки питання про
визнання права власності на нерухоме
майно повністю залежить від вирішення
питання про скасування державного акту
на право власності на земельну ділянку
по АДРЕСА_2, то 16 серпня 2010 року між нею
та виконавцем - ТБ «Регіональний
арбітраж» в особі ОСОБА_5 було укладено
договір №016/08-2010 про надання юридичних
послуг, де п.1.1 передбачено, що замовник
доручає, а виконавець бере на себе
зобов'язання з ведення справи про
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_2. Довіреність, яка була надана
відповідачам, наділяла їх усіма
необхідними правами діяти від її імені,
а розділ 2 договору №016/08-2010 покладав на
виконавця в особі відповідача ОСОБА_5
відповідні обов'язки. Однак
відповідачі свої обов'язки за весь час
дії довіреності не виконали, бо
державний акт на право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_2 так і є
нескасованим. Відповідачі не
реалізували свої права, надані їм
довіреністю: не вели справи у судових
інстанціях, не знайомилися з
матеріалами справи, не робили з них
витягів, не брали участь у судових
засіданнях, не знайомилися з
протоколами судових засідань, не
подавали докази, не брали участь в їх
дослідженні тощо. Фактично відповідачі
відмовилися від вчинення дій,
визначених довіреністю, та в
односторонньому порядку за власною
ініціативою припинили представництво
за довіреністю, повернувши її через
чоловіка позивача ОСОБА_7 наприкінці
жовтня 2011 року, тобто майже за два роки
до закінчення строку її дії. За період з
серпня 2010 року по жовтень 2011 року
відповідачем ОСОБА_6 було підготовлено
по її справі лише п'ять найменувань
документів, остання - апеляційна скарга
від 08.07.2011 року. Після цієї дати ніякої
участі у представництві її інтересів
відповідачі не приймали, припинивши
своє представництво, однак в порушення
ст.248 ЦК України довіреність негайно не
повернули, а вимушені були це зробити
через наполягання її чоловіка. Чекати
далі невідомого чого вона не могла, бо з
урахуванням стану її здоров'я, була
реальна небезпека не встигнути
вирішити питання з приватизації
належної їй земельної ділянки. Тому у
серпні 2011 року вона змушена була
звернутися за допомогою до Бердянської
міжрайонної прокуратури, яка подала в
її інтересах адміністративний позов,
при цьому ніхто з відповідачів в судове
засідання не прийшов. Хоча
співробітники прокуратури і надавали
їй безоплатну правову допомогу і
представляли її інтереси в суді, їх
допомога була малоефективна, тому вона
змушена була додатково найняти ще
одного фахівця в галузі права та видати
йому та своєму чоловікові ОСОБА_7 у
травні 2012 року іншу довіреність. Як
оформлення нової довіреності, так і
оплата юридичних послуг фахівця в
галузі права, завдало і продовжує
завдавати їй відповідні збитки.
Виконавши лише незначну частину дій,
які були визначені довіреністю,
відповідачі отримали від неї через
чоловіка на підставі договору про
надання юридичних послуг суму коштів в
розмірі 6000 грн., що не відповідає об'єму
послуг, що вони надали. Розумові та
інтелектуальні витрати, пов'язані зі
складанням п'ятьох документів
правового характеру, можуть
оцінюватися сумою не більше 2000 грн.
Тому відповідачі в солідарному порядку
повинні відшкодувати їй збитки в
розмірі 5650 грн., які складаються з суми
недоотриманої через їх бездіяльність
юридичної допомоги у розмірі 4000 грн., з
суми, яка сплачена на отримання нової
довіреності в розмірі 650 грн. та суми
оплати послуг фахівця в галузі права -
практикуючого юриста ПП ОСОБА_4 у
розмірі 1000 грн. Відповідачі крім цього,
своїм безвідповідальним ставленням до
виконання дій, визначених довіреністю,
спричинили шкоду її здоров'ю, тому за
весь час намагання поновити порушені
права її життя було перенасичене
негативними емоціями та психічним
переживанням. Моральну шкоду вона
оцінила у 20000 грн., яку вважала
мінімальною компенсацією за
перенесені душевні страждання.

У судовому засіданні представник
позивача за довіреністю ОСОБА_4
підтримав позов із зазначених у ньому
підстав, просив задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до суду
не з'явилися, направили письмові заяви
від 27.11.2013 року про розгляд справи за їх
відсутності через неможливість явки до
суду, просили в позові відмовити.

Крім цього відповідачі надіслали
до суду письмові заперечення на
позовну заяву, в яких, зокрема,
зазначили, що 16.08.2010 року до Товарної
біржі «Регіональний арбітраж»
звернувся чоловік позивача, ОСОБА_7, за
юридичною допомогою, якому було надано
договір про надання юридичних послуг
№016/08-2010, щоб він підписав його у
дружини, та озвучена вартість послуг 6000
грн. З самою ОСОБА_3 працівники ТБ
«Регіональний арбітраж» ніколи не
спілкувалися, не бачили, та особисто з
нею ні про що не домовлялися. У
довіреності від 18.08.2010 року
вказувалось, що відповідачі
уповноважується бути представниками з
питань визнання права власності на
нерухоме майно, яке розташоване в
АДРЕСА_1, проте в договорі про надання
юридичних послуг мова йшлася про
виконання роботи щодо адреси: АДРЕСА_2.
Після підписання договору позивачем і
отримання коштів від ОСОБА_7,
працівники ТБ «Регіональний арбітраж»
приступили до роботи: були
підготовлені документи та направленні
до Бердянської міжрайонної
прокуратури, Бердянської міської ради
та Бердянського міськрайонного суду.
Проблему з нерухомим майном по АДРЕСА_2
було вирішено. Вважають себе
неналежними відповідачами, оскільки
взаємовідносини позивача через свого
чоловіка були з підприємством ТБ
«Регіональний арбітраж», діяльність
якого була припинена внаслідок
звернення ОСОБА_7 до Запорізької
прокуратури та СБУ, а документи
вилучені, через що відповідачі не
змогли виконувати свої трудові
обов'язки. Довіреність - односторонній
правочин, який чітко вказує, які права
передаються представнику довірителем,
але ні як не зобов'язання. Виконання цих
прав чітко оговорюється, проте
відповідачі ніколи не зустрічалися і
не розмовляли з ОСОБА_8, а тому не було
ніякої усної домовленості, як
зазначено в довіреності. За договором
був встановлений первісний внесок в
розмірі 6000 грн. для початку роботи.
Проте своїми діями замовник в
односторонньому порядку розірвав
договір і первісний внесок, згідно п.6.2
договору, виконавцем не повертається.
Заява позивача про оцінку оплати
інтелектуальної діяльності
працівників ТБ «Регіональний
арбітраж» є упередженою, незрозумілою,
оскільки на підприємстві є свої
критерії формування цін, а оговорена
ціна була сплачена клієнтом
добровільно. Вимоги про відшкодування
понесених витрат на оплату послуг
фахівця у галузі права в розмірі 1000,00
грн. не підлягають задоволенню,
оскільки відповідно до ст.84 ЦПК України
належать до судових витрат і
підлягають доведенню. Витрати,
пов'язані з отриманням довіреності на
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в розмірі 650 грн., не
належать до судових витрат і не
підлягають відшкодуванню Щодо
стягнення моральної шкоди в розмірі 20000
грн., то з позову не вбачається прямий
зв'язок між діями відповідачів та
спричиненою шкодою. Позов є надуманим,
не підтверджений належними доказами,
спосіб захисту не відповідає ст.16 ЦК
України, тому просили в його
задоволенні відмовити.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 27
листопада 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
протиправною відмови від вчинення дій,
визначених довіреністю, відшкодування
завданих збитків та моральної шкоди
відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в
особі представника за довіреністю
ОСОБА_4, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовивши у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з
наступного.

Як встановлено судом і таке вбачається
з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_3 18
серпня 2010 року видала довіреність,
посвідчену приватним нотаріусом
Бердянського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, реєстровий №1812,
відповідно до якої уповноважила
ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 бути її
уповноваженими представниками з
питань визнання права власності на її
ім'я на нерухоме майно за адресою:
Запорізька область, АДРЕСА_1 в усіх
державних та комунальних органах,
установах і організаціях, незалежно
від форм власності, в тому числі і в
судах різних інстанцій з усіма
процесуальними правами, якими наділені
позивач, відповідач, третя особа, що
підтверджується копією довіреності.

При цьому, як вказано в довіреності,
представники мають право без будь-яких
обмежень реалізовувати надані
довіреністю повноваження окремо або у
комплексі у будь-якому поєднанні
одночасно або протягом періоду за
власним розсудом та таким чином, якщо б
довірителі безпосередньо самі
здійснювали та/або захищали свої права
або законні інтереси. Довіреність
дійсна до 18 серпня 2013 року.

З показань свідка ОСОБА_7 судом
встановлено, що наприкінці жовтня 2011
року він особисто, вважаючи, що ОСОБА_5
та ОСОБА_6 фактично відмовилися від
вчинення дій, визначених довіреністю,
підготувавши по справі лише 5 правових
документів, забрав у ОСОБА_5 видану його
дружиною довіреність від 18.08.2010 року та
звернувся за допомогою до Бердянської
міжрайонної прокуратури, яка і подала
позов до суду в інтересах позивача.
Проте до теперішнього часу проблеми
його дружини не вирішені.

В якості збитків, як вбачається з
позову та пояснень представника
позивачки, ОСОБА_8 просила стягнути з
відповідачів суму 5650 грн., яка
складається з суми недоотриманої через
їх бездіяльність юридичної допомоги в
розмірі 4000 грн., з суми, яка сплачена на
отримання нової довіреності на
представників ОСОБА_7 та ОСОБА_4, а також
суми оплати послуг фахівця в галузі
права юриста ПП ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн.
При цьому позивачка з суми коштів,
сплачених за договором про надання
юридичних послуг №016/08-2010 року від
16.08.2010 року, укладеного між нею та
Товарною біржею «Регіональний
арбітраж» в особі її директора ОСОБА_5,
у 6000 грн. відрахувала 2000 грн., оцінених
нею на складання п'яти правових
документів, підготованих ОСОБА_6

Статтею 237 ЦК України визначено саме
поняття представництва - це є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобовєязана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку він представляє.

Відповідно до ч.2 ст.250 ЦК України
представник зобовєязаний негайно
повідомити особу, яку він представляє,
про відмову від вчинення дій, які були
визначені довіреністю.

Представник позивача ОСОБА_4 в
судовому засіданні стверджував, що
відповідачі фактично відмовилися від
вчинення дій, які визначені в
довіреності, на протязі року
підготувавши лише п'ять правових
документів, а на судове засідання 11
жовтня 2011 року у справі за позовом
Бердянського міжрайонного прокурора,
поданого в інтересах ОСОБА_8, не
з'явилися.

Втім, встановлені судом фактичні
обставини по справі, на думку суду, не
узгоджуються з поясненнями
представника позивачки та показаннями
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_7- чоловіка та
сина позивача, які показали, що
довіреність ОСОБА_5 була повернута на
вимогу чоловіка позивача ОСОБА_7
наприкінці жовтня 2011 року, тобто за два
роки до закінчення строку, на який вона
була видана, фактично припинивши таким
чином представництво за довіреністю
відповідачів відповідно до п.2) ч.1 ст.248
ЦК України.

Із матеріалів кримінальної справи
№1-773/11 за обвинуваченням ОСОБА_5 за
ст.ст. 27 ч.4. ст.369 ч.4, 190 ч.1 КК України,
оголошених в судовому засіданні,
вбачається, що, зокрема ОСОБА_6, від
імені ОСОБА_10 подавала заяву міському
голові м.Бердянська від 09.09.2010 року, на
яку отримала відповідь від 28.09.2010 року,
в Бердянську міжрайонну прокуратуру
заяву від 08.09.2010 року про внесення
протесту на рішення міської ради, в
управління Держкомзему у м.Бердянську,
заяву від 30.03.2011 року про скасування
запису про реєстрацію державного акту
після скасування за протестом
прокурора рішення Бердянської міської
ради, у травні 2011 року -
адміністративний позов до
Бердянського міськрайонного суду, а
після відмови в його прийнятті - у липні
2011 року - скаргу до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду,
яка станом на кінець жовтня 2011 року
була ще не розглянута.

Посилання позивачки та її
представника на те, що у жовтні 2011 року
представники за довіреністю не
зєявилися в судове засідання, яке б
мало розглядатися у справі за позовом
Бердянської міжрайонної прокуратури в
інтересах ОСОБА_3, на думку суду, не
заслуговують його увагу, оскільки, як
вбачається з копії позовної заяви від
07.09.2011 року, долученої до письмових
заперечень відповідачами, вони (ОСОБА_5
та ОСОБА_6) не зазначені в ній як
представники позивачки ОСОБА_3, а тому і
не викликалися судом у судове
засідання. До того ж в цьому вже не було
потреби, оскільки інтереси позивачки
представляла вже прокуратура в особі
її співробітників.

Виходячи з наведеного, не можна
стверджувати, що відповідачі
відмовилися від вчинення дій, які були
визначені довіреністю, та мали б
повідомити ОСОБА_8 про це.

До того ж із самого змісту долученої до
позову копії довіреності від 18 серпня
2010 року взагалі не вбачається, які
конкретно дії чи документи, їх
кількість та в які строки повинні були
вчинити уповноважені особи, оскільки
відповідачі згідно довіреності
наділені були лише правами діяти від
імені та і в інтересах позивачки.

Частиною 4 ст.250 ЦК України встановлено,
що представник відповідає перед
особою, яка видала довіреність, за
завдані їй збитки у разі недодержання
ним вимог, встановлених частиною
другою та третьою цієї статті.

Відповідно до ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобовєязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи, що в судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження належними
та допустимими доказами факти відмови
відповідачів від вчинення дій,
визначених довіреністю, навпаки, цю
довіреність було вилучено у них
чоловіком позивача задовго до
закінчення строку її дії, а тому
відсутні підставі для стягнення
збитків відповідно до положень ст.4
ст.250 ЦК України.

Крім цього, сам розмір заявлених
збитків в сумі 5650 грн. не можна вважати
таким, що належним чином обґрунтований.

Щодо суми 4000 грн. як недоотриманої
юридичної допомоги, яка входить як
складова частина завданих збитків, на
думку позивачки, то в даному випадку
належним відповідачем у справі про їх
стягнення мала б бути Торгова біржа
«Регіональний арбітраж», з якою
позивачка безпосередньо укладала
договір про надання юридичних послуг
№016/08-2010 від 16 серпня 2010 року, а не
відповідачі як фізичні особи, які не є
виконавцями згідно цього договору.

Оплата послуг фахівця в галузі права
практикуючого юриста ПП ОСОБА_4 в
розмірі 1000 грн., на думку суду, не може
бути відшкодована в якості збитків,
оскільки відповідно до ст.ст.79,84 ЦПК
України правова допомога відноситься
до судових витрат і відшкодовується
позивачу в разі задоволення позову
пропорційно до розміру задоволених
вимог відповідно до положень Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних і адміністративних
справах» №4191-VI від 20.12.2011 року, в разі їх
доведення в судовому засіданні, бо ці
витрати входять в предмет доказування.
До того ж ця сума взагалі не
підтверджена належними доказами:
надання копії з книги обліку доходів
платника єдиного податку ОСОБА_4, в якій
підкреслені дві суми по 150 грн. від
04.03.2013 року та від 14.03.2013 року в якості
вартості наданих послуг без
зазначення, хто їх оплатив, та копії
чеку з терміналу від 09.08.2013 року як
оплата 700 грн. без зазначення в якості
чого пройшла ця оплата, кому конкретно
та від кого, не можуть бути прийняті
судом до уваги у підтвердження оплати
послуг фахівця в галузі права.

Щодо збитків, пов'язаних з оформленням
нової довіреності від 20.04.20112 року,
виданої на ім'я чоловіка позивачки та
ОСОБА_4 в розмірі 650 грн., то вони також
не підлягають відшкодуванню,
враховуючи те, що позивачем не доведено
самих підстав для їх стягнення з
відповідачів. Крім цього відсутні у
справі докази того, що саме через
неможливість отримання належної
юридичної допомоги від відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, позивач змушена була
видати нову довіреність, оскільки ця
довіреність була оформлена лише у
квітні 2012 року, а позивач через свого
чоловіка припинила дію довіреності на
ім'я відповідачів ще у жовтні 2011 року.
До того ж суду не представлено жодного
доказу того, що новий представник
вчинив якісь юридично значимі дії в
інтересах позивача, які не були вчинені
відповідачами у справі відповідно до
виданої їм довіреності від 18.08.2010 року.
Зі слів самого представника позивачки
ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 питання щодо
скасування державного акту на ім'я
сусіда позивачки ОСОБА_11 до сих пір не
вирішено, тобто новий представник
більш ніж за півтора року своїх
повноважень як представник позивача за
довіреністю від 20.04.2013 року не вирішив
справу по суті.

Враховуючи, що в судовому засіданні
підстави позову, а саме бездіяльність
відповідачів та їх відмова від
виконання дій, визначених довіреністю,
не знайшли свого підтвердження
належними доказами, то суд вірно
вважав, що не підлягають задоволенню і
вимоги позивачки щодо відшкодування їй
моральної шкоди в розмірі 20000 грн.,
завданої, на її думку, бездіяльністю
відповідачів, яка до того ж
обґрунтована ще й тим, що вона зазнала
душевних страждань через судовий
процес над ОСОБА_5 у кримінальній
справі, де її чоловік був потерпілим, що
не могло бути взято судом до уваги в
даному випадку, враховуючи предмет
позову.

З урахуванням вище наведеного, суд
прийшов обґрунтованого висновку, що
позов задоволенню не підлягав.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
аналогічні доводам позивачки у суді
першої інстанції, не спростовують
висновки суду першої інстанції, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 27
листопада 2013 року року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: