АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/2689/13-ц
Головуючий в І інстанції
№22-ц/774/10/к/14
Доповідач - Соколан Н. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: - Соколан Н.О.,

суддів: - Бондар Я. М., Зубакової В.
П.,

при секретарі: - Бевзі М. О.

за участю: позивача ОСОБА_6 та
його представника ОСОБА_7,

відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

представника відповідачів - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6,
ОСОБА_11 на рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 29
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_11 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
стягнення майнової і моральної шкоди,
зустрічним позовом про усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженні власністю, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_11
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8
і ОСОБА_9 про стягнення 2784 грн. майнової
шкоди, завданої пошкодженням паркану,
та 5000 грн. завданої моральної шкоди,
спричиненої незаконними діями
відповідачів.

В ході судового розгляду відповідачі
ОСОБА_8 і ОСОБА_9 подали зустрічний
позов до ОСОБА_6 та ОСОБА_11 про усунення
перешкод в користуванні та
розпорядженні власністю, зобов'язання
відповідачів вчинити дії по приведенню
паркану на межі суміжного
землекористування в первісний стан,
який відповідає державним будівельним
нормам.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 29 листопада 2013 року
Позов ОСОБА_6 та ОСОБА_11 задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_6 та ОСОБА_11 - 1000 грн. завданої
моральної шкоди, 114 грн. 70 коп. судового
збору, а всього 1114 грн. 70 коп.

В частині позову ОСОБА_6 та ОСОБА_11 про
стягнення майнової шкоди - відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково,
усунуто для ОСОБА_8 і ОСОБА_9 перешкоди в
користуванні власністю - 1/2 частиною
жилого будинку з господарчими
будівлями АДРЕСА_1/, зобов'язано
власників 1/2 частини жилого будинку з
господарчими будівлями АДРЕСА_2/ ОСОБА_6
та ОСОБА_11, за власний рахунок
демонтувати паркан з металевих листів
профнастілу висотою 2,13 метра довжиною
5,33 метра між літньою кухнею «Б» та
житловим будинком «А-1» у дворі жилого
будинку АДРЕСА_1, замість якого
відновити паркан між літньою кухнею
«Б» та житловим будинком «А-1» з
дерев'яного штахетника згідно з планом
висотою 1,20 метра довжиною 5,13 метра, у
дворі жилого будинку АДРЕСА_1.

В частині позову ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про
усунення перешкод в розпорядженні
власністю - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на користь
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - 114 грн. 70 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та
ОСОБА_11 просять рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення первісного позову та
відмову в задоволенні зустрічних
позовних вимог в повному обсязі,
оскільки вважають, що судом не взято до
уваги усі обставини справи;
безпідставно не прийнято до уваги
висновок спеціаліста оцінювача щодо
розміру збитків, завданих пошкодженням
паркану та не з'ясував у позивачів
питання щодо можливості проведення
експертизи з цього питання; не прийняв
до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_8
незаконно зруйнував огорожу, проте
ухвалив рішення про покладення
обов'язку на поновлення паркану за
рахунок позивачів; безпідставно не
відшкодовані судові витрати позивачів
- за проведення оцінки пошкодженого
майна, надання юридичних послуг та
судовий збір.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
під час розгляду справи, позивачі
ОСОБА_6 та ОСОБА_11 є власниками 1/2
частини житлового будинку з
господарчими будівлями АДРЕСА_2, до
власності входить крім частини жилого
будинку, літньої кухні «Б» до якої
підходить спірний паркан, ще огорожа 1-3.

Відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є
власниками іншої 1/2 частини того ж
будинку (квартира №1) та господарчих
будівель 1/2 частини літньої кухні «Б» ,
огорожі 1-3.

Між житловим будинком та літньою
кухнею «Б» було встановлено паркан з
дерев'яного штахетника, який позивачі
замінили новим, із суцільних металевих
листів профнастілу висотою 2,13 м.,
довжиною 5,33 м. Відповідач ОСОБА_8
пошкодив частину паркану, оскільки
останній було встановлено з порушенням
будівельних норм та порушував право
відповідача в користуванні належному
йому власністю, а саме - закривав доступ
до горища.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_11 та стягуючи в
відповідача ОСОБА_8 1000 грн. завданої
моральної шкоди, суд виходів із
неправомірності дій останнього щодо
пошкодження майна - металевого паркану.

Частково задовольняючи зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та
зобов'язуючи ОСОБА_6 і ОСОБА_11 поновити
дерев'яний паркан, суд першої інстанції
виходив із того, що зведений позивачами
паркан порушує правила добросусідства,
порушує право користування
відповідачів ОСОБА_9 на належне їм
майно, та належне користування
частиною земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком з наступних підстав.

Згідно положень ч. 1, 5 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
житла має право вимагати усунення будь
яких перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном, ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права, власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів
справи, встановлений ОСОБА_6 та ОСОБА_11,
виготовлено з суцільних металевих
листів профнастілу висотою 2,13 м., що
суперечить зазначеним правилам
забудови, не пропускає сонячне світло
та тепло, перевищує дозволені межі по
вистоті.

Стаття 103 Земельного Кодексу
України передбачає зміст
добросусідства - власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них.

Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

У судовому засіданні ОСОБА_6 та
ОСОБА_11 підтвердили, що новий паркан
встановили саме вони.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з законним та
обґрунтованим висновком суду першої
інстанції про зобов'язання позивачів
ОСОБА_11 демонтувати металевий паркан
та встановити замісти нього попередній
дерев'яний паркан, який відповідав ДБН.

Тому посилання апеляційної
скарги на незаконність рішення суду в
частині зобов'язання позивачів
відновити попередньо встановлений
паркан є необґрунтованими.

Відмовлячи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_11 про
відшкодування матеріальної шкоди, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності цих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, оскільки
позивачами, в порушення вимог ст.ст.10, 60
ЦПК України, не надано суду належних
доказів розміру збитків, завданих
пошкодженням паркану.

Тому доводи апеляційної скарги
щодо задоволення позову в частині
відшкодування матеріальної шкоди є
безпідставними.

Колегія суддів також враховує те,
що незаконними діями ОСОБА_8 було
пошкоджено лише один металевий лист, а
позивач ОСОБА_6 у судовому засіданні
підтвердив, що отримав від відповідача
кошти у розмірі 200 грн. та металеві
конструкції для зведення нового
паркану, а тому приходить до висновку,
що підстави для задоволення вимог
позивачів про відшкодування
матеріальної шкоди відсутні.

Згідно положень ч. 1 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті. Тому суд першої інстанції
за умови неправомірності дій
відповідача ОСОБА_8 щодо пошкодження
паркану дійшов правильного висновку
про наявність підстав для
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що розмір
моральної шкоди визначений судом з
урахуванням роз'яснень п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року, з подальшими змінами « Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», беручи до уваги конкретні
обставини по справі, характер і
тривалість моральних страждань
позивача, істотність вимушених змін у
його життєвих стосунках, і наслідків,
що наступили.

Посилання апеляційної скарги на
те, що судом першої інстанції не
відшкодовано судові витрати позивачів
за проведення оцінки пошкодженого
майна, надання юридичних послуг та
судовий збір не можуть бути
прийняті до уваги з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Згідно ч. 3 цієї ж статті, до
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи, належать витрати на правову
допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Оскільки в задоволенні позовних
вимог в частині відшкодування
матеріальної шкоди відмовлено в
повному обсязі та не надано квитанції
на підтвердження оплати послуг з
проведення експертизи, колегія суддів
не вбачає підстав для відшкодування
витрат пов'язаних з визначенням
розміру такої шкоди.

Щодо відшкодування витрат на
правову допомогу, то судам першої та
апеляційної інстанцій не було надано
належних доказів на підтвердження
розміру та понесення таких витрат, тому
вони не підлягають відшкодуванню.

Суд не допустив порушень
матеріального або процесуального
закону, які могли б бути підставою для
скасування рішення суду.

Отже, колегія суддів вважає, що
вирішуючи спір, суд першої інстанції,
відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК
України, в достатньо повному обсязі
встановив права та обов'язки сторін, що
беруть участь у справі, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і ухвалив
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам закону, а тому апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_11
відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 29 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: