Справа № 161/5422/13-ц
Провадження № 2/161/361/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

30 січня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді
Кихтюка Р.М.,

при секретарі -
Козак О.А.,

з участю позивача -
ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача -
ОСОБА_3,

представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
30.09.2011 року рішенням Луцького
міськрайонного суду розірвано шлюб між
ним та ОСОБА_3, який був укладений 11.08.2001
року.

За час перебуванні у шлюбі ОСОБА_3
набула право власності на земельну
ділянку площею 0,1334 га в с. Липини
Луцького району Волинської області для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд. На вказаній
земельній ділянці вони розпочали
будівництво індивідуального житлового
будинку.

Зазначає, що спірний будинок був
побудований за час шлюбу, при цьому
право власності на будинок ще не
виникло, оскільки він не прийнятий в
експлуатацію.

У зв'язку з чим, просить визнати
житловий будинок з господарською
будівлею АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю подружжя, а також визнати за
ним право власності на ? частину
будівельних матеріалів,
конструктивних елементів та
обладнання, що були використані в
процесі будівництва спірного будинку.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
з підстав, викладених у позовній заяві,
просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні позов визнали
частково, не заперечували щодо
визнання за позивачем право власності
на ? спірного будинку та просили
відступити від рівності часток,
оскільки неповнолітні діти проживають
з нею та позивач не утримує їх належним
чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Луцького міськрайонного суду від 30.09.2011
року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, який зареєстрований 11.08.2001 року
відділом РАЦСу Луцького міського
управління юстиції (а.с. 8-10).

Як вбачається з державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку серії ВЛ №046194 ОСОБА_3 належить
земельна ділянка площею 0,1334 га с.
Липини Луцького району Волинської
області (а.с. 11).

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України майно набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором - ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України.

Як слідує із роз'яснень п. 20 Постанови
Пленуму Верховного суду України №11 від
21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясувати джерело і час його придбання.
Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3
ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності
на нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Отже, за таких обставин, суд приходить
до висновку, що житловий будинок з
господарською будівлею АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю подружжя,
так як вказана обставина стверджується
наявними письмовими доками у справі,
зокрема рішенням суду від 13.09.2011
року(а.с.35-37) та сторонами не
оспорюється і як слідує із висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 8005-8007 від 25.11.2013 року,
вказаний об'єкт є незавершеним
будівництвом, ступінь готовності якого
становить 100%, проте зважаючи, що при
будівництві здійснено зміни у його
внутрішнє планування, то його поділ в
натурі є неможливим.

Таким чином, враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що в порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя слід визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину будівельних
матеріалів, конструктивних елементів
та обладнання, що були використані в
процесі будівництва спірного будинку
та будівлі.

При цьому, суд не приймає до уваги
доводи відповідача та її представника
про можливість відступу у
відповідності до ч.3 ст.70 СК України від
рівності часток у спільному майні
подружжя, оскільки ними не
представлено суду доказів та не
доведено, що розмір аліментів, які
сплачує позивач є недостатнім для
забезпечення фізичного, духовного
розвитку дітей, а також їх лікування.
Довідка-розрахунок про заборгованість
по їх сплаті станом на 01.06.2013 року не
може слугувати беззаперечним доказом
цього на даний час (а.с.107).

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивача 3441 грн. сплаченого судового
збору та 1764,00 грн. за проведення судової
будівельно-технічної експертизи, а
всього 5205 грн. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 130, 209, 213,
214, 215, 256 ЦПК України, ст. 331 ЦК України,
ст. ст. 60, 65, 70 СК України, Постановою
Пленуму Верховного суду України №11 від
21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати індивідуальний житловий
будинок з господарською будівлею
АДРЕСА_1 - об'єктом спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину будівельних матеріалів,
конструктивних елементів та
обладнання, що були використані в
процесі будівництва житлового будинку
з господарською будівлею АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
5205(п'ять тисяч двісті п'ять) грн.
судових витрат

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Р.М.Кихтюк