Номер провадження № 22-ц/785/1542/14
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Калараш А.А.

суддів: Гончаренко В.М.,
Короткова В.Д..

з участю секретаря Грубіян
Г.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 , третя
особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням
,вселення та встановлення порядку
користування квартирою , за зустрічним
позовом ОСОБА_3 ,ОСОБА_5 до ОСОБА_2
,третя особа ОМУ ГУМВС України в
Одеській області про усунення
перешкод у здійсненні права власності
,відшкодування витрат на комунальні
платежі, про виселення з квартири , за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_5 ,
подану через представника ОСОБА_7 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 25.04.2013 року,

встановила:

У березні 2012 року позивач ОСОБА_2 ,
звернувся до суду з позовом про
усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням ,вселення та
встановлення порядку користування
квартирою і в обґрунтування позовних
вимог посилався на те, що він
зареєстрований та до недавнього часу
проживав разом з батьками в квартирі
АДРЕСА_1 , проте через те, що відповідачі
створюють перешкоди йому у
користуванні квартирою він
позбавлений можливості проживати в
квартирі та користуватися нею.

Позивач з врахуванням уточнень
остаточно просив усунути йому
перешкоди в користуванні житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 ,
шляхом примусового вселення його до
цього житла.

Встановити порядок користування
житловими і нежитловими приміщеннями
в квартирі АДРЕСА_1 , між ним з одного
боку та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з іншого боку
,шляхом закріплення за ним права
користування житловою кімнатою,площею
9.6 кв. м. та лоджії ,що примикає до цієї
кімнати.

Нежитлові приміщення : кухню площею 9.2
кв. м., коридор площею 9.1 кв. м. ,ванну
кімнату площею 2.6 кв.м.,туалет площею 1
кв.м. залишити у спільному
користуванні сторін.

Зобов'язати ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 не чинити
ОСОБА_2 перешкод у вселенні до
виділеної у його одноособове
користування кімнати його дружини
ОСОБА_6 та вільному користуванні нею
нежитловими приміщеннями в квартирі
АДРЕСА_1

Стягнути з відповідачів на його
користь судові витрати.

У листопаді 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 ,
звернулися до суду з зустрічним
позовом про усунення перешкод у
користуванні власністю, відшкодування
витрат на комунальні платежі,
виселення та зняття з реєстрації і в
обґрунтування позовних вимог
посилалися на те,що ОСОБА_3 до 17.09.2012
року був власником квартири АДРЕСА_1

Він будучи власником квартири та як
батько відповідача ОСОБА_2, не
заперечував проти проживання сина в
квартирі , проте з травня 2009 року
відповідач ОСОБА_2 став конфліктувати
з ним та з матір'ю і конфлікти дійшли
до загрози життю . За час проживання в
квартирі відповідач не сплачував
комунальні послуги.

Позивач ОСОБА_3 , посилаючись на ст. 156
ЖК України ,вважає, що відповідач має
відшкодувати сплачені ним комунальні
платежі за період з 01.06.2009 року по 01.06.2012
року в сумі 5119 грн. 88 коп.

Позивачі посилаючись на ст. 116 ЖК
України та неможливість проживання з
відповідачем в одній квартирі
вважають, що відповідач підлягає
виселенню зі зняттям з реєстрації з
спірної квартири.

Позивачі просили :

- зобов'язати ОСОБА_2 не
перешкоджати у користуванні ОСОБА_5
власністю -квартирою АДРЕСА_1

- Виселити та зняти з реєстрації у
квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 без надання
іншого житла.

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 витрати на комунальні та інші
платежі по квартирі АДРЕСА_1 у сумі 5119
грн. 88 коп.

Стягнути з відповідача на його
користь судові витрати.

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 25.04.2013 року , первісний
позов ОСОБА_2 задоволено частково , у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3,
ОСОБА_5 відмовлено.

Усунено ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3,ОСОБА_4
та ОСОБА_5 перешкоди в користуванні
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1,шляхом примусового вселення
його до цього приміщення.

Встановлено порядок користування
житловими і нежитловими приміщеннями
в квартирі АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 з одного
боку та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з іншого
боку, закріпивши за ОСОБА_2 право
користування житловою кімнатою
площею 9.6 кв. м.

Залишено нежитлові приміщення кухню
площею 9.2 кв.м.,коридор площею 9.1 кв.м.,
ванну кімнату площею 2.6 кв.м. та туалет
площею 1 кв.м. у спільному користуванні
ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_7, діючий в інтересах ОСОБА_3,
ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом
норм процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права
,просив рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити зустрічний позов,у
задоволенні первісного позову
відмовити .

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга представника ОСОБА_7
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,заявлених у суді першої
інстанції.

Задовольняючи частково первісний
позов та відмовляючи у задоволені
зустрічного позову суд першої
інстанції виходив з того,що позивач є
членом сім'ї відповідачів та
відповідно до ст.156 ЖК України має право
на користування спірним приміщенням
та вселення до спірної квартири.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову , суд першої
інстанції виходив з того,що позивачами
за зустрічним позовом , всупереч до
вимог ст. 60 ЦПК України не надано
жодного доказу на підтвердження того
,що ОСОБА_2 систематично руйнував чи
псував жиле приміщення у спірній
квартирі,або використовував його не за
призначенням чи систематично
порушував правила соціалістичного
співжиття ,робив неможливим для інших
проживання із ним в одній квартирі.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції .

Відповідно до ч. 2 ст. ЖК України, до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Згідно до ч. 1 і ч. 4 ст. 156 ЖК України,
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Ця норма дублюється також
в ч. 1 ст. 405 ЦК України, де вказано, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено
,що позивач ОСОБА_2 є сином
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та є братом
відповідача ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_2, зареєстрований з
10.05.1989 р. за адресою проживання
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 , в
квартирі АДРЕСА_1, яка згідно до довідки
дільниці № 2 ЖКС «Північний» за вих. №
489 від 28.02.2012 р. (а.с.4), має загальну площу
65,00 кв. м та житлову площу 39,54 кв. м, та
складається з трьох житлових кімнат,
площа яких складає відповідно: 17,2, 12,8 та
9,6 кв. м., що підтверджується технічним
паспортом на спірну квартиру ( а.с.31-32).

На підставі свідоцтва про право
власності на житло, що було видане УЖКГ
виконавчого комітету Одеської міської
ради 15 жовтня 1997 р. вказана квартира
належала у рівних частках відповідачу
ОСОБА_4 та позивачу ОСОБА_2(а. с. 30).

25.10.1997 р. позивач ОСОБА_2 і відповідач
ОСОБА_4, як продавці та ОСОБА_8 з другої
сторони ,як покупець уклали договір ,
посвідчений на Одеській універсальній
біржі «Витязь», купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 за № 97-814.(а. с. 33-34).

12.03.1998 р. на Одеській універсальній
біржі «Витязь» був укладений договір
купівлі-продажу № 98-195, згідно до якого
ОСОБА_8 продала відповідачу ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1 за 16002 грн.(а. с. 35 - 36, 50)

17 вересня 2012 року відповідач ОСОБА_3
за згодою відповідача ОСОБА_4,
подарував, належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1 доньці -
ОСОБА_5.(а. с.105 ).

Проте незважаючи на вищезазначені
договори купівлі-продажу та дарування ,
позивач ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 були зареєстровані у спірній
квартирі ,що підтверджується довідкою
дільниці № 2 ЖКС «Північний» за вих. №
489 від 28.02.2012 р. (а.с.4).

На час вирішення спору у спірній
квартирі проживають відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_5 у спірній квартирі
не проживає, а живе разом із своєю
сім'єю за адресою в квартирі АДРЕСА_2,
яку також отримала в дар від
відповідача ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_2 проживав із батьками
-відповідачами у справі ОСОБА_3 і ОСОБА_4
,як член однієї родини у спірній
квартирі , та самостійно займав
кімнату площею 9,6 кв. м. ,проте після
одруження 25.02.2012 р. з гр. ОСОБА_6,
відповідачі перестали пускати його та
його дружину до квартири і навіть
здійснили заміну замків на вхідних
дверях.

Позивач ОСОБА_2 змушений проживати у
найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_3

Суд першої інстанції вірно визначив ,
що права позивача ОСОБА_2 ,через
створення відповідачами перешкод у
користуванні позивачем спірним
житловим приміщенням порушені і
підлягають захисту.

Стосовно зустрічного позову
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 слід
зазначити наступне.

Виходячи з позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 вбачається ,що позовні вимоги
про усунення перешкод у користуванні
власністю та виселення ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 , ґрунтуються на
вимогах ст. ст. 157 та 116 ЖК України.

Суд першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні в цій частині позовних
вимог , оскільки позивачами за
зустрічним позовом ,всупереч до вимог
ст. 60 ЦПК України не надані ,а матеріали
справи не містять докази наявності
підстав для виселення ОСОБА_2
,передбачених ст. 116 ЖК України.

Суд першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 , в частині стягнення з ОСОБА_2
комунальних витрат по утриманню
квартири, оскільки позивачами,
всупереч до вимог ч.3 ст.10, 60 ЦПК України
не надані детальні розрахунки
вирахування частки ОСОБА_2 із загальних
платежів, що нараховуються на всіх
мешканців квартири.

Доводи апеляційної скарги про те,що
суд першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог оскільки вирішив про
права та обов'язки ОСОБА_5 ,до якої
позивачем ОСОБА_2, позовні вимоги не
пред'являлися , не заслуговують на
увагу , оскільки ОСОБА_5 залучена судом
першої інстанції за клопотанням
відповідача ОСОБА_6.(а.с116), до участі у
справі в якості відповідача та вона є
власником квартири АДРЕСА_1, яку їй було
подаровано відповідачем ОСОБА_3 у
вересні 2012 року (а.с.105).

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом першої інстанції того,що позивач
не є членом сім'ї відповідача ОСОБА_5
,яка на час ухвалення рішення є
власником спірної квартири , оскільки
відповідач ОСОБА_5 у спірній квартирі
не проживає, а живе разом із своєю
сім'єю за адресою в квартирі АДРЕСА_2,
проте спір виник між сторонами щодо
вселення та встановлення порядку
користування приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом першої інстанції того, що
сторони не можуть проживати разом у
спірній квартирі через конфлікти
,підтвердженням чого є факти
систематичного порушення ОСОБА_2
правил соціалістичного співжиття
,сварки між сторонами та бійки ,
оскільки з матеріалів справи
вбачається,що лише позивач ОСОБА_2 у
січні 2012 року звертався до
правоохоронних органів з заявою щодо
неправомірної поведінки відповідача
ОСОБА_3 ,з яким була проведена
профілактична бесіда та в порушенні
кримінальної справи відмовлено.
Доказів систематичного порушення
ОСОБА_2 правил соціалістичного
співжиття ,сварок між сторонами та
бійок , матеріали справи не містять ,а
апелянтами не надано.

За таких підстав , відповідно до ч.1
ст.308 ЦПК України ,апеляційна скарга
представника ОСОБА_7 ,діючого в
інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_5 підлягає
відхиленню ,а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303 , п.1 ч.1 ст. 307, ч.1
ст.308 ,п.1 ч.1 ст.314, 315,319 ЦПК України ,
колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_7 ,діючого в інтересах ОСОБА_3 ,
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 25 квітня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
до суду касаційної інстанції.

Головуючий:
А.А.Калараш

Судді:

В.М.Гончаренко

В.Д.Коротков