Справа № 530/2655/13-ц
Номер провадження 2/530/34/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Зіньківський районний
суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Кононець Л.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Човно-Федорівської сільської
ради, третя особа Зіньківська районна
державна адміністрація про визнання
права власності на земельну ділянку в
порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до
Човно-Федорівської сільської ради,
третя особа Зіньківська районна
державна адміністрація про визнання
права власності на земельну ділянку в
порядку спадкування.

З позовної заяви вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року в АДРЕСА_1 помер
ОСОБА_2, на протязі сімнадцяти років з
яким позивачка проживала однією сім"єю,
як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу
і цей факт був встановлений на підставі
рішення Зіньківського районного суду
Полтавської області від 17 квітня 2008
року. На день смерті ОСОБА_2 залишилось
його спадкове майно, що складається із
земельної ділянки площею 5,69 га,
розташованої на території
Човно-Федорівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, переданої для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, якою спадкодавець володів
на підставі державного акта на на право
приватної власності на землю серії Р1 №
597003, виданого йому Човно-Федорівською
сільською Радою народних депутатів 15
лютого 2003 року, на підставі рішення 3
сесії 24 скликання Човно-Федорівської
сільської Ради народних депутатів від
20 серпня 2002 року, зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 29.

В державному акті на право приватної
власності на землю кадастровий номер
земельної ділянки не зазначений.

Відповідно до довідки, наданої
позивачці Відділом Держземагенства у
Зіньківському районі Полтавської
області від 25.10.2013 року № 5038/550
відомості про вищевказану земельну
ділянку в Державному земельному
кадастрі відсутні.

На час відкриття спадщини ОСОБА_1
постійно проживала разом зі
спадкодавцем ОСОБА_2 і відповідно до ч. 3
ст. 1268 Цивільного кодексу України
вважається такою, що прийняла його
спадщину як спадкоємець четвертої
черги спадкування за законом, це
підтверджується довідкою виконкому
Човно-Федорівської сільської ради
Зіньківського району від 18.10.2013 року №
462, яка додається.

З метою успадкування вище зазначеного
спадкового майна спадкодавця ОСОБА_2, 25
жовтня 2013 року позивачка звернулася до
Опішнянської державної нотаріальної
контори Полтавської області із заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за законом на вищевказану
земельну ділянку, яка є спадковим
майном. Але державний нотаріус
Опішнянської державної нотаріальної
контори Піскун А.Ю. у видачі свідоцтва
про право на спадщину на вищевказану
земельну ділянку, якою за життя володів
спадкодавець ОСОБА_2, відмовила. В
постанові про відмову у вчиненні
нотаріальних дій прийняте нотаріусом
рішення вмотивовано наступним:

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу
України формування земельної ділянки
полягає у визначенні земельної ділянки
як об»єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
державна реєстрація земельної ділянки
- внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим Законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера. У разі якщо відомості про
земельні ділянки не внесені до
Державного реєстру земель, їх державна
реєстрація здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Згідно ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу
України у разі смерті власника право
власності припиняється.

Згідно п. 4.20 Гл.10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
видача свідоцтва про право на спадщину
на земельну ділянку нотаріусами
проводиться на підставі державного
акта на право власності на земельну
ділянку, витягу з Державного
земельного кадастру про відсутність
обмежень на земельну ділянку, витягу з
поземельної книги, а також витягу з
технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель.

Таким чином, успадкувати в
нотаріальному порядку земельну
ділянку, якою спадкодавець ОСОБА_2
володів на підставі державного акта на
правоприватної власності на землю
серіїР1 № 597003, виданого йому
Човно-Федорівською сільською Радою
народних депутатів 15 лютого 2003 року, на
підставі рішення 3 сесії 24 скликання
Човно-Федорівської сільської Ради
народних депутатів від 20 серпня 2002
року, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 29, позивачка,
ОСОБА_1 не має змоги, так як у Державному
земельному кадастрі відсутній
кадастровий номер даної земельної
ділянки. Тому, позивачка як спадкоємець
за законом, звертається до суду з
позовом про визнання права власності
на вищезазначену земельну ділянку,
якою за життя володів спадкодавець
ОСОБА_2 і яка є його спадковим майном.

Крім ОСОБА_1 у спадкодавця ОСОБА_2
відсутні спадкоємці за заповітом і за
законом, які подали до нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини.

Заслухавши представника позивача, який
підтримав позовні вимоги, зачитавши
заяви відповідача та третьої особи,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні докази по справі, суд
знаходить, що заявлені вимоги
обґрунтовані і такі, що підлягають
задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: «кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності».

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
«Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини», враховуючи
місцезнаходження, позов пред'являється
за правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються
державою.Відповідно до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Судом встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_2
року в АДРЕСА_1 помер ОСОБА_2, свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_1 видане
виконкомом Ч-Федорівської сільської
ради Зіньківського району Полтавської
області. Після смерті ОСОБА_2
залишилося спадкове майно, що
складається з земельної ділянки площею
5,69 гектарів, розташованої на території
Човно-Федорівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, переданої для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, якою спадкодавець ОСОБА_2
володів на підставі державного акта на
право приватної власності на землю
серії Р1 № 597003, виданого йому
Човно-Федорівською сільською Радою
народних депутатів 15 лютого 2003 року, на
підставі рішення 3 сесії 24 скликання
Човно-Федорівської сільської Ради
народних депутатів від 20 серпня 2002
року, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 29.

З метою успадкування спадкового майна
спадкодавця ОСОБА_2, 25 жовтня 2013 року
позивачка звернулася до Опішнянської
державної нотаріальної контори
Полтавської області з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом. Але державний нотаріус
Опішнянської державної нотаріальної
контори Піскун А.Ю. у видачі свідоцтва
про право на спадщину на вищевказану
земельну ділянку, якою за життя володів
спадкодавець ОСОБА_2, відмовила на
підставі відсутності відомостей про
земельну ділянку у Державному
земельному кадастрі.

На час відкриття спадщини позивачка
постійно проживала разом із
спадкодавцем ОСОБА_2 (довідка № 462
Човно-Федорівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області від 18.10.2013 року ) і відповідно до
ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України
вважається такою, що прийняла його
спадщину як спадкоємець четвертої
черги спадкування за законом.

Факт проживання однією сім"єю без
реєстрації шлюбу позивача і
спадкодавця ОСОБА_2 підтверджується
рішенням Зіньківського районного суду
Полтавської області № 2-о-84/08 від 17.04.2008
року.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Човно-Федорівської сільської ради,
третя особа Зіньківська районна
державна адміністрація про визнання
права власності на земельну ділянку в
порядку спадкування - задоволити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на земельну ділянку площею
5,69 гектарів, розташовану на території
Човно-Федорівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, передану для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, якою спадкодавець ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, володів на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю серіїР1 №
597003, виданого йому Човно-Федорівською
сільською Радою народних депутатів 15
лютого 2003 року, на підставі рішення 3
сесії 24 скликання Човно-Федорівської
сільської Ради народних депутатів від
20 серпня 2002 року, зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 29, в
порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко