Номер провадження: 22-ц/785/3577/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого-Гірняк Л.А.

Суддів- Процик М.В., Заїкін А.П.

При секретарі - Жус І.О.

За участю:

Представника позивача-Голосов Ю.В.

Представника відповідача-Михайлик О.Є.

Відповідача-ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_6 на заочне рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 04 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, 3-я особа
інспекція з питань захисту прав
споживачів в Одеській області , ТОВ
«Домінвест»

-про захист прав споживачів,
розірвання договору,стягнення
збитків,пені, процентів за
користування коштами,-

В С Т А Н О В И Л А:

02.09.2013 року ОСОБА_7 звернулась до
суду з вищезазначеним позовом в якому
зазначала, що 10.05.2012р. сторони уклали
договір-доручення № 0210/1005, за умовами
якого остання прийняла на себе
зобов'язання укласти від її імені
угоду з придбання, комплектації та
монтажу кухонної меблі компанії
«Артис» та здійснення рахунки .
Позивач здійснила повну оплату послуг,
вартість меблів в сумі -54 431 грн., однак
ОСОБА_6 свої обов'язки за договором так
і не виконала.

26.11.2012р. ОСОБА_6 виплатила
позивачу неустойку в розмірі 3 135 грн., а
ОСОБА_7 самостійно звернулась до
постачальника меблів, який на адресу
ОСОБА_7 вислав замовлені меблі 26
листопада 2012 року.

За їх доставку та монтаж нею додатково
сплачено 1828грн., котрі просила
стягнути з відповідачки.

ОСОБА_7 зазначає, що відповідачка не
виконала своїх зобов'язань, в
визначений договором строк не
доставила меблі, а користувалась її
грішми, а тому просила суд стягнути
проценти за користування грішми в
розмірі 2 236,89 грн.

Одночасно посилається на те, що
встановлені умови п.4.1 Договору щодо
розміру неустойки між сторонами є
нікчемними в силу Закону України «Про
захист прав споживачів, так як
встановлена тверда неустойка в
розмірі 3% вартості роботи( послуг) за
кожен день прострочення. Виходячи з 365
прострочених днів, сума неустойки
становить 565 884 грн.45 коп.

Одночасно позивач просила розірвати
договір-доручення № 0210/1005 укладений
10.05.2012р. між сторонами, стягнути
понесені збитки у сумі 1 828 грн. за
доставку меблів та їх монтаж.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 04 листопада
2013 року позов ОСОБА_7 задоволено
частково. Розірвано договір доручення
№ 0210/1005, укладений 10.05.2012р. між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 пеню в сумі 565 884,45 грн., збитки в
сумі 1 828 а всього стягнути 567 712,45 грн. В
задоволені решти позовних вимог -
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь держави судовий збір в сумі 3 441
грн.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про зміну рішення суду з , в
частині стягнення пені, зменшивши її до
розміру 428 грн.10 коп. та в частині
судового збору до 22, 56 грн., а в частині
вимог щодо розірвання
договору-доручення відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права. Зокрема посилається на те, що суд
не визначився з характером спірних
правовідносин, не встановив дійсну
природу укладеного сторонами
договору, не повно з'ясував обставини
справи та застосував закон, який не
підлягає застосуванню при визначені
розміру пені, посилаючись на те, що за
договором п.4.1 сторони дійшли згоди
щодо розміру штрафних санкцій у
випадку порушення строків зобов'язань.
Одночасно посилається на те, що суд не
взяв до уваги сплату відповідачкою
неустойку в сумі 5015 грн.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді доповідача, вислухавши
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, дійшла висновку. що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Стягуючи з відповідачки пеню в
розмірі 565 884,45 грн., районний суд
виходив з того, що при визначенні
розміру пені підлягає не п.4.1 Договору,
а положення ч.5 ст.10 Закону «Про захист
прав споживачів» в розмірі 3% від суми
договору за кожен день прострочки, з
відрахуванням сплачених відповідачкою
3 135 грн.( 1632,93 Х365-3135)=592 884 грн.45 коп.
Одночасно суд виходив з суми заявлених
вимог та стягнув 565884,45 грн.

Стягуючи збитки в сумі 1828 грн.
районний суд виходив з того, що
відповідачка не виконала своїх
зобов'язань щодо поставки та монтажу
меблів, котрі брала на себе за
договором.

Відмовляючи в заявлених вимогах
щодо стягнення процентів за
користування грішми в сумі 2 236,89 грн.,
районний суд вважав, що гроші були
отримані за договором на придбання
меблів, а не безпідставно.

Розриваючи договір доручення, суд
виходив з того, що відповідачка не
виконала взяті на себе зобов'язання.

Проте повністю погодитись з таким
судженням суду першої інстанції не
можна з наступних підстав.

За положеннями ст. 627 ЦК України,
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними укладенні договору,
виборі контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості, договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Згідно ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язує вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Матеріалами справи встановлено,
сторонами не спростовується, що
10.05.2012р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено
договір-доручення № 1005 , згідно якого
ОСОБА_6 прийняла на себе зобов'язання
щодо укладання від імені позивача
угоди купівлі-продажу, комплектації та
монтажу кухонної меблі, здійснення
всіх розрахунків від імені ОСОБА_7 в
рамках даного договору (а.с. 14).

Судова колегія вважає, що дійсні
правовідносини, що склались між
сторонами випливають з купівлі-продажу
непродовольчих товарів (меблів) та
регулюються Главою 54 ЦК України,
Законом України «Про захист прав
споживачів».

Згідно ч. 1. ст. 698 ЦК України за
договором роздрібної купівлі-продажу
продавець, який здійснює
підприємницьку діяльність з продажу
товару, зобов'язується передати
покупцеві товар, що звичайно
призначається для особистого,

домашнього або іншого використання, не
пов'язаного з підприємницькою
діяльністю, а покупець зобов'язується
прийняти товар і оплатити його.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ч.І. ст. 638 договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. При цьому істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду.

Тобто істотними та необхідними
умовами договору купівлі-продажу, який
фактично був укладений між сторонами
10.05.2012р. є доставка та складання (монтаж)
меблів.

У в'язку із невиконанням
умов Договору з боку ОСОБА_6 щодо
доставки та монтажу меблів, позивач
повторно оплатила послуги ТОВ «Нова
Пошта» з доставки кухонної меблі у
розмірі 490 та 113 грн. та послуги за
монтаж кухонних меблів у розмірі 1 225
грн., а тому районний суд правомірно
стягнув з відповідачки збитки в
розмірі 1 828 грн.

Частина 5 ст.10 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачає у
разі прострочення виконання сплату
споживачеві пені у розмірі трьох
відсотків вартості роботи (послуги),
якщо інше не передбачено
законодавством.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Згідно ч.2 ст.551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Суд першої інстанції не звернув
уваги, що укладений між сторонами
договір № 0210/1005 передбачає сплату
неустойки в розмірі 0,05% від вартості
товару, але не більше 10% вартості
договору.

Виходячи з вищезазначеного,
судова колегія приходить до
висновку,що сторони врегулювали розмір
неустойки, а суд не врахував умови
договору № 0210/1005, зокрема, п. 4.2., та
невірно визначив розмір неустойки, яка
підлягає стягненню.

Сума пені, котра підлягала сплаті
становить 5443.10 коп. Враховуючи сплату
пені відповідачкою в сумі 3135 грн.,
стягненню підлягає сума в розмірі 2256
грн.10 коп.

Судова колегія не приймає до
уваги оплату ОСОБА_6 в сумі 1880 грн., так
як сама ОСОБА_6 не заперечує факт
отримання цих коштів не позивачкою.

Відповідно до ч. 2. ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. При цьому
істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи той факт, що договір
фактично виконаний, меблі позивач
отримала, підстав для його розірвання
судова колегія не вбачає.

Стягнення штрафних санкцій за
договором та збитків в зв'язку з про
простроченням виконання не може бути
підставою для розірвання даного
договору.

Одночасно судова колегія
приходить до висновку, що стягненню на
користь держави з ОСОБА_6, в силу ст.88
ЦПК України підлягає, 214 грн.60 коп. з
врахуванням граничного розміру
державного мита у відповідності до
Закону України «Про державне мито».

З врахуванням вищезазначеного,
судова колегія приходить до висновку,
що районний суд неправильно застосував
норми матеріального права, висновок не
відповідає обставинам справи, а тому з
підстав ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України

рішення, в частині стягнення пені та
розірванні договору, підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 309 ч.1 п.3,4 ; 316; 317; 319
ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 04 листопада
2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, 3-я особа інспекція з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області , ТОВ «Домінвест» про захист
прав споживачів, розірвання
договору,стягнення збитків, пені,
процентів за користування коштами
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 неустойку в розмірі 2 256 грн.10
коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 збитки в сумі 1828 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
держави судові витрати в сумі 214 грн.60
коп.

В іншій частині позовних
вимог-відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Голодуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді
М.В.Процик

А.П.Заїкін