Провадження №2/761/1427/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 січня 2014 року Шевченківський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Макаренко І.О.,

при секретарі Локоть
О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду в місті
Києві цивільну справу за позовом за
позовом ОСОБА_1 до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», третя
особа: ОСОБА_2 про скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, суд

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідача, в якому просить
скасувати наказ про її звільнення,
поновити її на посаді, стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та відшкодувати моральну
шкоду, яку позивачка оцінила у 25000,00 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.10.2013
року її було звільнено з посади
провідника пасажирського вагону
Вагонної дільниці станції Жмеринка
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» (наказ №203/ос від 31.10.2013 р.).

Своє звільнення вважає незаконним та
наполягає на тому, що адміністрація
Вагонної дільниці ст. Жмеринка
порушила вимоги ч.1 ст. 39-1 КЗпП України
тому, що трудові договори, які були
переукладені один чи декілька разів,
вважаються такими, що укладені на
невизначений строк.

Позивачка також зазначає, що вона є
членом профспілкової організації
Вільної профспілки залізничників
України вагону Вагонної дільниці
станції Жмеринка Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», тому
відповідач повинен був отримати
попередню згоду на її звільнення від
профспілки.

Позивачка вважає наказ про звільнення
неправомірним, а звільнення незаконним
та таким, що позбавило її право
заробляти собі на життя.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали,
посилаючись на обставини, викладені в
ньому.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, посилаючись
на його безпідставність.

Третя особа в судове засідання не
з'явилася, про час і місце була
повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши позивача, представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачка працювала на посаді
провідника пасажирського вагону
Вагонної дільниці станції Жмеринка
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» з 24.05.2006 року (наказ №138/ос
від 23.05.2006 р.).

31.10.2013 року наказом відокремленого
підрозділу Вагонної дільниці ст.
Жмеринка №203/ос позивачка звільнена з
посади провідника за п.2 ст. 36 КЗпП
України по закінченню строку трудового
договору (а.с.3).

Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Адміністрація
дільниці письмово повідомляла
позивачку про те, що 31.10.2013 року
закінчується термін дії контракту,
однак з боку позивачки до
адміністрації не надійшло пропозицій
або прохань про продовження трудових
відносин, що свідчило б про намір
позивачки і далі працювати у
відповідача. В той же час, у попередніх
випадках закінчення терміну дії
контрактів, при отриманні повідомлень
від адміністрації, позивачка
зверталася із письмовими заявами про
продовження термінів дії контрактів,
які розглядалися адміністрацією і
задовольнялися.

Судом встановлено, що позивачка
особисто, без будь-яких заперечень,
ознайомилася з наказом про припинення
трудового контракту, про що свідчить її
підпис у наказі.

Згідно ч.2 ст.39-1 КЗпП України трудові
договори, що були переукладені один чи
декілька разів, за винятком випадків,
передбачених ч.2 ст. 23 КЗпП, вважаються
такими, що укладені на невизначений
строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України
строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Твердження позивачки про те, що
відповідачем порушено вимоги ч.1 ст. 39-1
КЗпП України є безпідставним так, як
контракт, укладений з позивачкою є
строковим трудовим договором, що
підтверджується п.1.1. Загальних
положень контракту №2292, від 30.09.2008 р.
укладеного між позивачкою та
відповідачем.

Доказів того, що звільнення позивачки
повинно було відбуватися за
попередньою згодою із профспілкою,
суду не надано.

Відповідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП
України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою жодним чином не
доведено заподіяння їй моральної
шкоди з вини відповідача. Суд не
знайшов підстав для визнання
протиправними дій відповідача,
оскільки не надано доказів їх
протиправності чи незаконності.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 21, 23, 39-1, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП
України, ст. 16 Закону України «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності» ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України,
суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця», третя особа: ОСОБА_2 про
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його проголошення

Суддя: