Головуючий суду 1 інстанції - Сініцин
Доповідач - Іванова І.П.
Справа № 422/5386/13-ц
Провадження № 22ц/782/5550/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів:
Назарової М.В., Лісіциної А.І.

при секретарі -
Кушнарьовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Перевальського районного
суду Луганської області від 25
листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві в
Перевальському районі Луганської
області про відшкодування моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Перевальського районного
суду Луганської області від 25
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог було відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення Перевальського районного суду
Луганської області від 25 листопада 2013
року скасувати. Апелянт вважає, що суд
першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
не з'ясував всіх обставин справи.

У запереченнях проти апеляційної
скарги відповідач зазначає, що рішення
суду відповідає вимогам закону,
Конституції України, рішенню
Конституційного Суду, просить
залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

ОСОБА_2 з 04.04.1977 року по 21.11.1985 року
працював на шахті «Україна» м.
Перевальська.

25.10.1978 року та 28.07.1983 року на шахті
«Україна» з ОСОБА_2 трапилися нещасні
випадки, про що були складені акти № 76
та № 65 відповідно.

ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати
працездатності з 29.06.2006 року 10 % за
трудовим каліцтвом вперше безстроково.

Заслухавши доповідача, вислухавши
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, перевірив законність
та обґрунтованість рішення, судова
колегія вважає апеляційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивач був суб'єктом
обов'язкового страхування від
нещасного випадку, тому для вирішення
правовідносин, що виникли 29.06.2006 року,
необхідно керуватися Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Такий висновок суду є обґрунтованим.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачає, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених ч. 2 цієї статті.

В ст. 237-1 КЗпП України зазначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

В п. 4.2 Рішення Конституційного Суду
України від 27.01.2004 року вказується, що
передбачені ст. ст. 237-1 КЗпП України та
1167 ЦК України відшкодування моральної
шкоди, як один зі способів захисту
особистих немайнових прав громадян, що
відшкодовується особою, яка заподіяла
шкоду, або власником чи уповноваженим
ним органом, не застосовується до осіб,
що підлягають обов'язковому
соціальному страхуванню відповідно до
Закону. Зазначені норми регламентують
відшкодування моральної шкоди всім
іншим особам, які не є суб'єктами
страхування від нещасного випадку і на
яких не поширюється дія Закону, в тому
числі працівникам, що виконують роботу
не на основі трудового договору
(контракту), а на інших підставах.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами 29.06.2006 року, тому
застосуванню підлягає Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». П. 27 ст. 77 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» дія ч. 3 ст. 34 вищевказаного
Закону України була зупинена. Абз. 4, 5 п.
10 Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.02.2007 року ч. 3 ст. 34
ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» була виключена.

Безпідставними є посилання апелянта на
вимоги Рішення Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року, оскільки акти
цивільного законодавства не мають
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
цивільну відповідальність особи, що
випливає зі змісту ч. 2 ст. 5 ЦК України.
Таким чином, дія вказаного Рішення
розповсюджується на правовідносини, що
виникли лише після 22.05.2008 року.

Не заслуговують на увагу вимоги скарги
стосовного того, що слід застосовувати
стару редакцію Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 року. Як вже
було встановлено, правові відносини
виникли 29.06.2006 року, тобто в той час,
коли дія вказаного Закону була
призупинена іншим Законом від 20.12.2005
року.

Зазначення в апеляційній скарзі того,
що позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю відповідає вимогам
закону. Але в даному випадку не
заслуговує на увагу, оскільки у
задоволенні заявлених вимог було
відмолено з інших підстав.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав для зміни або скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а судове рішення -
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Перевальського районного суду
Луганської області від 25 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: