Справа № 639/480/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Харкова

в складі : головуючого -
судді Труханович В.В.

за участю секретаря -
Малойван Є.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Харківський
приладобудівний завод ім. Т.Г.
Шевченко» про стягнення кінцевого
розрахунку при звільнені, середнього
заробітку за час затримки кінцевого
розрахунку, відшкодування моральної
шкоди, суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ДП «Харківський
приладобудівний завод ім. Т.Г.
Шевченко» (далі ДП «ХПЗ ім. Т.Г.
Шевченко») та просив постановити
рішення, на підставі якого стягнути з
відповідача суму прикінцевого
розрахунку у розмірі 576,04 грн.; середній
заробіток за час затримки кінцевого
розрахунку в сумі 69870 грн.; компенсацію
за заподіяну моральну шкоду в сумі 5000
грн.

Свої вимог позивач обґрунтовує тим, що
з 15.03.1989 року він працював на ДП «ХПЗ ім.
Т.Г. Шевченко». Останнім часом
відповідач в супереч вимогам Закону
став несвоєчасно виплачувати
заробітну плату, у зв'язку з чим позивач
вимушений був звільнитися з роботи.
Наказом по підприємству за № 235к від
17.05.2011 року позивача було звільнено з
роботи за ст. 36 п.1 КЗпП України (за
згодою сторін). При звільнені позивача
з роботи йому не було виплачено
прикінцевий розрахунок у розмірі 576,04
грн. У зв'язку з тим, що відповідач не
виплатив позивачу прикінцевий
розрахунок, останній вимушений
звернутися до суду з позовом про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки кінцевого розрахунку та
відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
уточнив свої позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача компенсацію за
несвоєчасно виплачену заробітну плату
в розмірі 576,04 грн.; середній заробіток
за час затримки кінцевого розрахунку у
сумі 69031,56 грн. та моральну шкоду у сумі
5000 грн., при цьому послався на
обставини, які викладені у рішенні
вище.

Представник відповідача ДП «ХПЗ ім..
Т.Г. Шевченко» - Омельченко І.В., яка діє
на підставі довіреності від 14.01.2014 року,
в судовому засіданні позов ОСОБА_1
визнала частково, не заперечувала
проти виплати компенсації у розмірі
576,04 грн., середнього заробітку за час
затримки розрахунку в сумі 13006,30 грн. ( з
урахуванням графіку роботи
підприємства). Просила відмовити у
задоволені позову в частині
відшкодування моральної шкоди за
недоведеністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, знаходить
заявлений ОСОБА_1 позов обґрунтований
та такий, що підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом, ОСОБА_1
працював в ДП ХПЗ ім.Т.Г.Шевченко на
різних посадах та був звільнений 17.05.2011
року за згодою сторін на підставі вимог
п.1 ст. 36 КЗпП України. ( а.с. 6-7)

Як вбачається з довідки, виданою
відповідачем, та з відповіді ДП ХПЗ ім.
Т.Г. Шевченко позивачу при звільнені не
була виплачена компенсація в сумі 576,04
грн. за несвоєчасно виплачену
заробітну плату. ( а.с.8)

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушення строків
їх виплати», виплата громадянам суми
компенсації провадиться у тому ж
місяці, у якому здійснюється виплата
заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, Законом передбачена
виплата компенсації одночасно з
виплатою заборгованості по заробітній
платі.

На теперішній час ДП ХПЗ ім. Т.Г.
Шевченко має перед позивачем
заборгованість по виплаті компенсації
у сумі 576,04 грн.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред`явлення
працівником вимоги про розрахунок.

Як зазначив позивач, і проти цього не
заперечував представник відповідача,
до теперішнього часу позивачу не
виплачена сума компенсації за
несвоєчасну виплату заробітної плати у
розмірі 576,04 грн.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

В п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку
при звільненні, що працівникові не
були виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у
цей день не був на роботі, - наступного
дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при не проведенні його до розгляду
справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у

роботодавця не виключає його
відповідальності.

Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок)
передбачено, що після визначення
середньоденної заробітної плати як
розрахункової величини для
нарахування виплат працівнику,
здійснюються нарахування загальної
суми середнього заробітку, яка
обчисляється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.

Згідно довідки про середньоденний
розмір заробітної плати ОСОБА_1,
виданої відповідачем 11.12.2013 року,
середньоденна заробітна плата на
момент звільнення ОСОБА_1 становить 69,87
грн. ( а.с. 10)

Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що
середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарних місяця згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

На день винесення судом рішення,
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді буде становити
679 днів, у тому числі з 18.05.2011 року - 159
днів, у 2012 році - 251 день, у 2013 році - 251
день, у 2014 році - 18 днів.

Сума середнього заробітку за час
затримки кінцевого розрахунку при
звільнені станом на 29.01.2014 року складає
47441,73 грн. (69,87 грн. х 679 робочих днів =
47441,73 грн.)

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача на його
користь середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при звільненні
до дня судового розгляду даної справи
відповідають вимогам чинного
трудового законодавства України, а
тому підлягають задоволенню.

При цьому суд не може погодитися в
позицією представника відповідача в
той частині, що при визначені розміру
середнього заробітку за час затримки
кінцевого розрахунку при звільнені
береться до уваги графік роботи
підприємства, оскільки даний графік
був установлений на підприємстві після
звільнення позивача з роботи, а дія
наказів підприємства на звільненого
працівника не поширюється.

Що стосуються позовних вимог ОСОБА_1 в
частині стягнення на його користь
компенсації за заподіяну моральну
шкоду, то відмовляючи у задоволені
позову в даній частині суд виходить з
наступного.

Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв`язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що всупереч вимогам ст.
60 ЦПК України позивач не надав суду
належних доказів, якими він
обґрунтовує свої позовні вимоги в
частині відшкодування моральної шкоди,
суд вважає необхідним у його
задоволенні відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.7,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, ст.ст.
116,117,237-1 КЗпП України, ст. 4 Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушення строків їх виплати»,
Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року №100, п.20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
24.12.1999 року №13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Харківський
приладобудівний завод ім. Т.Г.
Шевченко» про стягнення кінцевого
розрахунку при звільнені, середнього
заробітку за час затримки кінцевого
розрахунку, відшкодування моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Харківський приладобудівний завод ім.
Т.Г. Шевченко» на користь ОСОБА_1
компенсацію за несвоєчасно виплачену
заробітну плату в розмірі 576,04 грн.
(п'ятсот сімдесят шість гривень чотири
копійки).

Стягнути з Державного підприємства
«Харківський приладобудівний завод ім.
Т.Г. Шевченко» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
кінцевого розрахунку у сумі 47 441,73 грн.
(сорок сім тисяч чотириста сорок одну
гривню сімдесят три копійки).

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Харківський
приладобудівний завод ім. Т.Г.
Шевченко» про відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
«Харківський приладобудівний завод ім.
Т.Г. Шевченко» на користь держави
судовий збір у сумі 480,17 грн. (чотириста
вісімдесят гривень сімнадцять
копійок).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В. В. Труханович