Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"07" лютого 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко
Л.М.,

за участі секретаря Ликсової
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про припинення права на частку у
спільному майні та визнання права
власності на частку квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом
у якому за уточненими вимогами просить
припинити право власності
відповідачки на 2/5 частини квартири
АДРЕСА_1, визнати за нею право власності
на дану квартиру та стягнути з неї на
користь ОСОБА_2 суму 59 880 грн., як
вартість 2/5 частини квартири з
відстрочкою внесення суми на
депозитний рахунок суду строком на два
роки.

Вимоги мотивує тим, що їй належить 3/5
частини квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування квартири від 30.05.2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 Виділення
в натурі частки не проводилось. Решта 2/5
частина квартири належить
відповідачці згідно договору
купівлі-продажу від 01.03.2000 року,
посвідченого державним нотаріусом
Сьомої Київської державної
нотаріальної контори.

Зазначена квартира двокімнатна
загальною площею 29,7 кв.м., житловою - 21,2
кв.м., тому ОСОБА_2 володіє 8,48 кв.м.
житлової площі, що за санітарними
нормами не вистачає для нормального
проживання.

Відповідачка у даній квартирі ніколи
не проживала, за належну їй частку
власності ніколи не сплачувала
комунальні послуги, тому був наявний
великий борг, через що погрожували
припинити постачання електроенергії
та надавати інші послуги. Стіни в
квартирі постійно пліснявіють, так як у
ній не має ванної кімнати, санвузол та
ванна закриваються ширмою. Без дозволу
співвласника вона не може зробити
перепланування, щоб покращити умови
мешкання, тому порушуються її права,
оскільки не може належним чином
користуватися своїм майном.

Відповідно до висновку експерта № 611 за
результатами проведення експертного
будівельно-технічного дослідження від
16.08.2013 р., розділити в натурі спірну
двокімнатну квартиру відповідно до
часток співвласників на дві ізольовані
квартири з відособленими виходами не
уявляється можливим, оскільки буде
порушено вимоги пунктів 2.22, 2.24, 2.27, 2.35
ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні
положення».

Місце знаходження відповідачки не
відоме, а без згоди співвласника
провести ремонт квартири, яка
знаходиться у занедбаному стані, вона
не може. На час набуття нею права
власності заборгованість за
житлово-комунальні послуги вона
сплатила, також у квартирі вона зробила
ремонт на суму 110 000 грн. Вона має
малолітню дитину, отримує заробітну
плату у розмірі 1 950 грн., інших доходів
не має, всі свої накопичені кошти у 2008
році були втрачені на ремонт квартири,
оскільки попередні співвласниці житла,
а саме: ОСОБА_4 була її рідною тіткою,
ОСОБА_5 - є донькою тітки, а відповідачка
є її племінницею. Через скрутне
матеріальне становище просить
відстрочити внесення суми коштів 59 880
грн. на депозитний рахунок суду строком
на два роки (а.с. 2-4, 56).

В судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_6 позов та обставини,
викладені у ньому, підтримали.

Відповідачка в судове засідання не
з"явилася, про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином за адресою, зазначеною
позивачкою, а також викликалася в суд
через оголошення в пресі - газеті
«Урядовий кур»єр» від 17.01.2014 р. № 9 (5138),
про причини неявки не повідомила, у
зв"язку з чим суд, з урахуванням думки
позивачки, вважає за можливе
розглянути справу у відсутності
відповідачки та відповідно до ст. 169 ч. 4,
ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Свідок ОСОБА_7 суду засвідчила, що
позивачка є її донькою, а відповідачка
являється їй племінницею, яка десь у
2005-2006 роках виїхала у Канаду, адреса
проживання відповідачки не відома,
будь-якого зв»язку з ОСОБА_2 не має. У
спірній квартирі позивачка робила
ремонт двічі, а саме коли туди
заселились їхні родичі ОСОБА_4 та
ОСОБА_8, а вдруге десь у 2008 році.
Комунальні платежі ОСОБА_1 постійно
сплачує самостійно, відповідачка свого
житла не утримує.

Вислухавши пояснення позивачки,
представника позивачки, свідка,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

Згідно пояснень позивачки та
матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1
належить сторонам по справі на праві
спільної часткової власності.

При цьому позивачка є власником 3/5
частини вказаного житла, згідно
договору дарування частини квартири
від 30.05.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі за № 340 (а.с.
29) та в Київському міському БТІ та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна за реєстраційним №
36657218 (а.с. 28).

Відповідачці на праві власності
належить 2/5 частини квартири АДРЕСА_1,
відповідно договору купівлі-продажу
квартири від 01.03.2000 року, посвідченого
державним нотаріусом Сьомої Київської
державної нотаріальної контори,
зареєстрованого у реєстрі за № 3с 1074 та
в Київському міському БТІ та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна за реєстраційним № 4131
(а.с. 7, 8).

Частиною 1 ст. 365 ЦК України визначено,
що право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за рішенням
суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Позивачка просить припинити право
власності відповідачки на належні їй,
згідно договору купівлі-продажу, на 2/5
частини квартири АДРЕСА_1, посилаючись
на те, що частка квартири є незначною і
не може бути виділена в натурі, спірне
нерухоме майно є неподільною річчю,
відповідачка в квартирі не проживає,
житлом не цікавиться, витрат по його
утриманню не несе, місце проживання
ОСОБА_2 не відоме.

Однак, дані доводи, як підставу для
задоволенню позову, суд прийняти до
уваги не може, виходячи з наступного.

Як убачається із технічного паспорту,
квартира АДРЕСА_1 має дві кімнати
площами 8,4 кв.м. та 12,8 кв.м.; жила площа
квартири складає 21,2 кв.м., загальна
площа - 29,7 кв.м. (а.с. 15, 15 зв.).

Отже, 2/5 частка відповідачки у спірній
квартирі становить 11,88 кв.м. загальної
площі та, відповідно, 8,48 кв.м. житлової
площі (21,2 кв.м. : 5 х 2), що перевищує площу
меншої кімнати.

Виходячи з вищевикладеного, частка
відповідачки у спільному майні
співвласників не є незначною. Крім
того, позивачкою не доведено факту
наявності іншого житла у ОСОБА_2 та
того, що остання не потребує спірної
квартири. При цьому свідок з боку
позивачки ОСОБА_7 також пояснила, що їй
не відомо де та у яких умовах проживає
ОСОБА_2, а також не знає, чи остання хоче
повернутися на Україну.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст. 41 Конституції України та
частини 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.
386 ЦК України).

ОСОБА_1 ще посилається на порушення її
прав, як співвласника, через те, що вона
одноособово несе витрати по утриманню
спірної квартири, однак дані доводи,
враховуючи положення чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, також не є підставою
для задоволення позову.

За викладених обставин позов
задоволенню не підлягає, оскільки не
знайшов свого підтвердження в судовому
засіданні.

Керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції
України, ст. ст. 316-319, 321, 358, 365, 386 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 57 - 64, 88, 158, 208, 209, 212 -
215, 218 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про припинення права на частку у
спільному майні та визнання права
власності на частку квартири
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
Дніпровським районним судом м. Києва за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя