У х в а л а

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого: Макарчука М.А.,

Суддів: Леванчука А.О.,
Писаної Т.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом закритого
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Шуліки
Аліни Володимирівни в інтересах та за
довіреністю публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення апеляційного
суду Харківської області від
13 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 18 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року закрите акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до районного
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості.

В обґрунтування
позовних вимог зазначало, що 25 квітня
2006 року ОСОБА_4 отримала кредит у
розмірі 2 125 грн. 50 коп. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 26 квітня

2007 року. У порушення вимог договору
ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним
договором належним чином не
виконувала. Позивач просив суд,
стягнути з ОСОБА_4 на користь ЗАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором станом на 18
вересня 2009 року в розмірі

11 792, 95 грн., яка складається з
наступного: 2 125 грн. 50 коп. -
заборгованість за кредитом; 4 698 грн. 35
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 537 грн.

76 коп. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 05
листопада 2010 року позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» суму
заборгованості за кредитним договором
№ DNH4KР27222003 від 25 квітня 2006 року в
розмірі

11 792 грн. 95 коп. Вирішено питання судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 13 листопада 2013
року (з урахуванням ухвали про
виправлення описки від 18 листопада 2013
року), заочне рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 05 листопада 2010 року -
змінено.

Зменшено розмір заборгованості по
процентам за користування кредитом з
3931 грн 34 коп до 232 грн 99 коп. і вважати
загальною сумою, яка підлягає
стягненню з ОСОБА_4 на користь ЗАТ КБ
«ПриватБанк» 8 094 грн 60 коп.

У касаційній скарзі Шуліка А.В. в
інтересах та за довіреністю ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення
апеляційного суду Харківської області
від 13 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 18 листопада 2013 року
скасувати, і залишити в силі заочне
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 05 листопада 2010 року,
посилаючись на порушення цим судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із положень статей 525-527,
530, 611, 1050, 1054 ЦК України та тих обставин,
що відповідачка не виконала прийнятого
на себе зобов'язання за кредитним
договором № DNH4KР27222003 від 25 квітня 2006
року.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що відповідно до положень частини
3 ст. 551 ЦК України, вважає за можливе, з
врахуванням майнового стану
відповідачки зменшити розмір
заборгованості.

З висновком апеляційного суду
погодитись не можна.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в термін передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом.

Місцевим судом встановлено, що 25 квітня
2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і
ОСОБА_4 був укладений кредитний договір

№ DNH4KР27222003 від 25 квітня 2006 року.
Відповідно до умов вищезазначеного
договору, ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав
позичальнику кредит у сумі 2 125 грн. 50
коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 26 квітня 2010 року. Відповідно
до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
ЗАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
інші витрати згідно умов договору.

Взяті на себе зобов'язання за договором
№ DNH4KР27222003 від

25 квітня 2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк»
виконав вчасно й повністю, надавши
кредитні кошти.

Місцевим судом також встановлено, що
ОСОБА_4 узяті на себе зобов'язання не
виконувалися й не виконуються до
теперішнього часу. У результаті
невиконання умов кредитного договору
станом на 18 вересня

2009 року за кредитним договором №
DNH4KР27222003 від

25 квітня 2006 року за відповідачем
значиться заборгованість у розмірі 11 792
грн 95 коп., яка складається з суми 2 125
грн 50 коп. - заборгованість за кредитом;
4 698 грн 35 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом; 3931,
34 грн пені; 500 грн - штраф (фіксована
частина); 537 грн 76 коп. штраф (процентна
складова).

Правильно встановивши фактичні
обставини у справі та давши правильну
оцінку всім зібраним доказам, місцевий
суд дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позову

ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до пункту 27 постанови № 5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу. При цьому
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у
такому порядку не підлягають зменшенню
через не співмірність із розміром
основного боргу, оскільки вони є платою
за користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Апеляційний суд, змінюючи рішення
місцевого суду, не звернув увагу на те,
що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, наявності
інших обставин, які мають істотне
значення та лише за заявою відповідача.

Оскільки відповідач не подавала до
суду заяви про зменшення неустойки і не
зазначала обставин, які б мали істотне
значення для вирішення цього питання,
то в апеляційного суду не було правових
підстав для застосування правових
наслідків, встановлених ч. 3 ст. 551 ЦК
України.

Внаслідок цього апеляційним судом
помилково змінено законне та
обґрунтоване рішення місцевого суду.

З огляду на наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
а рішення суду першої інстанції -
залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни в інтересах та за
довіреністю публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 13 листопада

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 18 листопада 2013
року скасувати.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від

05 листопада 2010 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Писана Т.О.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.