Справа № 110/5330/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р.

Красноперекопський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді
Халдєєвої О.В.

при секретарі
Бурдиленко Ю.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Іллінської сільської
Ради про визнання права власності на
спадкове майно, третя особа - ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовною заявою до
відповідача Іллінської сільської Ради,
в якій просять суд визнати за ними
право власності на спадкове майно, а
саме по ? частині кожній з них
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачі мотивують
наступним. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла їхня
мати ОСОБА_6, яка на момент смерті
проживала за адресою: АДРЕСА_1. Після
смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у
вигляді домоволодіння за вказаною
адресою. Позивачі своєчасно звернулися
в нотаріальну контору із заявами про
прийняття спадщини, але їм було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право власності на спадщину в зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на спадкове майно.

Вказаний будинок мати позивачів
отримала за переселенським квитком 19
листопада 1973 року. Працювала на той час
в радгоспі «Штурм Перекопу» та за
рахунок зароблених коштів погашала
вартість житла, яка складала 4140 рублів.
Остаточно розрахувалася за будинок в
лютому місяці 1992 року. Договір купівлі -
продажу між ОСОБА_6 та радгоспом в
архіві сільської ради та архівному
підрозділі СТОВ «Штурм Перекопу»
відсутній та є вірогідність, що даний
договір не укладався.

Позивачі вказують, що доказами
обґрунтування позовних вимог можуть
бути: переселенський квиток, відмітки
про видачу грошової допомоги
переселенцям та передача будинку,
квитанція про погашення боргу від
10.02.1992 року, виписки з погосподарської
книги, свідоцтва про смерть та про
народження, технічний паспорт, рішення
Красноперекопського міськрайонного
суду АР Крим від 16.10.2013 року.

Позивачка ОСОБА_1 вказала, що вона
є дочкою ОСОБА_6, прізвище ОСОБА_1
прийняла після укладення шлюбу.
Позивачка ОСОБА_2 вказала, що вона є
дочкою ОСОБА_6, прізвище ОСОБА_2
прийняла після укладення шлюбу.

За декілька місяців до смерті
ОСОБА_6 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_6. Чи вчиняв
будь-які дії ОСОБА_7 для прийняття
спадщини після смерті дружини ОСОБА_6
позивачі не знають.

Третя особа - ОСОБА_5 - внук ОСОБА_7
та в разі прийняття спадщини останнім
може претендувати на спадщину, а саме
на 1/3 частину домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1. але
інформації про те, прийняв чи ні
спадщину ОСОБА_7 немає. Оригінали
документів (переселенський квиток на
ім'я ОСОБА_6, квитанції про сплату боргу,
відмітки про видачу допомоги
переселенцям та передачу будинку)
знаходяться у ОСОБА_5

В судове засідання позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися,
представник позивачів ОСОБА_8 позовні
вимоги підтримав та наполягає на їх
задоволенні.

Представник відповідача
Іллінської сільської Ради- сільський
голова ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився, надала відгук, в якому вказав,
що суду довіряє, з позовом погоджується
та просить суд розглядати справу у їх
відсутність.

Третя особа ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився, був повідомлений
належним чином.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в
заочному порядку, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Так, судом встановлено наступне:

- ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5
згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від
19.11.2003 року (а.с. 5);

- ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно
свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 26.07.2013
року (а.с. 6);

- 30.08.2003 року ОСОБА_6. та ОСОБА_7
зареєстрували шлюб (а.с. 7);

- ОСОБА_1 (згідно свідоцтва про
укладення шлюбу НОМЕР_5 від 08.06.1985 року
ОСОБА_1 (а.с. 9)) є дочкою ОСОБА_6 згідно
свідоцтва про народження НОМЕР_6 від
20.09.1965 року (а.с. 8);

- ОСОБА_2 (згідно свідоцтва про
розірвання шлюбу від 04.03.2008 року ОСОБА_2
(а.с. 11) є дочкою ОСОБА_6 згідно свідоцтва
про народження НОМЕР_7 від 21.01.1974 року
(а.с. 10);

- згідно постанов про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 13.08.2013
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом (а.с. 12, 13);

- рішенням Красноперекопського
міськрайонного суду АР Крим від 16.10.2013
року свідоцтво про право власності на
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 без номеру від
26.10.2011 року, видане Іллінською
сільською Радою визнано недійсним (а.с.
14 - 15);

- ОСОБА_6 була переселенцем в
радгосп «Штурм Перекопу» згідно
переселенського квитка № 018725 та їй був
переданий будинок 15.12.1975 року (а.с. 16);

- згідно квитанції № 172785 від 10.02.1992
року ОСОБА_6 розрахувалася за будинок
(а.с. 17);

- відповідно до довідки СТОВ
«Штурм Перекопу» радгосп «Штурм
Перекопу» неодноразово
перереєстровувався та
реорганізовувався (а.с. 18);

- згідно довідки СТОВ «Штурм
Перекопу» із заробітної плати ОСОБА_6
стягувалась ссуда на викуп будинку з
01.06.1977 року по 01.02.1992 року по 11 рублів
щомісячно, сума стягуваної ссуди
склала 1942 рублі, підставою є
розрахункові відомості, особові
рахунки за 1977 - 1992 роки, договір купівлі
- продажу між ОСОБА_6 та радгоспом
«Штурм Перекопу» в архівному
підрозділі СТОВ «Штурм Перекопу»
відсутній (а.с. 19);

- відповідно до довідок Іллінської
сільської Ради житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 в
комунальній власності громади не
перебуває, в архіві сільської Ради
договір купівлі - продажу н дане
домоволодіння відсутній, за вказаною
адресою з 1977 року по листопад місяць 2003
року була зареєстрована ОСОБА_6,
земельна ділянка, розташована за
вищевказаною адресою, в оренду не
передавалася та не була приватизована
(а.с. 20, 21, 22, 23);

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124
Конституції України та ст. 3 ЦПК
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, якою
встановлений принцип диспозитивності
цивільного судочинства, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Інструкція «Про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР»
від 31.01.1966 року, затвердженої
Міністерством комунального
господарства Української СРСР 31.01.1966
року, яка діяла до затвердження Правил
державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна, що знаходиться у
власності юридичних та фізичних осіб,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 19.01.1996 року за № 31/1056 та діючих
на час виникнення правовідносин
встановлює, що виникнення права
власності на житлові будинки у
сільській місцевості не було пов'язане
з видачею правовстановлюючого
документу та його реєстрацією в бюро
технічної інвентаризації.

Відповідно до норм законодавства, що
діяли на час виникнення права
власності на домоволодіння за ОСОБА_6
право власності на будинок виникає з
моменту його реєстрації у місцевій
раді.

Матеріали справи свідчать про те, що
компетентним органом влади -
Іллінською сільською радою
Красноперекопського району АР Крим
право власності на спірний будинок
визнавалося і ніким не було оспорене.
Відсутність у позивачів документів про
право власності на житловий будинок не
можна визнати відсутністю у померлої
ОСОБА_6 прав власника на житловий
будинок.

Правовідносини стосовно моменту
набуття права власності регулюються
ст. 128 Цивільного кодексу України в
редакції 1963 року, який діяв на час
виникнення права власності на спірний
житловий будинок, відповідно до якого
право власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором, постановою Ради
Міністрів УРСР від 07.04.1959 р. N 477 «Про
впорядкування пільг по переселенню» .

Відповідно до постанови Ради
Міністрів Української РСР «Про
впорядкування пільг по переселенню» №
477 від 07.04.1959 року ОСОБА_6 мала право
пільгової виплати за будинок. Так,
відповідно до п. 1 ст. 1 зазначеної
постанови для сімей, які переселяються
в плановому порядку на добровільних
началах у колгоспи і радгоспи, середні
розміри одноразової грошової допомоги
за рахунок державних кредитів на
будівництво будинків із надвірними
будівлями, з частковим покриттям цих
кредитів за рахунок державного
бюджету. Таким чином, відповідно до
зазначеної постанови право власності
на житловий будинок виникає з часу
повної сплати частки кредиту,
встановленої для переселенця.

Договірні зобов'язання сторонами у
правочині були виконані, продавцем
радгоспом "Штурм Перекопу" передано у
власність покупця ОСОБА_6 будинок, а
покупцем сплачено суму його вартості у
повному обсязі.

Згідно з пунктом 1 розділу 1 Інструкції
"Про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах, селищах
міського типу Української РСР" від
31.01.1966 року, затвердженої Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31.01.1966 р. (далі - "Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь"), (у редакції закону на
час виникнення спірних правовідносин),
яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин та до затвердження
Правил державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна, що знаходяться у
власності юридичних та фізичних осіб,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 19 січня 1996 року за №31/1056,
реєстрацію будинків з обслуговуючими
їх будівлями і спорудами та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР
провадять бюро технічної
інвентаризації виконкомів місцевих
Рад депутатів трудящих.

Пункт 2 розділу 11 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь передбачено, що об'єктами
реєстрації є будинки та домоволодіння
з окремим порядковим номером по вулиці,
провулку, площі.

Під будинком, як об'єктом правової
реєстрації, розуміється один будинок з
приналежними до нього службовими
будівлями та спорудами (чи без таких),
що розташовані на одній земельній
ділянці, під самостійним порядковим
номером по вулиці, провулку, площі.

Відповідно до пункту 6 розділу 11
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь не
підлягають реєстрації будинки та
домоволодіння, які розташовані на
територіях, що вилучені з відання
місцевих Рад депутатів трудящих
постановами Уряду (на землях
промислових підприємств, транспорту,
Міністерства оборони СРСР та ін.).

Не підлягають реєстрації також будинки
і домоволодіння, що розташовані в
сільських населених пунктах, які
адміністративно підпорядковані містам
або селищам міського типу, але до них не
приєднані.

Згідно з підпунктом "а" пункту 20 розділу
11 Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь, у випадках
включення в міську (селищну) смугу
сільських населених пунктів або у
випадках їх перетворення в міста або
селища міського типу, при наявності
погосподарських книг сільської Ради
депутатів трудящих бюро технічної
інвентаризації складає списки
будинків та домоволодінь, які належать
громадянам або колгоспним дворам.

Так, згідно з частиною 1 пункту 45
Інструкції про порядок здійснення
нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських рад народних депутатів,
затвердженої наказом Міністра юстиції
УРСР №115 від 19.01.1976 року (яка була чинна
на час виникнення спірних
правовідносин) при нотаріальному
посвідченні договорів про відчуження
жилого будинку (частини будинку), який
знаходиться в сільському населеному
пункті, подається один з передбачених у
пункті 44 цієї Інструкції документів, що
підтверджують право власності
відчужувача на жилий будинок (частину
будинку). При відсутності такого
документа до договору додається
довідка виконавчого комітету
сільської (селищної) Ради депутатів
трудящих, в якій, крім підтвердження
належності жилого будинку (частини
будинку) відчужувачу на підставі
запису в погосподарській книзі,
повинно бути також зазначено: дані про
склад будинку; розмір загальної жилої
площі і розмір земельної ділянки, а
також де розташований будинок - на
землі державного фонду, чи на землі,
закріпленій за колгоспом, радгоспом
або іншим сільськогосподарським
підприємством, організацією,
установою; страхову оцінку будинку;
кому належить відчужуваний будинок -
колгоспному (одноосібному селянському)
двору чи господарству робітника
(службовця). Якщо відчужуваний будинок
є майном колгоспного (одноосібного
селянського) двору, в довідці повинні
бути перелічені всі члени двору з
зазначенням числа, місяця і року їх
народження, а якщо належить
господарству робітника (службовця) і
відчужувачем є учасник спільної
часткової власності, в довідці повинні
бути перелічені всі її учасники.

Таким чином встановлено, що житловий
будинок зі спорудами за адресою:
АДРЕСА_1, належав ОСОБА_6, оскільки її
право власності ґрунтувалося на раніше
діючому законодавстві, яке не
передбачало реєстрацію в органах БТІ
із видачею свідоцтва про право
власності на будинки, розташовані в
сільській місцевості, до того ж за її
життя ніким не було оскаржене.

Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду
народних депутатів трудящих УРСР" (від
02.06.1968 року) кожна сільська рада вела
погосподарські книги. В заглавній
частині особистого рахунку
записувались прізвище, ім'я по батькові
глави сім'ї, на ім'я якого відкрито
особовий рахунок, він і був власником
будинку, іншим чином реєстрація
власності в сільській місцевості
передбачена не була за виключенням
договорів дарування, міни,
купівлі-продажу, пожиттєвого
утримання, спадкування.

З введенням в дію Закону України "Про
власність" 1991 року та ЦК України 2003 року
будь-якого іншого порядку реєстрації
збудованих до 15.04.1991 року в сільській
місцевості домоволодінь або їх
перереєстрації не передбачалося,
самовільно збудованими вони також не
являються так як будувалися і
реєструвались згідно діючого на той
час законодавства.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217
ЦК України може здійснюватися за
заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за
законом, відповідно до ст. 1261 ЦК
України, мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки в суду немає відомостей про
те, чи померлий ОСОБА_7 якимось чином
намагався оформити спадщину після
померлої дружини ОСОБА_6, на сьогодні
спадкоємцями померлої ОСОБА_6 є її
дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно, а саме спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Згідно положень ст. 1299 ЦК України, якщо
у складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 ЦК
України). Право власності на нерухоме
майно виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Обов'язковість державної реєстрації
права власності на нерухоме майно
встановлена також пунктом 1 частини 1
ст. 4 Закону України "Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обмежень" від 1 липня 2004 року.

В той же час в ч. 5 ст. 3 цього ж Закону
зазначено, що право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.
Відповідно до цього Закону реєстрація
речових прав на нерухомість, їх
обмежень здійснюється лише в разі
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, а також за заявою власника
(володільця) нерухомого майна.

Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року №296/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595
видача свідоцтва про право на спадщину
видається за наявності у спадковій
справі всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.15 цього Порядку
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
провадиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності майна спадкодавцеві та
перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

З положень пункту 45 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих, затвердженої наказом
Міністра юстиції УРСР 19.01.1976 року N 1/5
(чинна на час виникнення спірних
відносин), вбачається, що запис в
погосподарській книзі є належним
підтвердженням приналежності жилого
будинку (частини будинку) в сільському
населеному пункті певній особі.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985- 1988
роках сільськими, селищними, районними
радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення запису у
погосподарську книгу, ОСОБА_6 своє
право власності в БТІ не зареєструвала
(не оформила).

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що нотаріусом
було перевірено склад спадкового
майна, на підставі чого дано
вищезазначені відмови позивачам у
вчиненні нотаріальної дії. Тобто
правовстановлюючий документ дійсно
відсутній і право власності ОСОБА_6 у
встановленому законом порядку не
зареєстровано. Зареєструвати право
власності на даний час неможливо,
оскільки власник майна помер.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають
змоги оформити своє спадкове право в
позасудовому порядку.

За таких обставин звернення їх до суду
з позовом про визнання за ними права
власності на спадкове майно відповідає
вимогам закону.

Право на спадщину після померлого
ніким з фізичних (юридичних) осіб не
оспорюється. Наявність інших
спадкоємців, крім позивачів, які
заявляють право на спадщину, не
встановлено.

З урахуванням наведеного, у суду
немає підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
якими позивачі обґрунтовують свої
позовні вимоги. Підстав
неправомірності набуття права
власності на майно судом не
встановлено. Зважаючи на те що
спадкоємців двоє, то їх частки у праві
власності повинні бути рівними тобто
по1/2 частині кожній позивачці.

Розглядаючи позов в межах
заявлених вимог, відповідно до ст. 11 ЦПК
України, судові витрати в сумі - 273,27
грн., сплачені кожним позивачем, суд
вважає за необхідне віднести за
рахунок позивачів, оскільки вимоги про
їх відшкодування в позовній заяві не
заявлялися, таким чином суд вважає, що
ці витрати позивачі прийняли на себе.

Керуючись ст.ст. 182, 328, 1216, 1217, 1223
Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4
Закону України "Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обмежень", ст. 227 Цивільного Кодексу (1963
р.), Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженої наказом Міністра юстиції
УРСР 19.01.1976 року N 1/5, ст. ст. 3 - 11, 60, 88, 209, 212
- 215, 218, 224 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Іллінської сільської Ради про визнання
права власності на спадкове майно,
третя особа - ОСОБА_5 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженкою м. Краснотур’їнськ
Свердловської області, ІПН НОМЕР_1,
право власності на 1/2 частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке
складається з: житлового будинку
«А,а,а-1», внутрішньою площею 46,5 м2, а
також надвірних господарських
будівель: літньої кухні «Б», площею 11,4
м2, навісу «б» - 3,4 м, навісу «В» - 7,5 м,
навісу «Г» - 9,9 м, сараю «Д» - 5,0 м, сараю
«Е» - 8,0 м, погреба «Ж», площею 12,6 м, сараю
«З», площею 13,5 м, сараю «І», площею 7,6 м,
уборної «У», площею 1,4 м, огорожі 1-2, в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 її матері ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженкою м. Краснотур’їнськ
Свердловської області, ІПН НОМЕР_2,
право власності на 1/2 частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке
складається з: житлового будинку
«А,а,а-1», внутрішньою площею 46,5 м2, а
також надвірних господарських
будівель: літньої кухні «Б», площею 11,4
м2, навісу «б» - 3,4 м, навісу «В» - 7,5 м,
навісу «Г» - 9,9 м, сараю «Д» - 5,0 м, сараю
«Е» - 8,0 м, погреба «Ж», площею 12,6 м, сараю
«З», площею 13,5 м, сараю «І», площею 7,6 м,
уборної «У», площею 1,4 м, огорожі 1-2, в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 її матері ОСОБА_6.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
Суду Автономної Республіки Крим через
Красноперекопський міськрайонний суд
АР Крим в десяти - денний строк з дня
його проголошення.

Суддя: О. В. Халдєєва