У х в а л а

24 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.
суддів: Гончара В.П.,
Карпенко С.О., Колодійчука В.М.,
Остапчука Д.О., розглянувши
заяву ОСОБА_6, ОСОБА_7 про перегляд
ухвали Верховного Суду України від
19 січня 2011 року та ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 листопада 2011 року в справі
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Міністерства Оборони України,
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Полтави, житлової комісії Полтавського
гарнізону, житлової комісії військової
частини А-2673, військової частини А-2673,
державного казначейства України про
визнання права порушеним, зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
моральних збитків,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2008 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулись до суду з позовом, у якому, з
врахуванням уточнених позовних вимог,
просили визнати порушеним право
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на отримання
житлового приміщення. Крім того,
просили зобов'язати Міністерство
оборони України перерахувати через
Державне казначейство України шляхом
списання з єдиного казначейського
рахунку за рахунок і в межах бюджетних
асигнувань встановлених на утримання
Міністерства оборони України, кошти в
розмірі 407 780 грн.
Квартирно-експлуатаційному відділу м.
Полтави для придбання житлового
приміщення з житловою площею не більше
40,95 кв. м. в м. Полтаві та передати його у
користування ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Позовні вимоги обґрунтували тим, що
ОСОБА_6 в період з 27 червня 2002 року
по 09 листопада 2005 року проходив
військову службу у військовій частині
А 2673 на посаді юрисконсульта. Наказом
Генерального Штабу -
Головнокомандувача Збройних Сил
України від 29 жовтня 2005 року
його було звільнено з військової
служби в запас за п. 63, п.п. «Г» у зв'язку
із скороченням штатів та виключено зі
списків особового складу частини із
залишенням на квартирному обліку
Міністерства Оборони України. Протягом
трьох років після звільнення ОСОБА_6
мав бути забезпечений житловим
приміщенням у порядку, передбаченому
законодавством, або він мав бути
наділений правом на одержання кредитів
на індивідуальне будівництво чи
придбання житла з погашенням їх за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

ОСОБА_6 та члени його родини, в
подальшому, забезпечені житловим
приміщенням не були, що свідчить про
порушення їх житлових прав, тому
позивачі просили задовольнити позовні
вимоги.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 28 березня 2011 року
закрито провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
житлової комісії Полтавського
гарнізону, житлової комісії військової
частини А-2673, військової частини А-2673, у
зв'язку з відмовою позивачів від позову
до даних відповідачів.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 14 квітня 2011 року
залучено до участі у розгляді справи у
якості третіх осіб житлову комісію
Полтавського гарнізону, житлову
комісію військової частини
А-2673, військову частину А-2673.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 15 липня 2009 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 05 листопада 2009 року позов
задоволено частково.

Визнано право ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на
отримання житла порушеним.

Зобов'язано Міністерство оборони
України перерахувати через Державне
казначейство України шляхом списання з
єдиного казначейського рахунку за
рахунок і в межах бюджетних асигнувань
встановлених на утримання
Міністерства оборони України,
Квартирно-експлуатаційному відділу м.
Полтави грошові кошти в розмірі 391 657
грн для придбання житлового приміщення
в м. Полтаві з житловою площею не більше
27,30 кв. м. та передачі його у
користування ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 19
січня 2011 року рішення Київського
районного суду м. Полтави від 15 липня 2009
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 05 листопада 2009
року скасовано, справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 05 травня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 03 жовтня 2011 року позовні вимоги
задоволено частково.

Визнано право ОСОБА_6 та членів його
сім'ї - дружини ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8, на
отримання житлового приміщення
порушеним.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 листопада 2011
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження у даній
справі, за касаційною скаргою ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на рішення Київського районного
суду м. Полтави від 05 травня 2011 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 03 жовтня 2011 року.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду
касаційної інстанції із заявою про
перегляд ухвали Верховного Суду
України від 19 січня 2011 року та
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 листопада 2011
року з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст.
355 ЦПК України.

Заявники посилаються на те, що рішенням
Європейського суду з прав
людини від 07 листопада 2013 року в справі
«Вінник та інші проти України»
встановлено порушення Україною
міжнародних зобов'язань при
вирішенні судом вказаної вище справи
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7

До заяви про перегляд судових рішень
додано копію рішення Європейського
суду з прав людини від 07 листопада 2013
року в справі «Вінник та інші проти
України». Про набрання рішення статусу
остаточного, позивачам стало відомо 08
січня 2014 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

В задоволенні заяви ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
допуск справи до провадження слід
відмовити з таких підстав.

Як роз'яснено п. 7 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року
«Про судову практику застосування
статей 353-360 ЦПК України», постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК.

Ухвала Верховного Суду України від 19
січня 2011 року не є остаточним судовим
рішенням у справі (попередні судові
рішення скасовано, справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції), а тому така ухвала не може
бути предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що вимоги
заявників про допуск справи до
провадження Верховного Суду України з
метою перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 листопада 2011 року не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У заяві про перегляд ОСОБА_6, ОСОБА_7
посилаються на рішення Європейського
суду з прав людини у справі «Віннік та
інші проти України» від 07 листопада 2013
року.

Вказаним рішенням Європейського суду з
прав людини вирішено об'єднати, в тому
числі, заяву ОСОБА_6, ОСОБА_7 з іншими
заявами, наведеними у Додатку. Також
цим рішенням оголошено прийнятними
скарги заявників, наведених у Додатку
(скаргу тільки першого заявника в заяві
№ 36411/06), за пунктом 1 статті 6, статтею 13
Конвенції та за статтею 1 Першого
протоколу до Конвенції щодо тривалого
невиконання рішень, ухвалених на їхню
користь, та щодо відсутності
ефективних національних засобів
юридичного захисту щодо цих скарг, а
решту скарг у заявах неприйнятною.

Постановлено, що протягом трьох
місяців держава-відповідач має
виконати рішення національних судів,
ухвалені на користь заявників, які
залишаються невиконаними та сплатити 2
тис. Євро кожному заявнику, наведених у
Додатку, в якості відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, а
також компенсації судових та інших
витрат.

Порушення норм матеріального права при
розгляді справи Європейським судом з
прав людини не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Оскільки зазначеним вище рішенням
Європейського суду з прав людини
встановлено порушення державою
строків щодо тривалого невиконання
ухвалених рішень, а не порушення
Україною міжнародних зобов'язань при
вирішенні справи судом по суті, то у
допуску справи до провадження, за
заявою ОСОБА_6, ОСОБА_7 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 листопада 2011
року слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Міністерства
Оборони України,
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Полтави, житлової комісії Полтавського
гарнізону, житлової комісії військової
частини А-2673, військової частини А-2673,
державного казначейства України про
визнання права порушеним, зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
моральних збитків, за заявою ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про перегляд ухвали Верховного
Суду України від 19 січня 2011 року та
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 листопада 2011
року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.П.
Гончар С.О. Карпенко В.М.
Колодійчук Д.О. Остапчук