У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та
піклування виконкому
Центрально-Міської районної у місті
ради про звернення стягнення на
предмет іпотеки за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Банк Кредит Дніпро» на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 05 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне
товариство "Банк Кредит Дніпро" (далі -
ПАТ "Банк Кредит Дніпро") звернулося до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 10 липня 2008 року між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк "Кредит-Дніпро" (правонаступником
якого є ПАТ "Банк Кредит Дніпро") та
ОСОБА_4 був укладений Кредитний договір
№ 100708-UAН від 10 липня 2008 року, за яким
остання одержала грошові кошти у сумі
100 тис. грн.

У забезпечення виконання зобов'язань
за цим договором з відповідачами
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6 10
липня 2008 року було укладено договір
іпотеки № 1007087-UAН-іп, згідно
якого передано в іпотеку нерухоме
майно, а саме трьохкімнатну квартиру,
загальною площею 41,70 кв.м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 умов
кредитного договору станом на 17 травня
2013 року у неї перед банком утворилася
заборгованість у сумі 89 750 грн. 48 коп.

У зв'язку з цим банк просив суд з метою
погашення заборгованості ОСОБА_4 за
кредитним договором № 1007087-UAН-іп у сумі
78 547 грн. 07 коп. звернути
стягнення на предмет іпотеки за
Договором іпотеки
№ 1007087-UAН-іп, а саме: трьохкімнатну
квартиру, загальною площею
41,70 кв.м, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу цього майна з
публічних торгів у межах процедури
виконавчого провадження, із
встановленням початкової ціни
реалізації предмета іпотеки у розмірі
вартості предмета іпотеки, визначеної
шляхом оцінки суб'єктом оціночної
діяльності у порядку, передбаченому ст.
43 Закону України "Про іпотеку", виселити
усіх осіб, зареєстрованих у
трьохкімнатній квартирі, зі зняттям з
реєстраційного обліку у
Центрально-Міському районному відділі
в місті Кривий Ріг Головного
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, передати в управління ПАТ
"Банк Кредит Дніпро" трьохкімнатну
квартиру на період до її реалізації.

Також ПАТ "Банк Кредит Дніпро" просив
суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість
за Кредитним договором № 100708-UAН від 10
липня 2008 року у сумі 11 203 грн. 41 коп., що
складається з: суми інфляційної
заборгованості за користування
кредитом - 5 109 грн. 06 коп., нарахованої за
період з серпня 2010 року по
квітень 2013 року; 3% річних за
несвоєчасне погашення кредиту -
4 314 грн. 63 коп., нарахованих за період з 10
червня 2010 року по 16 травня 2013
року; суми інфляційної заборгованості
за нарахованими відсотками -
1 377 грн. 31 коп., нарахованої за період з
серпня 2010 року по червень 2011 року; 3%
річних за несвоєчасну сплату
нарахованих відсотків за користування
кредитами - 402 грн. 41 коп., нарахованих за
період з 20 травня 2010 року по 17 травня
2013 року та судові витрати у сумі
925 грн. 90 коп.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від
05 липня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 жовтня
2013 року, позов ПАТ "Банк Кредит Дніпро"
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ПАТ "Банк Кредит Дніпро"
заборгованість по відсотках та пені з
урахуванням інфляції у сумі 11 203 грн. 41
коп. та витрати по справі у розмірі 112
грн. 03 коп., а всього стягнуто 11 315 грн. 44
коп. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ "Банк Кредит
Дніпро", посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивач уже
скористався своїм правом на стягнення
заборгованості відповідно до рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська про стягнення з
ОСОБА_4 на користь банку заборгованості
за кредитним договором, а тому
звернення стягнення на предмет іпотеки
є подвійним захистом порушеного права;
банком не дотримано порядку
направлення та отримання
відповідачами письмової вимоги про
усунення порушення грошових
зобов'язань та попередження про
звернення стягнення на предмет
іпотеки; заборгованість за Кредитним
договором не є співмірною з вартістю
предмета іпотеки.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 10 липня 2008 року
між закритим акціонерним товариством
комерційний банк «Кредит-Дніпро»
правонаступником якого є ПАТ "Банк
Кредит Дніпро" та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 100708-UАН
від 10 липня 2008 року, відповідно до якого
позивач надав відповідачу кредит у
розмірі 100 тис. грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 23% річних з кінцевим терміном
повернення 09 липня 2013
року (а. с. 9-12).

У забезпечення виконання зобов'язань
за цим договором між банком та ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6 10 липня
2008 року укладено договір іпотеки
№ 1007087-UAН-іп, згідно якого було
передано в іпотеку нерухоме майно, а
саме: трьохкімнатну квартиру,
загальною площею 41,70 кв.м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.
98-103).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а

позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 умов
кредитного договору станом на 17 травня
2013 року у неї перед банком утворилася
заборгованість у сумі 89 750 грн. 48 коп. (а.
с. 173-174).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» (далі - Закон) у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, виходили з того, що рішенням
Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2009
року стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку
заборгованість за вказаним кредитним
договором, тому звернення стягнення на
предмет іпотеки є подвійним захистом
порушеного права.

Проте, згідно з абз. 2 п. 9 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року № 5 задоволення позову
кредитора про звернення стягнення на
предмет іпотеки/застави не є
перешкодою для пред'явлення позову про
стягнення заборгованості з поручителя
за тим самим договором кредиту у разі,
якщо на час розгляду справи
заборгованість за кредитом не
погашена. Задоволення позову кредитора
про стягнення заборгованості з
поручителя не є перешкодою для
пред'явлення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки/застави з
метою погашення заборгованості за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду спору заборгованість за
кредитом не погашена.

Як вбачається з матеріалів справи
заборгованість за кредитним договором
на дату звернення банку до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки ОСОБА_4 не погашена,
тому існування невиконаного рішення
Бабушкінсього районного суду м.
Дніпропетровська від 14 жовтня 2009 року
не є перешкодою для звернення до суду з
позовом до майнових поручителів про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, та відповідно вирішення
питання про їх виселення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

Тому висновок судів про відмову в
позові про звернення стягнення на
предмет іпотеки з підстав порушення
банком процедури звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до ст. 35
Закону, є помилковим.

Крім того, позивачем на адресу
відповідачів неодноразово надсилалися
вимоги про стягнення заборгованості (а.
с. 108-120).

Також, суди відмовляючи у частині
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки, виходили з
порушення принципу співмірності
вартості предмета іпотеки та наявної
заборгованості, оскільки, вартість
іпотечного майна, згідно з п. 1.5
Договору іпотеки складає 144 843 грн. 30
коп., у той час, як сума позову є меншою.

Згідно з п. 1.5 Договору іпотеки вартість
Предмету іпотеки, зазначена в цьому
пункті Договору, є приблизною вартістю
Предмету іпотеки на момент передачі
його в іпотеку. Реалізація предмету
іпотеки у будь якому випадку буде
здійснюватися за цінами, що реально
склалися на ринку на момент його
реалізації (а. с. 99).

Тобто суди повинні були встановити
ринкову вартість іпотечного майна на
дату розгляду справи, виходячи з якої,
визначати її співмірність з розміром
заборгованості.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
задоволення позову, відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 05 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 жовтня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко