Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого -
судді Куцина М.М.,

суддів: Собослоя Г. Г..,
Бондаренка С. О.,

при секретарі - Чейпеш
С. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Виноградівського районного суду від
22 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення пені за прострочку сплати
аліментів, -

в с т а н о в и л а :

17 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за
прострочку сплати аліментів.

У позові зазначала, що перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
який 16 січня 2012 році було розірвано

Від даного шлюбу мають двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Виноградівського районного
суду від 6 червня 2012 року стягнуто з
ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на
утримання двох неповнолітніх дітей:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 500,00 гривень
щомісячно на кожну дитину.

Відповідачем аліменти сплачуються
нерегулярно і не в повному обсязі.

Зокрема, за листопад та грудень місяць
2012 року і січень 2013 року відповідачем
аліменти на утримання дітей у сумі 3 000
гривень сплачені не були.

Позивачкою визначено розрахунок пені
за просрочення сплати аліментів а саме:
за листопад 2012 року (період
прострочення з 17 грудня 2012 року до 17
жовтня 2013 року складає 304 дні)
відповідач має сплати пеню у сумі 3040
гривень (1000 гривень аліментів х 1% : 100% х
дні). За грудень 2012 року ( період
прострочення з 17 січня 2013 року до 17
жовтня 2013 року складає 273 дні )
відповідач має сплатити їй пеню у сумі
2703 гривень, і за січень 2013 року
(період прострочення з 17 лютого 20013 року
до 17 жовтня 2013 року складає 242 дні)
відповідач має сплати їй пеню у сумі 2420
гривень. А всього відповідач
зобов'язаний сплати пеню у сумі 8 163,00
гривень.

Позивачка, посилаючись на
зазначені у позовній заяві обставини
справи, та з підстав передбачених ст. 196
СК України, просила в суді першої
інстанції стягнути з відповідача на її
користь пеню в сумі 8163 гривень.

Рішенням Виноградівського районного
суду від 22 листопада 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено повністю. Стягнуто з
відповідача на її користь 8 163.00 гривень
пені, 229.40 гривень витрат на сплату
судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання
про скасування рішення місцевого суду
та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Відповідач звернувся з доповненням до
апеляційної скарги, у якому визнав
факт заборгованості виплати
щомісячних платежів по аліментам.
Однак у зв'язку із скрутним фінансовим
становищем, через те, що він є
студентом навчається на стаціонарній
формі навчання, і його єдиним джерелом
доходу є сезонні роботи у
весняно-літній період, на його
утриманні перебуває матір - інвалід
першої групи і він перебуває у
фактичних шлюбних відносинах з
ОСОБА_4, якій допомагає утримувати її
двох неповнолітніх дітей від першого
шлюбу, не має фінансової можливості
своєчасно сплачувати аліменти.

Із врахуванням матеріального стану він
просить зменшити розмір стягнення
пені за прострочку сплати аліментів до
2 000 гривень.

Представник відповідача вимоги
апеляційної скарги підтримав,
просить рішення місцевого суду
частково змінити, зменшивши розмір
стягнення пені за прострочку сплати
аліментів до 2000 грн..

Позивачка надіслала до суду
апеляційної інстанції заяву, у якій
просить розглянути справу у її
відсутність. Вважає рішення місцевого
суду законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія, заслухавши
доповідача та пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, надавши юридичну
оцінку обставинам справи та повноті їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення, а
рішення місцевого суду зміні з
наступних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що відповідно до ст. 196 СК України
позивачка має право на стягнення з
ОСОБА_2 неустойки у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення,
однак розмір неустойки суд визначив
неправильно.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення позовної вимоги про
стягнення пені за прострочку сплати
аліментів, оскільки місцевий суд
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Однак, судова колегія не може
погодитися з розміром стягнення пені
за прострочку сплати аліментів,
оскільки місцевим судом не врахований
у відповідності до правил ч.2 ст. 196 СК
України матеріальний та сімейний стан
платника аліментів.

Отже, рішення місцевого суду у частині
визначення розміру стягнення пені за
прострочку сплати аліментів підлягає
зміні, а визначений судом розмір
аліментів зменшенню з наступних
міркувань.

Відповідно до ст. 213,214 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Не підлягають доказування
обставини, визнані сторонами.

Судом першої інстанції встановлені
наступні факти.

Рішенням Виноградівського районного
суду від 6 червня 2012 року стягнуто з
ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на
утримання двох неповнолітніх дітей:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 500,00 гривень
щомісячно на кожну дитину.

Відповідачем аліменти сплачуються
нерегулярно і не в повному обсязі.

Також , встановлено, що за листопад та
грудень місяць 2012 року і січень 2013 року
відповідачем аліменти на утримання
дітей у сумі 3000 гривень сплачені
не були.

Позивачкою визначено розрахунок пені
за просрочення сплати аліментів а саме:
за листопад 2012 року ( період
прострочення з 17 грудня 2012 року до 17
жовтня 2013 року складає 304 дні)
відповідач має сплати пеню у сумі 3040
гривень ( 1000 гривень аліментів х 1% : 100% х
дні). За грудень 2012 року ( період
прострочення з 17 січня 2013 року до 17
жовтня 2013 року складає 273 дні )
відповідач має сплатити їй пеню у сумі
2703 гривень, і за січень 2013 року(
період прострочення з 17 лютого 20013 року
до 17 жовтня 2013 року складає 242 дні)
відповідач має сплати їй пеню у сумі 2420
гривень. А всього відповідач
зобов'язаний сплати пеню у сумі 8.163.00
гривень.

Порядок стягнення аліментів на
виконання рішення суду передбачений
ст. 74 Закону України «Про виконавче
провадження» і відповідно до ч. 7 цієї
статті суд вирішує питання
заборгованості лише у разі спору про її
розмір.

Наявність заборгованості ОСОБА_2 за
аліментами підтверджується
відповідним розрахунком, складеним
державним виконавцем ВДВС
Свалявського районного управління
юстиції 15 жовтня 2013 року (а.с. 5). Спору з
приводу розміру даної заборгованості
немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Визначаючи розмір неустойки (пені) суд
першої інстанції правильно врахував
те, що зобов'язання зі сплати аліментів
носить періодичний характер і повинно
виконуватися щомісяця, правильно
здійснив розрахунок за кожен місяць
окремо, і взяв до уваги те, що сума
неустойки нараховується за весь час
прострочення сплати аліментів.

Встановлено, що за період, визначений
межами позовних вимог а саме, за
листопад та грудень місяць 2012 року і
січень 2013 року, відповідачем аліменти
на утримання дітей у сумі 3000 гривень
сплачені не були.

Відповідачем на час розгляду справи в
суді першої інстанції заборгованість
була погашена (довідка від 26 листопада
2013 року - а. с. 124).

Згідно положень п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення аліментів.

Із доповнення до апеляційної скарги
вбачається, що відповідачем по справі
визнається факт виникнення
заборгованості по аліментам і не
опорюється їх розмір, тобто розрахунок
пені за прострочку сплати аліментів
сумі 8 163.00 гривень проведено вірно.

Встановлено, що він є студентом,
навчається на стаціонарній формі
навчання, і його єдиним джерелом доходу
є сезонні роботи у весняно- літній
період, на його утриманні перебуває
матір - інвалід першої групи і він
перебуває у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_4, якій допомагає
утримувати її двох неповнолітніх
дітей від першого шлюбу.

Відповідачем та представником
визнається та не оспорюється
правильність розміру неустойки за
прострочення сплати аліментів за
період з листопада по грудень місяць 2012
року і січень 2013 року, який становить 8
163.00 грн. .

Разом з тим за змістом ч. 2 ст. 196 СК
України суду надано право зменшити
неустойку з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_2 не має
постійного місця роботи, є студентом і
навчається на стаціонарній формі
навчання, на його утриманні перебуває
матір - інвалід першої групи, він
перебуває в іншому шлюбі, на утриманні
якого знаходяться двоє неповнолітніх
дітей, а також виходячи із загальних
засад цивільного законодавства, якими
є справедливість та розумність (п. 6 ч. 1
ст. 3 ЦК України), судова колегія вважає
за можливе зменшити розмір неустойки
за прострочення сплати аліментів, який
підлягає стягненню з відповідача, до
2000 грн..

Судова колегія приходить до висновку,
що відповідно до пунктів 1 та 4 ст. 309 ЦПК
України, є підстави для зміни рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
22 листопада 2013 року у частині
визначення розміру стягнення пені за
прострочку сплати аліментів. Пеня, яка
підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3, підлягає зменшенню з 8163.00
гривень до 2000 гривень.

У решті рішення суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307 - 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного
суду від 22 листопада 2013 року
змінити у частині визначення розміру
стягнення пені за прострочку сплати
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,
зменшивши її з 8163.00 гривень до 2000
гривень.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржено на протязі двадцяти днів,
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції .

Судді: