РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Шеремета Г. І.

при секретарі Козак О.

за участю позивачки ОСОБА_1, її
представника

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
захист честі і гідності та
відшкодування моральної шкоди,
об»єднаний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
захист честі і гідності та
відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про захист честі та гідності
та відшкодування моральної шкоди, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до
відповідачів, просить визнати
інформацію розповсюджену ОСОБА_2,
ОСОБА_3 у листах, заявах скаргах
написаних у 2009-2010 роках недостовірною
та такою, що ганьбить її честь і
гідність, ділову репутацію,
зобов»язати відповідачів звернутись з
заявами-спростуваннями в кожну
інстанцію куди такі скеровувались та
стягнути з відповідачів 2500 грн.
моральної шкоди з кожної.

ОСОБА_2 звернулась в суд з вимогами до
ОСОБА_1, просить визнати поведінку
ОСОБА_1 такою, що ганьбить її честь та
гідність та стягнути 5000 грн. заподіяної
шкоди.

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом, який
в подальшому уточнила, просить
зобов»язати відповідачку ОСОБА_1
спростувати інформацію розповсюджену
щодо неї, як недостовірну, та таку, що
ганьбить її честь та гідність, стягнути
13000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала, суду
пояснила, що у 2009 році та у 2010 році
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скерували по місцю її
роботи, на ім»я ректора Львівського
державного університету внутрішніх
справ листа, щодо розповсюдженню нею
нібито неточних даних про місце їх
проживання, стилістики написання нею
заяв, зрив весілля сина відповідачки
ОСОБА_2 з приводу чого їй довелось
надавати пояснення. Крім цього 3.08.2010
року із Департаменту кадрового
забезпечення внутрішніх справ на
адресу Львівського державного
університету внутрішніх справи
надійшла заява відповідачів скерована
на ім»я Міністра внутрішніх справ
України, на яку вона надавала
пояснення, була відкликана з відпустки.
22.10.2010 року відповідачка ОСОБА_3
звернулась з листом на ім»я ректора
Львівського державного університету
внутрішніх справ з обвинуваченням її у
вживанні нецензурної лайки. Вважає, що
своїми зверненнями у різні інстанції
не ображала відповідачів, лише
зверталась за отриманням інформації.
Однак внаслідок дій відповідачів, коли
їх звернення щодо неї розглядались на
місцем її роботи, при великій кількості
присутніх, заподіяно шкоду її діловій
репутації, заподіяно моральну шкоду,
оскільки втратила сон, підвищився тиск.
Заподіяну шкоду оцінює у 5000 грн. та
просить визнати інформацію поширену
відповідачами у вище вказаних листах
недостовірною, такою, що принижує її
честь, гідність, ділову репутацію та
спростувати таку. Зазначила, що між
сторонами існує конфлікт в основі
якого лежить право спільного
користування будинком та
прибудинковою територією.

Відповідачка ОСОБА_2 самостійні вимоги
заявлені до ОСОБА_1 підтримала. Суду
пояснила, що позивачка є їх сусідкою у
АДРЕСА_1. Позивачка протягом трьох
років ображає її, принижує, втручається
в її особисте життя, що виразилося в
тому, що спеціально палила листя у саду
внаслідок чого не було чим дихати її
хворій матері та чоловікові, вчинила
спробу привласнити частину сараю та
гаражу, який належить її сім»ї, в
результаті чого вона близько двох
років доводила законність
приватизації сараю та гаражу у всіх
інстанціях, давала пояснення з цього
питання. Пізніше позивачкою було
написано заву у податкову інспекцію м.
Львова про ніби то здачу нею у найм
житла, що не відповідає дійсності, з
приводу чого вона давала пояснення
податковому інспектору. Позивачкою
було знищено кущі малини елітного
сорту, вчинено спробу зірвати весілля
її сина, постійно порушувались
принципи моралі, етичної поведінки.
Через такі дії позивачки вона
скерувала листи за місцем її праці.
Поведінка позивачки призвела до
погіршення її стану здоров»я, понесено
додаткові витрати на лікування. Тому
просить стягнути з позивачки 5000 грн.
заподіяної моральної шкоди та визнати
поведінку ОСОБА_1 такою, що ганьбить її
честь та гідність.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулась з
самостійними вимогами до ОСОБА_1. Суду
пояснила, що у зв»язку з тим, що ОСОБА_1
звертається у різні організації
принижується її честь та гідність,
порочиться ділова репутація. Зокрема у
квітні 2012 року її було викликано до ЛКП
« 500» дати пояснення з приводу заяви
ОСОБА_1 про ніби то крадіжку нею
електроенергії з місць загального
користування. У цьому ж році позивачка
ОСОБА_1 негативно висловлювалась про
неї перед її знайомою. У квітні 2012 року
позивачкою був викликаний наряд
міліції у зв»язку з тим, що вона
перебувала у саду, на прибудинковій
території, що на думку позивачки є
незаконним. У зв»язку з такими діями
позивачки погіршився стан її здоров»я,
підвищився тиск, вона змушена примати
заспокійливі ліки. Тому просить
заявлені нею позовні вимоги
задоволити.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши
в сукупності зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку що в
заявлених сторонами вимогах слід
відмовити в повному об»ємі виходячи з
наступного.

Як визначено в ст. 201 ЦК України,
особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним законодавством
є честь, гідність і ділова репутація.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України фізична
особа має право звернутися до суду з
позовом про захист її гідності та
честі.

Сторони по справі в судовому засіданні
зазначили, що підставами захисту їх
честі та гідності є звернення один
одного у різні інстанції, поширення
негативної інформації у листах, заявах,
скаргах.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного.

Крім того згідно п. 19 Постанови Пленуму
ВСУ № 1 від 27.02.09 р., вирішуючи питання
про визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно зі ст. 302 ЦК України, особа, яка
поширює інформацію, зобов'язана
переконатися в її достовірності.

Ст..1 Закону України «Про звернення
громадян» передбачено, що громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності,
засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних,

політичних та особистих прав і
законних інтересів та скаргою про їх
порушення.

Заслухавщи пояснення сторін в судовому
засіданні судом встановлено, що між
ними існують довготривалі неприязні
стосунки, що виникли на побутовому
ґрунті - щодо користування
прибудинковою територією. Дослідивши
звернення сторін до різноманітних
установ, органів державного
управління, що є предметом спору та в
чому останні вбачають приниження їх
честі, гідності та ділової репутації,
судом встановлено, що звернення обох
сторін не можуть тлумачитись, як такі,
що принижують честь та гідність сторін.
Сама форма у вигляді звернення до
різноманітних установ не впливає на
формування публічної суспільної думки
про сторін по справі. Вище описані
звернення не містять негативної
інформації про позивачку, у таких лише
висловлено прохання роз'яснити чи може
остання діяти таким чи іншим чином, в
них не висловлюється стверджувальна
думка про позивачку.

Судом встановлено, що жодна сторона не
висловлювала по відношенню один до
одного висловлювань, які б могли
принизити їх честь та гідність, ділову
репутацію. У своїх зверненнях
відповідачі не просили вжити жодних
негативних дій щодо позивачки, ні щодо
звільнення її з роботи, ні покарати
жодним чином. Тому суд вважає не
доведеним факт приниження честі,
гідності та ділової репутації, як з
одної так із іншої сторони, а вважає
такі відносини - побутовим конфліктом.
Дані стосунки не перейшли в площину
публічно-правову, тобто не набули
публічного характеру.

Керуючись ст.ст.3,4,6, 209, 294 ЦПК України,
ст.15,16,23,270,277,1167 Цивільного кодексу
України,-

суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
захист честі і гідності та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити в повному об»ємі.

В об»єднаному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про захист честі і гідності та
відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про захист честі та гідності
та відшкодування моральної шкоди -
відмовити в повному об»ємі.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду Львівської
області в порядку та строки,
передбачені ст.. 294 ЦПК України.

Суддя:
Шеремета Г. І.