УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

05 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Дем'яносова М.В.,

Євграфової
Є.П., Євтушенко
О.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в її
інтересах та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7,
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Євпаторійської міської ради,
Євпаторійський МВ ГУ департаменту
міграційної служби, про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням та зобов'язання вчинити
дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 28 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 в її інтересах та в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи: ОСОБА_7, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Євпаторійської міської ради,
Євпаторійський МВ ГУ департаменту
міграційної служби, про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням та зобов'язання вчинити
дії, посилаючись на те, що 10 серпня 2006
року між ним та ОСОБА_4 укладено шлюб,
від шлюбу мають неповнолітніх дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки Крим
міського суду від 31 січня 2007 року за
ініціативою відповідача їх шлюб було
розірвано, після чого відповідач
повідомила, що буде створювати нову
сім'ю та наприкінці 2008 року переїхала
на нове місце проживання, забравши із
собою дітей.

На сьогодні відповідач створила нову
сім'ю та проживає з іншим чоловіком за
адресою: АДРЕСА_1, проте в суді при
стягненні аліментів 19 липня 2013 року
повідомила, що проживає у своїх батьків
за адресою: АДРЕСА_3.

Він - позивач з 23 грудня 2010 року є
власником 1/2 частки будинку АДРЕСА_2,
однак реєстрація у цьому будинку
відповідача з дітьми чинить йому
перешкоди у користуванні своєю
власністю, оскільки він має наміри
продати свою власність та придбати
житлу площу покращеного планування.

Оскільки відповідач з дітьми не
проживають за місцем реєстрації у
належному йому будинку з 2008 року,
просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Євпаторійського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 05 вересня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 28 жовтня 2013 року
зазначене судове рішення скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково. Визнано ОСОБА_4
разом із неповнолітніми ОСОБА_5, ОСОБА_6
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_2. У
решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 просить
рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
на таких підставах.

Судом установлено, що сторони
знаходилися у зареєстрованому шлюбі,
мають дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням
Євпаторійського міського суду від 31
січня 2007 року шлюб розірвано (а.с. 7).

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
на спадщину від 23 грудня 2010 року, після
смерті своєї матері, є власником 1/2
частки житлового будинку АДРЕСА_2.
Власником іншої 1/2 частки будинку є
ОСОБА_7, який залучений до участі у
справі в якості третьої особи (а.с. 9, 10,
46-48, 33).

Позивач заявив вимоги про визнання
ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням з підстав, передбачених ст.
405 ЦК України, вказуючи, що ОСОБА_4 у
зв'язку із створенням іншої сім'ї, без
поважних причин, з жовтня 2008 року не
проживає в спірному будинку.

Відмовляючи в задоволені позову про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом визнання осіб такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням, суд першої інстанції
виходив із того, що позивач не довів
факт непроживання відповідача в
спірному будинку більше одного року на
час звернення до суду. Акти про
непроживання складені в 2013 році з
посиланням на показання сусідів, тому
не можуть достовірно підтверджувати
відсутність ОСОБА_4 в жилому приміщенні
з 2008 року. Копія позовної заяви про
стягнення аліментів також не є
безперечним письмовим доказом
непроживання відповідача у спірному
житлі більше року, оскільки заява могла
бути підписана не ОСОБА_4 Крім цього,
місце проживання неповнолітніх дітей
визначається їх батьками, тому діти не
користуються будинком не за власним
волевиявленням. Неповнолітні не можуть
бути позбавлені права користування
житловим приміщенням без встановлення
того, що їх житлові права забезпечені
батьками в іншому постійному місці
проживання.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та визнаючи
ОСОБА_4 разом із неповнолітніми ОСОБА_5,
ОСОБА_6 такими, що втратили право
користування жилим приміщенням -
будинком АДРЕСА_2 виходив із того, що у
засіданні апеляційного суду ОСОБА_4
пояснила, що вона разом з дітьми не
проживає в будинку з 13 жовтня 2010 року;
покинула будинок після сварки з
позивачем та стала проживати з
батьками, а потім на умовах оренди в
квартирі АДРЕСА_1.

Також ОСОБА_4 підтвердила, що нею
підписана копія позовної зави про
стягнення аліментів із ОСОБА_3, на
підставі якої ухвалене рішення суду
про задоволення її позову. На той час
вона проживала з батьками по АДРЕСА_3.

З огляду на наведене та враховуючи, що,
оскільки факт непроживання ОСОБА_4
разом з неповнолітніми дітьми в
будинку АДРЕСА_2 з жовтня 2010 року не
підлягає доказуванню, поважності
причин непроживання понад один рік
відповідачем не доведено, апеляційний
суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4
втратила право користування будинком.

Разом із тим з висновком апеляційного
суду погодитися не можна з таких
підстав.

Установлено, що 10 серпня 2006 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб, від
шлюбу вони мають неповнолітніх дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Євпаторійського
міського суду Автономної Республіки
Крим міського суду від 31 січня 2007 року
шлюб між сторонами розірвано.

23 грудня 2010 року ОСОБА_3 отримав
свідоцтво про право на спадщину після
смерті матері - Ѕ частини жилого
будинку АДРЕСА_2.

10 лютого 2011 року ОСОБА_3 зареєстрував
право власності. Власником іншої Ѕ
частини будинку є ОСОБА_7, який
залучений до участі у справі в якості
третьої особи.

ОСОБА_3, заявляючи позов про визнання
ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням з підстав, передбачених ст.
405 ЦК України, вказував, що ОСОБА_4 у
зв'язку із створенням іншої сім'ї, без
поважних причин, з жовтня 2008 року не
проживає в спірному будинку АДРЕСА_2.
При цьому ОСОБА_4 пояснювала, що вона
разом з дітьми не проживає в цьому
будинку з 13 жовтня 2010 року, покинула
будинок після сварки з позивачем та
стала проживати з батьками по АДРЕСА_3,
а потім на умовах оренди в квартирі
АДРЕСА_1.

08 жовтня 2012 року складено акт про те, що
ОСОБА_4 з дітьми не проживає АДРЕСА_2
(а.с. 13).

29 травня 2013 року складено акт про те, що
ОСОБА_4 з дітьми проживає у батька
АДРЕСА_3 (а.с. 11).

20 червня 2013 року складено акт про те, що
ОСОБА_4 з дітьми не проживає АДРЕСА_2, зі
слів сусідів - більше трьох років (а.с.
12).

У позовній заяві про стягнення
аліментів, поданій ОСОБА_4 26 червня 2013
року, зазначено, що вона з дітьми
тимчасово проживає у батька АДРЕСА_3
(а.с. 50).

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

ОСОБА_4 з дітьми була зареєстрована в
будинку по АДРЕСА_2 за життя
попереднього власника - матері ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_3
отримав спадщину 03 грудня 2010 року,
право власності зареєстрував 10 лютого
2011 року.

31 січня 2007 року шлюб було розірвано, але
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька
ОСОБА_6.

Визнавши ОСОБА_4 з дітьми такими, що
втратили право користування всім
будинком АДРЕСА_2, апеляційний суд не
звернув уваги на те, що позивачу
належить лише Ѕ частина будинку,
доказів поділу будинку між
співвласниками матеріали справи не
містять; не врахував, що з боку іншого
співвласника (третьої особи)
заперечень щодо проживання
відповідача з дітьми немає.

Відхиляючи доводи відповідача про те,
що неповнолітні особи не можуть бути
визнанні такими, що втратили право
користування житлом без забезпечення
їх батьками іншого житлового
приміщення, апеляційний суд не
врахував, що при розірванні в судовому
порядку між сторонами шлюбу питання
щодо визначення місця проживання дітей
не вирішувалось, а отже позивач як
батько неповнолітніх дітей має рівний
обов'язок з відповідачем із
забезпечення їх житлом.

Як правильно зазначив апеляційний суд,
положення ст. 177 СК України, ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», ст. ст. 17, 18 Закону
України «Про охорону дитинства» щодо
додаткових гарантій захисту майнових
та житлових прав дітей, стосуються
вчинення правочинів. Між тим,
відхиляючи доводи відповідача щодо
необхідності застосування зазначених
вимог закону, апеляційний суд не
врахував, що звернення до суду із
вимогою про визнання відповідача та
дітей такими, що втратили право
користування житлом позивач мотивував
саме бажання відчужити належну йому
частину будинку.

Оскільки задоволення таких вимог
фактично дозволяє позивачу уникнути
необхідності отримання дозволу
органів опіки і піклування на
відчуження житла, право на
користування яким належить
неповнолітнім, та забезпечення дітей
іншим житлом, у апеляційного суду не
було правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Оскільки порушення апеляційним судом
норм матеріального та процесуального
права призвели до скасування законного
і обґрунтованого рішення суду першої
інстанції, рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 28 жовтня 2013 року
скасувати, заочне рішення
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 05
вересня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Н.А.
Горелкіна

М.В.
Дем'яносов

Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко