Справа № 362/2864/13-ц Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/579/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 7 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
орган опіки та піклування
Васильківської міської ради Київської
області та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
третя особа орган опіки та піклування
Васильківської районної державної
адміністрації Київської області про
визначення місця проживання
малолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визначення місце
проживання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з ним по АДРЕСА_1, залишивши її на
утриманні та вихованні позивача.

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що мати дитини, з якою вона на даний час
проживає, є інвалідом І групи і
потребує постійного догляду, зловживає
спиртними напоями, за собою і дитиною
не слідкує, а жиле приміщення перебуває
в занедбаному стані. Вважає, що
перебування дочки разом з ОСОБА_2
негативно впливає на її виховання та
здоров'я, так як дитина має вади зору, а
відповідач не має можливості
забезпечити її належний догляд та
постійне лікування.

28 травня 2013 року ОСОБА_2 також
звернулася з позовом про визначення
місце проживання дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею, мотивуючи
його тим, що на даний час дитина за
рішенням відповідного органу опіку та
піклування проживає з нею, а вона в свою
чергу як мати виконує всі обов'язки
щодо виховання дитини, перебуває у
відпустці до досягнення дочкою
трирічного віку, має всі можливості для
приділення уваги спілкуванню з дитиною
та її розвитку. Не дивлячись, що позивач
є інвалідом, група якої змінена з І на
ІІ, вона має можливість матеріально
утримувати дочку ОСОБА_3, адже отримує
державну пенсію та соціальну допомогу
на утримання дитини, а з відповідача за
рішенням суду на утримання дитини
стягуються аліменти. Крім того вказала,
що проживає в будинку зі своїми
батьками, які люблять свою онуку,
створюють всі належні умови для її
повноцінного розвитку та проживання.

Ухвалою суду від 6 червня 2013 року
цивільні справи за вищевказаними
позовами об'єднано в одне провадження.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 7 листопада 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено, при цьому
позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання
малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з її матір'ю ОСОБА_2

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову, та відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач вказав, що суд першої
інстанції, розглядаючи спір, не звернув
уваги на ряд обставин та наданих
доказів, які могли суттєво вплинути на
зроблені висновки.

23 грудня 2013 року на адресу суду
апеляційної інстанції від ОСОБА_2
надійшло заперечення на апеляційну
скаргу, в якому ставиться питання про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін, з
аналогічних підстав, що викладені в
позовній заяві.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що таке вирішення
спірного питання щодо місця
перебування малолітньої дитини
найкраще відповідає її інтересам та
ставлення позивача за другим позовом
до виконання батьківських обов'язків,
особисту прихильність дитини до
матері, вік дитини та стан її здоров'я.

Відповідно, відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_1 суд вважав, що позивачем
за першим позовом не надано належних і
допустимих доказів, а також правових
підстав для зміни фактичного місця
проживання його доньки з матір'ю.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та не
заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з 9 серпня 1997 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, однак стосунки
між подружжям погіршились, внаслідок
чого рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 лютого 2013 року шлюб між ними
розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка, згідно договору від 5
грудня 2012 року, укладеного між
сторонами у справі, постійно проживає з
матір'ю ОСОБА_2

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 лютого 2013 року з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно до її
повноліття, в розмірі ? частини від
заробітку (доходу), але не менше ніж 30 %
від прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 10 грудня
2012 року.

Згідно довідки ВДВС Васильківського
МРУЮ № 921/7 від 23 травня 2013 року,
заборгованість ОСОБА_1 по сплаті
аліментів за період з грудня 2012 року по
травень 2013 року складає 3 366 грн.

В ході розгляду справи вищевказана
заборгованість була погашена
позивачем, що підтверджується
квитанцією ПриватБанку від 11 червня 2013
року про надходження готівки за
платіжними картками по аліментах від
ОСОБА_1

Відповідно до довідки служби у справах
дітей та сім'ї Васильківської РДА
Київської області № 514 від 21 травня 2013
року, на місті прибуття комісії був
зафіксований факт про те що малолітня
дитини ОСОБА_3 перебувала з батьками
ОСОБА_1 та відмову бабусі віддати
дитину матері.

Як убачається з листа Васильківського
міжрайонного прокурора № 200-13-3286 від 30
травня 2013 року, прокуратурою
встановлено факт самовільного
відібрання позивачем за першим позовом
дитини за місцем проживання її матері.

Тобто, в даному випадку судом вірно
встановлено порушення ОСОБА_1 умов
договору від 5 грудня 2012 року щодо
здійснення та виконання своїх
батьківських прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Частиною 1 ст. 160 СК України визначено,
що місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України" (Згідно Постанови № 3 Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
р. "Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів" п.
24 залишений в силі), вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, проголошеної Генеральною
асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особи потребує любові і
розуміння. Вона повинна, якщо це
можливо зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків і, в
усякому разі, в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

Крім цього, при вирішенні справи такої
категорії судом повинні враховуватися
й положення ст. ст. 19, 158 СК України,
згідно з якими при розгляді судом спору
щодо місця проживання дитини
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування; орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору, який приймається на
підставі вивчення умов життя батьків,
їхнього ставлення до дитини, інших
обставин, що мають значення для справи;
суд може не погодитись з таким
висновком, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

З висновку Васильківської РДА
Київської області від № А-188-25 від 16
травня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2
характеризується з позитивної сторони,
на обліку в нарколога та психіатра не
перебуває, умови проживання для дитини
задовільні, де створено належні умови
для фізичного, розумового розвитку
дівчинки. Також за доцільне визначено
місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з
матір'ю, яка являється позивачем за
другим позовом.

У відповідності висновку
Васильківської міської ради Київської
області № 171/01.01.16 вих. від 18 квітня 2013
року, виконавчий комітет як орган опіки
та піклування вважав за доцільне
проживання малолітньої ОСОБА_3 з
батьком, який являється позивачем за
першим позовом.

Проте в суді першої інстанції
представник Васильківської міської
ради Київської області просив не
враховувати даний висновок № 171/01.01.16
вих. від 18 квітня 2013 року у зв'язку з
встановленням в судовому засіданні
інших обставин справи та розглянути
спір в інтересах дитини.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК №
0420758 від 6 серпня 2013 року ОСОБА_2
встановлена ІІ група інвалідності та
вона може працювати в створених умовах.

Відповідно до характеристики,
складеної депутатом Васильківської
міської ради Київської області від 29
травня 2013 року Шевченко Т.О., за участю
сусідів ОСОБА_2, остання за місцем
проживання характеризується
позитивно, алкогольними напоями не
зловживає, здійснює належний догляд за
дочкою ОСОБА_3.

Крім того як вбачається акту
обстеження умов проживання № 81 від 6
червня 2013 року, за адресою фактичного
проживання позивача за другим позовом
по АДРЕСА_2, для дитини створені належні
умови для проживання.

Згідно з довідками Васильківського ДНЗ
«Пролісок» від 2 та 30 вересня 2013 року,
дочка сторін у справі відвідує
зазначений дошкільний навчальний
заклад, до якого її приводить та
забирає з нього її мама, вона ж відвідує
всі заходи, які проводяться для
батьків, цікавиться навчанням дитини.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано критично поставився до
висновку органу опіки та піклування
Васильківської міської ради Київської
області від 18 квітня 2013 року № 171/01.01.16
вих. про доцільність визначення місця
проживання малолітньої дитини з
батьком, оскільки даний висновок не
містить будь-яких правових мотивів, на
підставі яких органом опіки та
піклування була віддана перевага
батьку перед матір'ю у визначенні місця
проживання дитини.

Також місцевий суд в рішенні вірно
зазначив, що твердження позивача за
першим позовом щодо зловживання
відповідачем спритними напоями та не
вжиття заходів по створенню належних
умов для виховання та розвитку
дівчинки, оскільки вони не знайшли
свого підтвердження в розгляді справи
в апеляційному порядку та
спростовуються довідкою з
наркологічного кабінету від 14 травня
2013 року.

При аналізі постанови про закриття
кримінального провадження від 8 грудня
2012 року, висновку по матеріалам
перевірки від 16 квітня 2013 року, 7 травня
2013 року, 12 серпня 2013 року, складеними
працівниками міліції Васильківського
МВ ГУ МВС України в Київської області
судова колегія вбачає наявність
складних відносин між сторонами.

Разом з тим судова колегія вважає, що
суд першої інстанції визначивши місце
проживання малолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її матір'ю, ніяким
чином не позбавив ОСОБА_1 можливості у
спілкуванні з дитиною, приймати участь
у її вихованні, духовному і фізичному
розвитку, згідно умов укладеного між
сторонами договору.

Суд першої інстанції при вирішення
даного спору вірно враховував стать та
вік дитини, стан її здоров'я,
необхідність постійного спілкування з
матір'ю та ухвалюючи рішення про
визначення місця проживання дитини з
матір'ю виходив з найвищих інтересів
дитини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції про визначення місця
проживання малолітньої дитини з
матір'ю, не призвели до порушення
основних принципів цивільного
процесуального законодавства та
охоронюваних законом прав та інтересів
осіб, які беруть участь у справі.

Отже докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 7 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: