У х в а л а

іменем україни

20 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа - публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
про поділ майна подружжя, визнання прав
особистої приватної власності на
нерухоме майно,

за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 10 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6
про поділ спільного майна подружжя,
визнання особистої приватної
власності на нерухоме майно та
вселення позивача разом з
неповнолітньою дитиною в квартиру
АДРЕСА_1.

Посилалася на те, що з відповідачем
ОСОБА_6 вона перебувала у шлюбі з НОМЕР_1
лютого 1997 року. Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_7 За час
шлюбу сторонами було придбано
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. Рішенням
Солом`янського районного суду м. Києва
від 22 червня 2010 року шлюб між сторонами
було розірвано. Після розірвання шлюбу
між сторонами виник спір щодо поділу
спірного майна, придбаного під час
шлюбу. Однак відповідач не визнає її
права на спірне майно і не бажає
вирішити даний спір мирним шляхом, тому
вона позбавлена можливості
користуватися спірною квартирою, що
змусило її звернутися до суду за
захистом порушеного права.

Спільно нажите майно позивачка просить
поділити виходячи з рівності часток
майна подружжя в спільній сумісній
власності, виділивши їй та визнавши за
нею право особистої приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1 та 1/3
частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2,
а відповідачу ОСОБА_6 виділити із
спільної сумісної власності та визнати
за ним право власності на 2/3 частин
трикімнатної квартири АДРЕСА_2.

Позивачка просила розподілити спірне
майно в такий спосіб виходячи з його
вартості, квартира АДРЕСА_1 становить 640
000 грн., а вартість трикімнатної
квартири АДРЕСА_2 становить 1 340 000 грн.

Позивачка також посилається на те, що
відповідач забрав ключі від квартири
АДРЕСА_1 і вона з неповнолітнім сином
ОСОБА_5 не має можливості користуватися
цією квартирою. Вона змушена разом зі
своїм неповнолітнім сином проживати у
двокімнатній квартирі зі суміжними
ходами, яка належить її матері.
Враховуючи, що позивачка просить
виділити квартиру АДРЕСА_1, вона
одночасно просить вирішити питання про
вселення її разом з неповнолітнім
сином до спірного житла.

Крім того, позивачка посилається на те,
що під час шлюбу нею за власні кошти
було придбано три земельні ділянки № №
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, садовий
будиночок, розташований за тією ж
адресою, та об'єкт незавершеного
будівництва, що знаходиться на
зазначених вище земельних ділянках,
тому вона просить визнати за нею право
особистої приватної власності на
вказане нерухоме майно.

18 лютого 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя.

Ухвалою суду від 21 травня 2013 року
зустрічна позовна заява залишена без
розгляду.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 травня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково. Виділено
ОСОБА_4 із спільного майна подружжя та
визнано за нею право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину
квартири АДРЕСА_2. Виділено ОСОБА_6 із
спільного майна подружжя та визнано за
ним право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину квартири
АДРЕСА_2. Вселено ОСОБА_4 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_5 в квартиру
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право
особистої приватної власності на
наступне нерухоме майно: земельну
ділянку площею 0,0405 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3 НОМЕР_1, с/т
«Автомобіліст»; земельну ділянку
площею 0,0395 га, за тією ж адресою,
ділянка № НОМЕР_2, с/т «Автомобіліст»;
земельну ділянку площею 0,0238 га, за тією
адресою ділянка № НОМЕР_3, с/т
«Автомобіліст»; садовий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
ділянка № НОМЕР_1, с/т «Автомобіліст»,
загальною площею 17,30 кв.м. В задоволенні
інших позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
10 грудня 2013 року рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 21 травня 2013
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким просить
поділити усе спільне сумісне майно
подружжя, що складається з квартири
АДРЕСА_2, земельних ділянок №№ НОМЕР_1,
НОМЕР_2, НОМЕР_3, садовий будинок в
рівних частках по Ѕ частці кожному.
Виділити із спільного майна та визнати
за ним та ОСОБА_4 право власності по Ѕ
частці на квартиру АДРЕСА_2, по Ѕ частці
на земельні ділянки № № НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3, Ѕ на садовий будинок діл. №
НОМЕР_1, визнано за ним право особистої
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 21 травня 2013 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 10 грудня
2013 року, тому що судові рішення законні
та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення
судами норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 10 грудня
2013 року в справі за позовом ОСОБА_4, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
третя особа - публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк», про поділ
майна подружжя, визнання прав
особистої приватної власності на
нерухоме майно, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна
В.І. Журавель