АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/781/14
Головуючий в першій інстанції - Порох
Доповідач - Котушенко С.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Тамакулової В.О.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Васильківського
районного суду Дніпропетровської
області від 30 вересня 2013 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні колодязем та
зустрічним позовом про визнання запису
в договорі дарування частково
недійсним та визнання права власності
на частину колодязя,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні колодязем.
Позивачка вказувала на те, що 16 липня 2002
року ОСОБА_4 подарувала їй жилий
будинок по АДРЕСА_1 з господарськими
спорудами, в тому числі й колодязем,
який також внесено в технічний паспорт
на вказаний будинок. Сусідній будинок
АДРЕСА_2 успадкувала відповідачка, яка
фактично позбавила її права
користування колодязем

Посилаючись на порушення свого права
власності, позивачка просила
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй
перешкод у користуванні колодязем.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним
позовом про визнання запису в договорі
дарування частково недійсним та
визнання права власності на 1/2 частину
колодязя. В обґрунтування позову
вказувала на те, що їй належить будинок
по АДРЕСА_2. Ще за життя її батька ОСОБА_5
та його брата ОСОБА_6, який на той час
був власником будинку по АДРЕСА_1, вони
викопали та побудували колодязь на
межі своїх присадибних ділянок. За яких
обставин весь колодязь потрапив до
технічного паспорту на сусідній
будинок їй невідомо.

З урахуванням викладеного ОСОБА_2
просила визнати запис, який визначає
право власності на колодязь, в договорі
дарування житлового будинку,
укладеному 16 липня 2002 року, між ОСОБА_4
та ОСОБА_3, а також в технічному
паспорті на будинок по АДРЕСА_1
частково недійсним, визнати за нею
право власності на 1/2 частину колодязя.

Рішенням Васильківського районного
суду Дніпропетровської області від 30
вересня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено, а в задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення, як
постановленого з неправильним
застосуванням норм процесуального
права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів не
знаходить передбачених законом
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

У відповідності зі ст.316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК
України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, на
підставі нотаріально посвідченого
договору дарування від 16 липня 2002 року,
є власником будинку по АДРЕСА_1 з
господарчими та побутовими спорудами,
в тому числі й колодязем К.

Власником сусіднього будинку по
АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 16
травня 2011 року, є ОСОБА_2

Встановивши, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_3
перешкоди у здійсненні права
користування своїм майном, а саме
колодязем К, суд дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову ОСОБА_3
та про відмову у задоволенні
зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спірний колодязь в 1956 році збудували
батько відповідачки та його брат для
спільного користування, а також про те,
що ОСОБА_2, довідавшись про внесення
колодязя до правовстановлюючих
документів, звернулась до суду з
зустрічним позовом, не є підставою для
скасування рішення з огляду на
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
вказаний колодязь не належав
попереднику відповідачки -
спадкодавцеві ОСОБА_7, яка з 1980 року
була власником будинку по АДРЕСА_2, а
тому ОСОБА_2 є неналежним позивачем за
зустрічним позовом.

Безпідставним є посилання апеляційної
скарги на те, що оскарженим рішенням
суд відібрав у відповідачки частину
земельної ділянки, що знаходиться під
колодязем, бо межова лінія між
домоволодіннями сторін проходить
посередині даної споруди, оскільки
питання про межі землекористування
сторін судом не вирішувалось.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає
матеріалам справи та вимоги закону, що
регулює зазначені правовідносини,
підстав для його скасування не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського
районного суду Дніпропетровської
області від 30 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: