Справа № 349/2133/13-ц
Провадження № 22-ц/779/416/2014
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В.,
Соколовського В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Рогатинського районного суду
від 23 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№IFXRRC07470050 від 15 червня 2007 року в сумі 10
354 грн. 91 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15
червня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 498 грн. 30 коп. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12% на рік на суму залишку
заборгованості.

Зазначали, що відповідач підтвердив
свою згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам «Розстрочка»
складає між ним та банком договір, про
що свідчить його підпис на заяві.

Посилаючись на те, що відповідач
зобов'язання за договором не виконує, в
зв'язку з чим станом на 05 листопада 2013
року утворилася заборгованість в
розмірі 10 354 грн. 91 коп., банк просив
позов задовольнити.

Рішенням Рогатинського районного
суду від 23 грудня 2013 року в
задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№IFXRRC07470050 від 15 червня 2007 року в сумі 10
354 грн. 91 коп. відмовлено за пропуском
строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилається на те, що
дане рішення є незаконним,
необґрунтованим та ухвалене з неповним
з'ясуванням обставин, що мають істотне
значення для справи, оскільки судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні
позову суд помилково зіслався на ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки вказана стаття
не регламентує судовий порядок
повернення споживчого кредиту та немає
жодного посилання на застосування
судами позовної давності без заяви
сторони у спорі.

Апелянт зазначає, що правовим
висновком Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув у розумінні ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
при цьому вказано, що дана норма
стосується позасудового порядку
повернення кредиту.

Судом першої інстанції не взято до
уваги, що відповідно до роз'яснень
Вищого спеціалізованого суду України
при розгляді справ даної категорії
суди мають право застосовувати
наслідки спливу строку позовної
давності тільки якщо подається заява
про застосування такої.

Посилаючись на те, що відповідачем
зобов'язання за кредитним договором не
виконано, заяви про застосування
строку позовної давності відповідач
не подавав, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити повному обсязі.

В засідання апеляційного суду
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Рокетська С.В. апеляційну скаргу
підтримала по вищенаведених мотивах.

ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду
не з'явився, на адресу суду повернувся
конверт про те, що за місцем реєстрації
він не проживає.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15
червня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
надав позичальнику строковий кредит у
сумі 498 грн. 30 коп. на строк 9 місяців з 15
червня 2007 року по 05 березня 2008 року
включно з умовами сплати за
користування кредитом відсотків у
розмірі 1,0% на місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду шляхом
підписання заяви, що разом з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складають договір,
укладений між ним та банком.

Згідно п. 2.1 Умов надання споживчого
кредиту, банк зобов'язався надати
позичальнику кредит шляхом
перерахування на рахунок
торгівельно-сервісному підприємству.
Строк, термін повернення, розмір
кредиту, цілі, відсотки, винагороди,
розмір щомісячного платежу та період
уплати платежів визначені в Заяві
позичальника.

Згідно Заяви, позичальник зобов'язався
надавати банку щомісячний платіж у
сумі 66 грн. 18 коп. для погашення
заборгованості за кредитом.

Відповідно до рахунку-фактури від 15
червня 2007 року, кошти були перераховані
за придбання мобільного телефону.

Пунктом 5.5. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) визначено, що терміни
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Звертаючись 15 листопада 2013 року з
позовом про стягнення заборгованості,
банк посилався на те, що у зв'язку з
неналежним виконанням взятих
відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань
станом на 05 листопада 2013 року
утворилася заборгованість в сумі 10 354
грн. 91 коп., з яких: 442 грн.75 коп. -
заборгованість за кредитом, 3 283 грн. 41
коп. - заборгованість по відсотках, 63
грн. 76 коп. - заборгованість з комісії, 5
595 грн. 71 коп. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 469 грн. 28 коп. - штраф
(процентна складова).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

З матеріалів справи вбачається, що дій
щодо визнання свого боргу, які могли б
бути підставою для переривання цього
строку, ОСОБА_2 не вчинив, а банк жодного
разу на протязі більше п'яти років не
звертався до останнього з вимогою про
повернення заборгованості.

Враховуючи, що кінцевий термін
повернення коштів за кредитним
договором було визначено 05 березня 2008
року, а звернувшись з даним позовом 15
листопада 2013 року банком пропущено
п'ятирічний строк позовної давності,
який передбачено договором, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про відмову в позові за
пропуском строку позовної давності.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Стосовно наслідків спливу позовної
давності у частинах 2-5 статті 267 ЦК
України передбачено, що заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Як вбачається з кредитного договору, в
розумінні Закону України «Про захист
прав споживачів», між сторонами був
укладений договір споживчого кредиту.

А тому врахувавши п.7.ч.11 ст.11
зазначеного Закону, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не
вправі вимагати повернення кредитної
заборгованості після закінчення
строку давності, про що зазначено у п.31
Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
та випливає із листа цього ж суду від 16
січня 2013 року №10-70/0/4-13 «Про окремі
питання застосування строків позовної
давності»

Посилання апелянта про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності без заяви відповідача не
заслуговують на увагу, оскільки
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі, а
норма п.7.ч.11 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» стосується як
позасудового так і судового порядку
вирішення спору.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги правильності
висновків суду не спростовують, і
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду
від 23 грудня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання нею законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський