Провадження № 2/107/22/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 р.
м. Керч

Керченський міський суд Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді - Захарової К.П.

при секретарі - Дробот К.М., Дружиніній
К.С., Пшеничної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Керчі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору між сторонами ОСОБА_4
про стягнення витрат по сплаті
комунальних послуг

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Керченського
міського суду із позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення витрат по сплаті
комунальних послуг. Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивач є наймачем
квартири АДРЕСА_1. Спільно з нею у
вказаній квартирі зареєстровані
ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Однак, позивач
зазначає, що витрати на оплату
комунальних послуг вона несе
самостійно, оскільки відповідачі:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житла не утримають,
понесені нею витати не компенсують. З
наведеного позивач просила суд
постановити рішення, яким стягнути з
відповідача ОСОБА_3 за період з 01.12.2009
року по 01.12.2012 року, з урахуванням того,
що він тривалий час перебував у місцях
позбавлення волі витрати по сплаті
комунальних послуг у сумі 1734 грн. 26
коп., з відповідача ОСОБА_2 відповідно
за той самий період - 2 732 грн. 07 коп.
Заочним рішенням Керченського
міського суду від 24.04.2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 булу задоволені у
повному обсязі. Ухвалою Керченського
міського суду від 26.06.2013 року заочне
рішення від 24.04.2013 року було скасовано,
призначено розгляд справи на 24 липня
2013 року. У подальшому заявою від 23
липня 2013 року позивачем розмір
позовних вимог був збільшений,
заявлено про стягнення з відповідача -
ОСОБА_3 витрат по сплаті комунальних
послуг за період з 01.12.2009 року по 23.07.2013
року та витрати на газифікацію
квартири на суму 3 726 грн. 38 коп., з
ОСОБА_2 відповідно за той самий період -
4 724 грн. 64 коп. Заявою від 16 січня 2014
року позивачем розмір позовних вимог
був збільшений, заявлено про стягнення
з відповідача ОСОБА_2 витрат на оплату
комунальних послуг за період з 01.12.2009
року по 16.01.2014 року у сумі - 4 913 грн. 84
коп., з відповідача ОСОБА_3 відповідно
за той самий період - 3 916 грн. 03 коп. та
витрат на правову допомогу на суму 1000
грн.

Ухвалою судового засідання від 25.09.2013
року до участі у справі у якості
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору між
сторонами було притягнуто - ОСОБА_4

Представник позивача у судовому
засіданні збільшені позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, навівши
обґрунтування, аналогічне викладеному
у них.

Представник відповідачів за
довіреностями (а.с. 72,144) ОСОБА_5 у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала у повному обсязі
зазначаючи, що ОСОБА_3 вироком
Керченського міського суду був
позбавлений волі на строк 7 років.
Звільнився з місць позбавлення волі
18.01.2013 року, а вже 21.01.2013 року звернувся
до правоохоронних органів із заявою
про те, що його тітка ОСОБА_1
перешкоджає йому у користуванні
житлом. Таким чином, на думку
представника ОСОБА_3 був позбавлений
користуватися житловим приміщенням у
якому він зареєстрований, через що
комунальних послуг не споживав.
ОСОБА_2, як повідомила представник, зі
свого боку виїхав за межі України на
заробітки 05.11.2012 року повернувся до
квартири 24.01.2013 року , але увійти до неї
не зміг, оскільки позивач йому також
чинила перешкоди у цьому. Наведене, на
думку представника, спростовує доводи
позивача стосовно обов'язку
відповідача ОСОБА_2 відшкодувати їй
витрати на оплату комунальних послуг.
Окрім того представник відповідачів
заперечувала проти стягнення ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 витрат на газифікацію спірної
квартири, оскільки вони не були
узгоджені з відповідачами.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору між сторонами
ОСОБА_4, будучі належним чином
повідомленою про час та місце судового
розгляду справи у судове засідання не
з'явилась, причин неявки суду не
повідомила.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, показання свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступних
висновків.

Так, матеріалами справи підтверджено,
що позивач спільно з відповідача та
третьою особою зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 06, 45,46).

Відповідно до особового рахунку №
НОМЕР_1 квартира АДРЕСА_1 не
приватизована (а.с. 52).

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на: 1) комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Аналогічні положення передбачені
вимогами ст. 68 ЖК України, а саме:
«Наймач зобов'язаний своєчасно
вносити квартирну плату та плату за
комунальні послуги.»

З квитанцій, наданих позивачем у
обґрунтування суми позову (а.с. 07 - 42)
вбачається, що відповідно до
встановлених тарифів (а.с. 154 - 156) у
період з грудня 2009 року по 01 грудень 2012
року вона понесла витрати на оплату
послуг теплопостачання у сумі - 4 709 грн.
36 коп., за послуги водовідведення на
суму 898 грн. 79 коп., за послуги
електропостачання у сумі 3 092 грн. 47 коп.
за квартирну плату у сумі 2 227 грн. 82
коп.. (а.с. 07 - 42).

З грудня 2012 по липень 2013 року
позивачем були понесені витрати на
послуги теплопостачання на загальну
суму 3831 грн. 62 коп. (а.с. 140 - 143).

У подальшому позивачем додатково були
надані квитанції про понесені витрати
за жовтень 2013 - грудень 2013 року (а.с. 167 -
188).

Також суд констатує той факт, що усі
квитанції заповнені на ім'я ОСОБА_1

Стаття 64 ЖК України передбачає, що
«Члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з
наймачем майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.»

Але суд не може погодитися з доводами
позивача про стягнення витрат на
комунальні послуги з відповідача
ОСОБА_3, оскільки згідно до зазначених
норм закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.

Проте доказами, дослідженими судом
підтверджений той факт, що постановою
про затримання особи у скоєнні злочину
від 18 січня 2006 року ОСОБА_3 було
затримано за підозрою у скоєнні
злочину , передбаченого ч. 2 ст. 186 КК
України (а.с. 117), а постановою
Керченського міського суду від 20.01.2006
року йому було обрано запобіжний захід
у вигляді тримання під вартою (а.с. 118).,
вироком Керченського міського суду від
154 травня 2006 року відповідача ОСОБА_3
було позбавлено волі на строк 7 років
(а.с. 129 - 130). Відповідно до повідомлення
від 05.02.2013 року засуджений ОСОБА_3
звільнився з місць позбавлення волі
18.01.2013 року (а.с. 126).

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_3 у період з 18.01.2006
року по 18.01.2013 року був позбавлений
можливості користуватися квартирою
АДРЕСА_1 та споживати комунальні
послуги за цією адресою у цей період.
Отже, суд вважає, що позовні вимоги у
цієї частині задоволенню не
підлягають через їх необґрунтованість.

Також рішенням Керченського міського
суду від 15.04.13 року та ухвалою
Апеляційного суду АРК від 03.06.2013 року
був встановлений факт чинення перешкод
у користуванні житловим приміщенням
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 з 21.01.2013 року (а.с. 112 - 115).

Наведене надає суду можливість зробити
висновок, що задоволенню також не
підлягають позовні вимоги про
стягнення з відповідачів витрат за
комунальні послуги з січня по липень 2013
року.

Однак, суд погоджується з доводами
позивача про стягнення витрат за
оплату комунальних послуг з
відповідача ОСОБА_2 у період з 01.12.2009
року по 01.12.2012 року у сумі 2 732 грн. 07 коп.

Згідно до вимог ст.. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» :
«Споживач має право: 6) на несплату
вартості житлово-комунальних послуг за
період тимчасової відсутності
споживача та/або членів його сім'ї при
відповідному документальному
оформленні, а також за період фактичної
відсутності житлово-комунальних
послуг, визначених договором у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України;»

Проте, надані представником
відповідача на підтвердження доводів
щодо тривалої відсутності ОСОБА_2 за
місцем офіційної реєстрації: дозволи
на роботу (а.с. 171 - 172), закордонний
паспорт на ім'я ОСОБА_2, відривна
частина бланку повідомлення про
прибуття іноземного громадянина (а.с.
174), касовий чек про внесення платежу за
послугу з прийому міграційних
повідомлень (а.с. 175), на думку суду, не
можуть служити доказом відповідного
документального оформлення
відсутності наймача за місцем
проживання, у розумінні вимог ст.. 20
наведеного Закону, та як слідство не
скасовують його обов'язок з утримання
житла.

Суд також критично ставиться до
показань свідків ОСОБА_6 - матері
відповідачів та ОСОБА_7, оскільки вони,
повідомляючи суду про те, що ОСОБА_2
надавав готівкові грошові кошти
ОСОБА_1 з метою оплати комунальних
послуг, на запитання суду не змогли
повідомити за який період часу
здійснювалася ця плата та у якому
розмірі.

Також суд не вважає такими, що
підлягають задоволенню позовні вимоги
про стягнення з відповідачів на
користь позивача витрат на газифікацію
квартири у сумі 3 831 грн. 62 коп., оскільки
наведені витрати були здійснені
позивачем без попереднього узгодження
з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також у той період,
коли вказані наймачі були позбавлені
можливості користуватися житлом через
чинення перешкод з боку позивача.

Суд не вважає такими, що підлягають
задоволенню також вимоги позивача про
стягнення з відповідача витрати на
оплату послуг представника ОСОБА_8 , як
витрат на правову допомогу, оскільки
відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України: «
1. Правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги.2. Особа, зазначена в частині
першій цієї статті, має право:
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії
долучених до справи документів, бути
присутнім у судовому засіданні. Особа,
яка має право на надання правової
допомоги, допускається ухвалою суду за
заявою особи, яка бере участь у
справі.», проте ні позивачем, ні ОСОБА_8
не було заявлено суду відповідного
клопотання про винесення ухвали про
допуск представника до участі у справі,
у якості особи, що надає правову
допомогу.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої постановлено
рішення, суд присуджує з іншої сторони
понесені нею судові витрати,
підтверджені документально.

Керуючись ст. 3, 4,8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору між сторонами ОСОБА_4
про стягнення витрат по сплаті
комунальних послуг - задовольнити
частково.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати на оплату комунальних послуг
на суму 2 732 (дві тисячі сімсот тридцять
дві) грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 107
(сто сім ) грн. 30 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду АР Крим
у десятиденний строк з дня його
проголошення через Керченський
міський суд АР Крим.

Особи, які брали участь в справі , але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення складений 10
лютого 2014 року

Суддя /підпис/ Захарова К.П.