Номер провадження № 22-ц/785/6/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,

- Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредитБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
«Про стягнення заборгованості», -

ВСТАНОВИЛА:

22.01.2013 року ПАТ «ПроКредитБанк»
звернулось до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, по якому просило
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 91291,64 грн. та витрати по сплаті
судового збору у розмірі 912,90 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що на підставі кредитного договору №
501.41899 від 29.04.2011 року, укладеного з
відповідачем ОСОБА_3, АТ
«ПроКредитБанк» надав ОСОБА_3 кредит у
розмірі 80000 грн., строком на 18 місяців,
із сплатою 30 % річних за користування
кредитними коштами. Крім того, 29.04.2011
року між банком та відповідачем ОСОБА_4
був укладений договір поруки, згідно до
якого поручитель ОСОБА_4 взяла на себе
зобов'язання відповідати по
зобов'язанням позичальника, які
виникають з умов кредитного договору №
501.41899 від 29.04.2011 року.

Умови зазначеного кредитного договору
позивачем виконані, проте відповідач
ОСОБА_3 не виконав умови кредитного
договору, а саме з лотого 2012 року
перестав сплачувати кошти та у
подальшому своєчасно не повернув
кредитні кошти і відсотки за
користування кредитними коштами,
ухиляється від зустрічі з
представниками позивача, ніяких
заходів по погашенню заборгованості не
вживає. За порушення відповідачем умов
кредитного договору, банком направлено
відповідачам вимогу про повне
дострокове погашення кредиту, однак
вказана вимога відповідачами
проігнорована. У зв'язку з неналежним
виконанням своїх зобов'язань за
кредитним договором у відповідачів
перед банком виникла заборгованість,
яка станом на 14.01.2013 року становить 91291,64
грн., з яких заборгованість за кредитом
- 44300,79 грн., заборгованість по відсоткам
за користування кредитом 11961,29 грн., по
пені - 35029,56 грн.

Представник позивача до судового
засідання надав заяву, в якій позов
підтримав в повному обсязі, просив його
задовольнити та розглянути справу за
його відсутністю, не заперечував проти
заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, про час і місце слухання
справи були повідомлені належним
чином, про причину неявки суд не
сповістили.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 04.04..2013 року
задоволений позов ПАТ «ПроКредитБанк»,
стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ПАТ «ПроКредитБанк» в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 501.41899 від 29.04.2011 року
грошові кошти у розмірі 91291,64 грн.,
стягнуто в рівних долях з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПроКредитБанк»
витрати по сплаті судового збору
розмірі 912,90 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 26.04.2013 року була залишена без
задоволення заява ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
перегляд заочного рішення суду.

17.05.2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали
апеляційну скаргу на заочне рішення
суду, по якій просять заочне рішення
районного суду скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи та на
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що відповідачі належним
чином не виконують своїх зобов'язань
відповідно до умов кредитного
договору, внаслідок чого в них перед
позивачем виникла заборгованість.

Судом встановлені наступні обставини
по справі.

29.04.2011 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 501.41899 про надання останньому кредиту
на суму 80000 грн. строком 18 місяців, зі
сплатою 30 % річних за користування
кредитними коштами.

Відповідно до п. 1.3. вказаного
кредитного договору ПАТ «ПроКредит
Банк» повністю і у встановлений строк
виконав зобов'язання за даним
договором, шляхом перерахування коштів
на рахунок позичальника, про що
свідчить меморіальний ордер від 29.04.2011
року.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 ЦК України, якщо інше не
встановлено цим параірафом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороті
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідач ОСОБА_3 в порушення цих
вимог, не виконав умови пунктів 2.21
кредитного договору, тобто своєчасно
не повернув позивачу кредитні кошти і
не сплатив відсотки за користування
кредитними коштами і ніяких заходів по
поверненню заборгованості не вживає.

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання:
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Стаття 612 ЦК України встановлює, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду, що, у зв'язку з неналежним
виконанням своїх зобов'язань за
кредитним договором у відповідачів
перед банком виникла заборгованість,
яка станом на 14.01.2013 рік становить 91291,64
грн, з яких заборгованість за кредитом -
44300,79 грн., заборгованість по відсоткам
за користування кредитом 11961,29 грн.,
пеня 35029,56 грн.

Крім того, 29.04.2011 року між банком та
відповідачем ОСОБА_4 був укладений
договір поруки, відповідно до якого
поручитель ОСОБА_4 взяла на себе
зобов'язання відповідати по
зобов'язанням позичальника, які
виникають з умов кредитного договору №
501.41899 від 29.04.2011 року.

Колегія суддів звертає увагу, що
позивачем в порядку встановленому
законом рекомендованою
кореспонденцією зі зворотнім поштовим
повідомленням надсилалася
позичальнику та поручителю вимога про
дострокове погашення кредиту у повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя. А ч.2
загаченої статті встановлює, що
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Таким чином сума боргу підлягає
стягненню солідарно з відповідачів.

Одночасно, колегія суддів погоджується
з висновком районного суду щодо
стягнення судових витрат з
відповідачів на користь позивача в
рівних частках, враховуючи положення
ст. 88 ЦП України, відповідно до якої,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд
на підставі сукупності зібраних по
справі доказів, прийшов до правильного
обґрунтованого висновку, що твердження
позивача є доведеними та
підтвердженими, у зв'язку з чим
підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Висновки суду першої інстанції
відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
відхилити.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

22.01.2014 року
м. Одеса