Справа № 180/3366/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 р.

Марганецький міський суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Тананайської Ю.А.,
при секретарі Котовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Марганець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Головного управління
державної міграційної служби в
Дніпропетровській області, третя особа
Марганецьке міське комунальне
підприємство «Житлове господарство»
про визнання осіб такими, що втратили
право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в
якому просив суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1 В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач посилався
на те, що він є основним
квартиронаймачем зазначеної квартири,
на нього відкрито особовий рахунок,
квартира не приватизована, в ній
зареєстровані, але не проживаю
тривалий час ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Відповідачі не несуть обов'язків зі
сплати житлово-комунальних послуг, чим
порушують обов'язки, передбачені
частиною третьою ст. 156 ЖК УРСР, у звязку
з чим позивач змушений сплачувати
комунальні послуги за двох осіб, які
такими послугами не користуються,
бажань користуватися не мають, в
квартирі не проживають і не мають
бажання й надалі в ній проживати, у
звязку з чим позивач звернувся до суду
та просив суд задовольнити позовні
вимоги викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі, на
задоволенні позову наполягав.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав та суду
пояснив, що не проживає в квартирі з 2008
року, дружився та став проживати із
сімєю, комунальні платежі не сплачує,
бував в квартирі як гість, перешкод
проживати ніхто не чинить. ОСОБА_3 також
не проживає, оскільки з дружиною
винаймає житло.

Представник Відповідача - Головного
управління державної міграційної
служби в Дніпропетровській області
надав заяву про розгляд справи без
їхньої присутності.

Відповідач ОСОБА_3, третя особа ММКП
«Житлове господарство» в судове
засідання по справі не з`явилися, про
час і місце розгляду справи
повідомлялися належним чином.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлені наступні факти:

ОСОБА_1 та членам його сімї видано у
користування квартиру АДРЕСА_1, на
нього відкрито особовий рахунок.

Згідно довідки ММКП «Житлове
господарство» від 31 жовтня 2013 року № 1760
в зазначеній квартирі зареєстровані
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_6.

Судом встановлено, що тривалий час
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в
зазначеній квартирі, але зняття з
реєстрації місця проживання вони не
здійснили у встановленому законом
порядку. Зазначена обставина
підтверджуються актом паспортиста від
30 жовтня 2013 року, відповідно до якого
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в
квартирі АДРЕСА_1 більше 5 років, та
показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, відповідно до яких
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно перестали
проживати в квартирі, перешкод їм ніхто
не чинив, не проживаю в квартирі більше
7 років

Судом встановлено, що Відповідачі не
несуть обов'язків зі сплати
житлово-комунальних послуг, чим
порушують обов'язки, передбачені
частиною третьою ст. 156 ЖК УРСР, у звязку
з чим позивач змушений сплачувати
комунальні послуги за двох окремих
фізичних осіб, які такими послугами не
користуються, бажань користуватися не
мають, в квартирі не проживають і не
мають бажання й надалі в ній проживати.

Відповідно до частини третьої ст.156
Житлового кодексу Української РСР,
члени сім'ї власника будинку
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту.

Відповідно до частини першої ст.163
Житлового кодексу УРСР, у разі
тимчасової відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
займане жиле приміщення у випадках і в
межах строків, передбачених частиною
першою, пунктами 1та 5 частини третьої і
частиною четвертою статті 71 цього
Кодексу.

Відповідно до частини першої ст.71 ЖК
УРСР, при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Відповідно до частини першої ст.72 ЖК
УРСР, визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Судом встановлено, що підстав для
зберігання за відповідачами житла,
передбачених пунктами 1, 5 частини
третьої та частиною четвертою ст.71 ЖК
УРСР не вбачається.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Оцінюючи докази, які були дослідженні
в судовому засіданні у їх сукупності,
суд вважає за можливе визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1, тому в
цій частині позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до положень абзацу третього
частини першої статті 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання», зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою. Враховуючи
викладене рішення про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням є підставою для
знаяття їх з реєстрації, тому додатково
зобов'язувати Головне управління
державної міграційної служби в
Дніпропетровській області зняти з
реєстрації не має необхідності, тому в
цій частині позов не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 58,59,60, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1977 року народження,
ОСОБА_3, 1983 року народження такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Марганецький міський суд в десяти
денний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які не були
присутніми в судовому засіданні - з дня
отримання копії рішення.

Суддя:
Ю. А.
Тананайська