Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара
В.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

Олійник А.С.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» про стягнення
компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги

за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» (далі -
ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про
стягнення компенсації за несвоєчасну
виплату одноразової допомоги.

Обґрунтовуючи вимоги, зазначав, що він
працював на шахті «Західно-Донбаська»,
правонаступником якої є відповідач. 14
березня 1998 року з ним стався нещасний
випадок на виробництві. Висновком МСЕК
від 2 липня 1998 року
встановлено 70 % втрати професійної
працездатності. Наказом від 31
липня 1998 року призначено одноразову
допомогу у розмірі 18 750, 20 грн, яка
виплачувалася із червня 1999 року по
вересень 2001 року, а не у визначений
місячний строк із дня встановлення
втрати професійної працездатності.

Посилаючись на указані обставини,
ОСОБА_3 просив стягнути із ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» компенсацію за
несвоєчасну виплату одноразової
допомоги у розмірі 13 875, 45 грн.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 5 липня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 жовтня
2013 року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову. Стягнуто
із ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на
користь ОСОБА_3 компенсацію за
несвоєчасну виплату одноразової
допомоги у розмірі 13 868, 92 грн. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані(пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 4, 11 Закону України
«Про охорону праці», передбачено повне
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасного випадку на
виробництві і професійного
захворювання, що включає й повне
відшкодування працівнику втраченого
заробітку.

Згідно із п. 4 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 1993 року
№ 472 (далі - Правила), відшкодування
шкоди, заподіяної працівнику
ушкодженням здоров'я складається з:
виплати втраченого заробітку (або
відповідної його частини) залежно від
ступеня втрати потерпілим професійної
працездатності; виплати в
установлених випадках одноразової
допомоги

потерпілому (членам сім'ї та утриманцям
померлого); компенсації витрат на
медичну та соціальну допомогу
(посилене харчування, протезування,
сторонній догляд тощо).

Статтею 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачено обов'язок перегляду
(перерахунку) розміру відшкодування
шкоди у разі зміни вартості життя
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п. 43 Правил, якщо
потерпілому з вини власника своєчасно
не визначено або не виплачено суми
відшкодування шкоди, то ця сума
виплачується без обмеження протягом
будь-якого терміну і підлягає
коригуванню у зв'язку із зростанням
цін на споживчі товари та послуги у
порядку, встановленому ст. 34 Закону
України «Про оплату праці».

Статтею 34 Закону України «Про оплату
праці» передбачена компенсація
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати, яка провадиться відповідно
до індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Такий порядок з 1 січня 1998 року до 31
грудня 2000 року було встановлено
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 1997 року № 1427,
якою затверджено Положення про порядок
компенсації працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати
(далі - Положення).

З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон
України від 19 жовтня 2000 року
№ 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати». З метою
реалізації цього Закону постановою
Кабінету Міністрів України від 21
лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати (далі - Порядок). Згідно з
указаним Порядком у разі затримки
виплати компенсації підлягають
щомісячні суми відшкодування шкоди,
нараховані за період, починаючи 1 січня
2001 року. При цьому п. 2 Порядку
встановлено, що компенсація працівнику
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати, нарахованої працівникові за
період роботи з 1 січня 1998 року до 31
грудня 2000 року, проводиться
відповідно до Положення від 20 грудня 1997
року № 1427 до ліквідації
заборгованості із заробітної плати за
зазначений період.

Встановлено, що ОСОБА_3 працював на
шахті «Західно-Донбаська»,
правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля». 14 березня 1998 року з
ним стався нещасний випадок на
виробництві. Висновком МСЕК від 2 липня
1998 року встановлено 70 % втрати
професійної працездатності. Наказом
від 31 липня 1998 року ОСОБА_3
призначено одноразову допомогу у
розмірі 18 750, 20 грн, яка виплачувалася із
червня 1999 року по вересень 2001 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
право на позов у ОСОБА_3 виникло із
вересня 2001 року у зв'язку з проведенням
останнього платежу щодо виплати
одноразової допомоги, тому його
звернення до суду у червні 2013 року
свідчить про сплив строку позовної
давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив із того, що
своєчасно невиплачені позивачеві суми
відшкодування шкоди за період з липня
1998 року до 31 грудня 2000 року підлягають
компенсації на підставі Положення від
20 грудня 1997 року № 1427, а з 1 січня 2001
року - на підставі Порядку від 21 лютого
2001 року № 159. При цьому позивачем не
пропущено строк звернення до суду із
позовом, оскільки строк його
пред'явлення не сплив до набрання
чинності ЦК України, яким виключено
застосування строку позовної давності
на вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

За п. 2 Положення (від 20 грудня 1997 року №
1427) компенсація проводиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати заробітної плати,
нарахованої працівникові за період
роботи починаючи з 1 січня 1998
року, якщо індекс цін на споживчі
товари і тарифів на послуги за цей
період зріс більш як на один відсоток.

На підставі п. п. 2, 3 Порядку (від 21
лютого 2001 року № 159) компенсація
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати проводиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців

виплати грошових доходів,
нарахованих громадянам за період,
починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації
підлягають такі грошові доходи разом
із сумою

індексації, які одержують громадяни в
гривнях на території України

і не мають разового характеру: пенсії (з
урахуванням надбавок, доплат,
підвищень до пенсії, додаткової
пенсії, цільової грошової допомоги
на прожиття, щомісячної державної
грошової допомоги та компенсаційних
виплат); соціальні виплати (допомога
сім'ям з дітьми, державна соціальна
допомога інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам, допомога по
безробіттю, матеріальна допомога у
період професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації безробітного,
матеріальна допомога по безробіттю,
допомога по тимчасовій
непрацездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною), допомога по
вагітності та пологах, щомісячна
грошова сума в разі

часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, допомога
дитині, яка народилася інвалідом
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання її
матері під час вагітності, тощо);
стипендії; заробітна плата (грошове
забезпечення).

Відповідно до вимог ст. 316 ЦПК України у
рішенні апеляційного суду мають бути
зазначені мотиви, з яких суд виходив
при його ухваленні.

Апеляційний суд висновки ухваленого
рішення не мотивував, не з'ясував
характер нарахованих позивачеві
виплат, не зазначив, які суми та за який
період підлягають компенсації
відповідно до індексу зростання цін на
споживчі товари і послуги відповідно
до діючих у спірних спірний період норм
законодавства.

Враховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
відповідно до ст. 338 ЦПК України із
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 жовтня
2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П. Гончар

Судді:
Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

А.С. Олійник

В.О. Савченко