АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Волокітіна
№ 22-ц/796/1150/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до Київської
міської ради про відшкодування
майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 листопада 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
до Київської міської ради про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
Київської міської ради на його користь
30 355,98 грн. майнової шкоди, що
складається з витрат на придбання
гаражу в розмірі 14 500,00 грн., ремонт
гаражу в розмірі 5 050,00 грн., сплату
штрафів в розмірі 350,00 грн.,
виготовлення та погодження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в розмірі 10 355,98 грн., а також 60
000,00 грн. моральної шкоди. Посилається
на те, що рішення ухвалене з порушенням
норм матеріального права, висновки
суду не відповідають обставинам
справи. На думку апелянта, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про відмову в задоволенні його позову,
посилаючись на те, що ним не було надано
доказів, що його гараж було знесено
саме Київською міською радою. Вважає,
що до нього було неправомірно
застосовано штрафні санкції у розмірі
17,00 грн., 170,00 грн. та 153,00 грн. Ним були
понесені витрати на придбання гаража, а
також на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, оскільки Київською міською
радою не було виконано вимоги ст. 9 ЗК
України щодо інформування населення
про надання, вилучення (викупу)
земельних ділянок, а також у зв'язку із
тим, що відповідач надав йому дозвіл на
розробку проекту землеустрою. Крім
того, вважає, що судом першої інстанції
було безпідставно відмовлено у
задоволенні його вимог про
відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
апеляційну скаргу та просить її
задовольнити.

Представник Київської міської ради
просить відхилити подану апеляційну
скаргу, а рішення суду залишити без
змін, посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 12 квітня 2009 року
між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1, а
ОСОБА_1 прийняв товар, а саме, металеву
гаражну конструкцію червоного кольору,
розміром 6,4*3.3 м., сплативши за нього 14
500,00 грн. (а. с. 9-10).

Вказана металева гаражна конструкція
була встановлена напроти будинку
АДРЕСА_1.

Позивачу неодноразово направлялися
приписи з приводу самовільного
встановлення металевого гаражу на
земельній ділянці, яка не була йому
відведена.

Постановою адміністративної комісії
при виконавчому органі Святошинської
районної у м. Києві ради (Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації) про накладення
адміністративного стягнення № 77 від 04
лютого 2010 року на ОСОБА_1 було накладено
штраф у сумі 17,00 грн. При цьому,
адміністративною комісією було
установлено, що позивачем АДРЕСА_1 було
встановлено ТС (металевий
збірно-розбірний гараж) без дозволу
Головного управління контролю за
благоустроєм м.Києва, порушено п. п.
15.1.2., 15.3.5., 20.1.1. Правил благоустрою
території у м. Києві, тим самим скоєно
правопорушення, передбачене ст. 152
КУпАП (а. с. 12).

Відповідно до постанови Головного
управління Держкомзему у м. Києві від 22
березня 2010 року № 36 було встановлено,
що ОСОБА_1 станом на 19 березня 2010 року
самовільно займає земельну ділянку
орієнтованою площею 22 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1 під розміщення,
обслуговування, експлуатацію
металевого гаражу. Документи що
посвідчують право власності, право
користування, в тому числі умовах
оренди у позивача відсутні, що є
порушенням вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України.
ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 53-1 КУпАП та накладено
на нього адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 170,00 грн. (а. с. 23).

Постановою Управління державної
інспекції з контролю за використанням
та охороною земель № 126 від 27 квітня 2010
року встановлено, що ОСОБА_1
використовує земельну ділянку площею
0,0002 га АДРЕСА_1 для експлуатації та
обслуговування гаража без
правовстановлюючих документів на
землю, чим не виконано вимоги припису
від 19 березня 2010 року. Позивача було
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 185
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу у розмірі 153,00 грн. (а. с. 27).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 добровільно сплатив штрафи
відповідно до зазначених постанов на
загальну суму 350 грн. з урахуванням
комісійних нарахувань банку.

Також, 20 квітня 2010 року між ОСОБА_1
(замовник) та КП «Київський інститут
земельних відносин» (виконавець) було
укладено договір про розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки № 293. Відповідно до п.
1.1. договору виконавець зобов'язався
виконати з дотриманням вимог
законодавства проектно-вишукувальні
роботи з підготовки матеріалів та
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
будівництва індивідуального гаража на
АДРЕСА_1 (а. с. 8-19).

Відповідно до п.2.1. договору загальна
вартість робіт за цим договором,
визначена згідно з протоколом
визначення договірної ціни на
виконання робіт, становить 5196,89 грн. (а.
с. 8-19).

Згідно з актом здачі-приймання
виконаних робіт КП «Київський інститут
земельних відносин» було виконано свої
зобов'язання за вказаним договором у
повному обсязі (а. с. 20).

Також позивач ОСОБА_1 поніс витрати в
сумі 3867,78 грн. за роботи, виконані
Комунальною організацією виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) «Центр містобудування
та архітектури» з розгляду матеріалів
відповідно до положень генерального
плану м.Києва про функціональне
призначення земельної ділянки для її
відведення під обслуговування та
експлуатацію гаражу за адресою АДРЕСА_1
(а. с. 35). Загальна сума витрат, понесених
позивачем у зв'язку із виготовленням та
погодженням проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в
становить 10 355,98 грн.

Відповідно до відповіді КО «Центр
містобудування та архітектури» від 01
вересня 2010 року № 15-36-48 у відповідності
до Генерального плану розвитку міста
Києва та його приміської зони до 2020
року, затвердженого рішенням Київської
міської ради від 28 березня 2002 року №
370/1804, зазначена земельна ділянка за
функціональним призначенням належить
до території вулиць і доріг (а. с. 39).

Головним управлінням містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища було відмовлено ОСОБА_1 у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
будівництва індивідуального гаража на
АДРЕСА_1, оскільки місце розташування
земельної ділянки за генеральним
планом м. Києва потрапляє в квартал
багатоповерхової забудови та
громадських будівель і споруд,
потрапляє в межі червоних ліній
проектованої вулиці - за проектом
Детального плану території Біличі,
Новобіличі. Крім того, гараж в
порушення існуючих норм розташовано
безпосередньо на комунікаціях
міського значення.

ОСОБА_1 порушив питання про стягнення з
Київської міської ради 30 355,98 грн.
майнової шкоди, що складається з витрат
на придбання гаражу в розмірі 14 500,00
грн., ремонт гаражу в розмірі 5 050,00 грн.,
сплату штрафів в розмірі 350,00 грн.,
витрат на виготовлення та погодження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в розмірі 10 355,98 грн.,
а також 60 000,00 грн. моральної шкоди
відповідно до положень ст. ст. 1166, 1167, 1173
ЦК України. Зазначає, що всі ці витрати
є наслідком незаконних дій Київської
міської ради, вчинених у зв'язку з
невідведенням йому земельної ділянки
АДРЕСА_1 внаслідок чого йому було
завдано моральної шкоди, яку він оцінює
в 60 000,00 грн.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 витрат на придбання
гаражу в розмірі 14 500,00 грн., ремонт
гаражу в розмірі 5 050,00 грн., суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
договір про розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки № 293 від 20 квітня 2010 року було
укладено позивачем добровільно та на
власний розсуд у відповідності до
положень ст. 12 ЦК України.

Питання виконання та оплати замовником
робіт розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
визначено договором, який було
укладено з КП «Київський інститут
земельних відносин».

При цьому, колегія суддів враховує, що
на підставі договору купівлі-продажу
від 12 квітня 2009 року ОСОБА_1 купив у
ОСОБА_2 металеву гаражну конструкції.
Договір не містить посилання на
земельну ділянку, на якій металева
гаражна конструкція розміщена.
Земельною ділянкою, яка знаходилася
під гаражем за адресою АДРЕСА_1, позивач
користувався без наявності у нього
відповідної проектно-дозвільної
документації.

Як було встановлено, позивачем було
отримано дозвіл на розробку проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1. Проте,
розроблений КП «Київський інститут
земельних відносин» проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки не було погоджено Головним
управлінням містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища. Рішень, дій або
бездіяльність Київської міської ради з
приводу відведення йому земельної
ділянки ОСОБА_1 не оскаржував.

Також, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на порушення
відповідачем вимог п. й) ч. 1 ст. 9 ЗК
України щодо здійснення ним
повноважень з приводу інформування
населення щодо надання, вилучення
(викупу) земельних ділянок.

Заявляючи вимоги, позивачем не було
надано суду доказів на підтвердження
того, що витрати на придбання гаражу в
розмірі 14 500,00 грн., ремонт гаражу в
розмірі 5 050,00 грн., сплату штрафів в
розмірі 350,00 грн., витрат на
виготовлення та погодження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в розмірі 10 355,98 грн. були
понесені ним у зв'язку з незаконними
рішеннями, дією чи бездіяльністю
Київської міської ради.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, рішення про накладення
адміністративних стягнень у виді
штрафу були прийняті адміністративною
комісією при виконавчому органі
Святошинської районної у м. Києві ради
(Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації), Головним
управлінням Держкомзему у м. Києві,
Управлінням державної інспекції з
контролю за використанням та охороною
земель. Вказані рішення позивачем
оскаржені не були, при цьому ОСОБА_1
сплатив накладені на нього штрафи
добровільно.

Як пояснив позивач, металеву гаражну
конструкцію, яка була розташована за
адресою АДРЕСА_1, в подальшому було
знесено. Разом з тим, позивачем не було
надано будь-яких належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що його гараж був знесений саме
Київською міською радою.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Частинами першою та другою ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про стягнення з Київської
міської ради 60 000,00 грн. моральної шкоди
відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України,
оскільки позивачем не було доведено
завдання йому моральних страждань або
втрат немайнового характеру,
неправомірності дій або бездіяльності
відповідача, а також причинного зв'язку
між такими діями або бездіяльністю та
завданням шкоди.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді