УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької
В.С., Гримич М.К.,

Мазур Л.М., Умнової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Приморському
районі м. Одеси про стягнення коштів та
зобов'язання здійснити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4 на
ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 08 лютого 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
04 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Приморському
районі м. Одеси (далі - ВВДФССНВВПЗ
України у Приморському районі м. Одеси),
в якому просила стягнути із
відповідача на її користь
заборгованість по щомісячному
відшкодуванню шкоди за період з
01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року в
сумі 64 565 грн 17 коп. та зобов'язати
відповідача виплачувати їй щомісячне
відшкодування шкоди, починаючи з 01
грудня 2012 року, у розмірі 4 000 грн 75 коп.
із послідуючою індексацією та
компенсацією згідно з чинним
законодавством України та відповідно
до статті 1197 ЦК України.

На обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що, працюючи в філії
ПАТ «ІМЕКСБАНК» у м. Одеса, отримала
травму на виробництві, про що свідчить
акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний
з виробництвом (форма Н-1 від 29 липня 2010
року).

Вказала, що відповідно до акта огляду
МСЕК від 19 жовтня 2010 року їй було
встановлено ІІ групу інвалідності та
постановами ВВДФССНВВПЗ України у
Приморському районі м. Одеси
призначено одноразову допомогу в разі
стійкої професійної працездатності та
щомісячні грошові виплати.

Позивачка зазначила, що відповідачем
виплачувались грошові виплати в
розмірах, які нижче, ніж передбачено
чинним в Україні законодавством, а тому
просила задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 08 лютого 2013 року відмовлено у
відкритті провадження у справі з
підстав, встановлених п.
1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 04 червня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
08 лютого 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи
порушенням судами попередніх
інстанцій норм процесуального права,
просить скасувати ухвали судів першої
та апеляційної інстанцій і направити
справу до суду першої інстанції для
подальшого її розгляду.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з ухвалою якого
погодився й апеляційний суд,
відмовляючи у відкритті провадження у
справі, керувався положеннями
п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України та дійшов
висновку, що заборгованість по
щомісячному відшкодуванню шкоди, яку
просить стягнути позивачка,
відноситься до виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, а тому спір
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Проте повністю погодитися з такими
висновкам не можна, оскільки вони
зроблені з порушенням норм
процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен при вирішенні спору щодо
його цивільних прав та обов'язків має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом (стаття 8 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів»).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин та інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, в якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 17 КАС України визначено,
що юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій та, зокрема, на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності (п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України).

З огляду на вищевикладене справою
адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, який виник між
конкретними суб'єктами стосовно їхніх
прав та обов'язків у правовідносинах,
які передбачають владний вплив
уповноваженого законом одного
(суб'єкта владних повноважень) на
поведінку іншого (підпорядкованого)
суб'єкта, який відповідно до
законодавства зобов'язаний виконувати
його вимоги та приписи, а також спір у
відносинах публічної служби.

Критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
адміністративного судочинства є
одночасно: суб'єктний склад учасників
процесу та характер спірних
правовідносин.

У пункті 21 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» роз'яснено, що,
враховуючи положення ст. 1 ЦПК України
та ст. 2 КАС України, не є
публічно-правовим і розглядається у
порядку цивільного судочинства спір
між органом державної влади та/або
органом місцевого самоврядування
(суб'єктом владних повноважень) як
суб'єктом публічного права та суб'єктом
приватного права - фізичною особою, в
якому управлінські дії суб'єкта
владних повноважень спрямовані на
виникнення, зміну або припинення
цивільних прав фізичної особи. У такому
випадку це спір про право цивільне,
незважаючи на те, що у спорі бере участь
суб'єкт публічного права, а спірні
правовідносини врегульовано нормами
цивільного та адміністративного права.

Звертаючись з указаним позовом до
ВВДФССНВВПЗ України у Приморському
районі м. Одеси за захистом порушеного
права, що виникло у позивачки внаслідок
нещасного випадку на підприємстві,
остання посилалась на вимоги ст. ст. 268,
1167 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про
охорону праці», ст. ст. 4, 29, 34, 40 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
Закону України «Про державний бюджет
України на 2010 рік» та Закону України
«Про державний бюджет на 2011 рік» та
просила стягнути із відповідача на її
користь заборгованість по щомісячному
відшкодуванню шкоди за період з 01
жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року в
сумі 64 565 грн 17 коп. і зобов'язати
відповідача виплачувати їй щомісячне
відшкодування шкоди, починаючи з
01 грудня 2012 року, у розмірі 4 000 грн 75
коп. із послідуючою індексацією та
компенсацією згідно з діючим
законодавством України.

Аналізуючи наведені норми права та
викладені обставини справи, колегія
суддів касаційного суду дійшла
висновку, що спір, який виник між
сторонами, не є публічно-правовим, а має
цивільно-правовий характер, оскільки
правовідносини, які виникли між
сторонами із трудових відносин,
регулюються нормами ст. 1197 ЦК України,
ст. 9 Закону України «Про охорону праці»
та ст. ст. 4, 29, 34, 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

За викладених обставин ухвала
Київського районного суду м. Одеси від
08 лютого 2013 року та ухвала апеляційного
суду Одеської області від 04
червня 2013 року підлягають скасуванню з
підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4
задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 08 лютого 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
04 червня 2013 року скасувати, питання про
відкриття провадження у справі
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:

В.С. Висоцька

М.К. Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Умнова