УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 26 березня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євтушенко О.І.,Іваненко Ю.Г., Журавель
В.І.,Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» на рішення апеляційного
суду м. Севастополя від 28 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») звернулося до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість за
кредитними договорами від 18 січня 2006
року № 319/НД/06, від 14 грудня 2006 року №
0 та від 21 грудня 2007 року № 0 у
розмірі 1 257 489 грн 96 коп. У
наступному банк збільшив позовні
вимоги і просив стягнути з
відповідачів ОСОБА_6 91 727,44 доларів США
та солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - 148 781,93
долари США та звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 12 жовтня 2012 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ «УкрСиббанк»
заборгованість за кредитним договором
від 18 січня 2006 року № 319/НД/06 у
розмірі 732 883 грн 89 коп. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь
ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за
кредитними договорами від 14 грудня 2006
року № 0 та від 21 грудня
2007 року № 0 у розмірі 1 188 737 грн 85
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 28 листопада
2013 року рішення Ленінського районного
суду м. Севастополя від 12 жовтня 2012 року
скасовано, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ
«УкрСиббанк» 830 718 грн 53 коп. У іншій
частині позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та передати
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено, що 18 січня 2006 року між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладений
кредитний договір № 319/НД/06, згідно з
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 65 тис. доларів США строком до
18 січня 2027 року зі сплатою 12,5 % річних.

27 червня 2006 року між сторонами був
укладений договір № 1 про внесення змін
до кредитного договору № 319/НД/06,
відповідно до умов якого ОСОБА_6 будо
додатково надано 1816,24 доларів США
кредиту.

14 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладений
кредитний договір № 0 на суму 56 150
доларів США строком до 14 грудня
2016 року зі сплатою 12,8 % річних від суми
кредиту, виданого на споживчі потреби.

27 червня 2006 року між сторонами був
укладений договір № 1 про внесення змін
до кредитного договору № 0,
відповідно до умов якого ОСОБА_6 у
термін з 27 червня 2007 року додатково
надано 2123,38 доларів США кредиту.(а.с.118,
т.1)

21 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №
0 на суму 34 тис. доларів США
строком до 21 грудня 2017 року зі сплатою
13,90 % річних від суми виданого кредиту
на споживчі потреби.

21 грудня 2007 року додатковою угодою до
договору про надання споживчого
кредиту від 21 грудня 2007 року № 0 п.
5.2 договору доповнено новим абзацом
наступного змісту:

У випадках настання обставин:

На забезпечення зобов'язань за
вищевказаними договорами, між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 18 січня
2006 року, 14 грудня 2006 року, 21 грудня
2007 року укладені договори іпотеки,
предметом яких є квартира АДРЕСА_1.

Також на забезпечення зобов'язань за
договорами № 0 від 14 грудня 2006
року та № 0 від 21 грудня 2007 року
між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_7 14 грудня 2006 року та 21 грудня 2007
року укладені договори поруки № 0
та № 0, відповідно до яких ОСОБА_7
зобов'язалася відповідати за виконання
ОСОБА_6 зобов'язань за вказаними
кредитними договорами.

Згідно з розрахунком заборгованості,
наданим банком, станом на 26
січня 2012 року заборгованість ОСОБА_6
перед позивачем за кредитним договором
№ 319/НД/06 від 18 січня 2006 року склала 732 883
грн 89 коп., заборгованість за
кредитними договорами від 14 грудня 2006
року № 0 та від 21 грудня 2007 року №
0 - 1 188 737 грн 85 коп.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України до
припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання,
здійснені без згоди поручителя, які
призвели до збільшення обсягу
відповідальності останнього, зокрема:
підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь
поручителі, збільшення кредитної
процентної ставки, здійснене за згодою
банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови у
договорі поруки, не дає підстав для
покладення на поручителя
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.
Зазначена правова позиція викладена і
в постанові Верховного Суду України
від 18 червня 2012 року у справі №
6-73цс12, яка є обов'язковою при розгляді
аналогічних справ усіма судами.

Апеляційний суд дійшов висновку, що
ОСОБА_7 не може нести солідарну
відповідальність з ОСОБА_6 за
кредитними договорами від 21
грудня 2007 року № та від 14 грудня
2006 року № 0, оскільки
належних доказів, відповідно до вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, що ОСОБА_7 давала
згоду на зміну зобов'язань за
кредитними договорами та продовження
дії договорів поруки на нових умовах,
пов'язаних зі збільшенням її
відповідальності як поручителя
позивачем не надано; зазначені
договори не передбачають згоди
поручителя за виконання боржником тих
зобов'язань, що тягнуть збільшення
обсягу його обов'язків і
відповідальності. Разом з тим,
апеляційний суд не врахував, що
відповідно до Висновку
судово-почеркознавчої експертизи № 893
від 10 вересня 2013 року підписи
від імені ОСОБА_6 в оригіналах
договорів №1 від 27 червня 2006 року про
внесення змін до кредитного договору
№ 319/НД/06 0) від 18 січня 2006
року та договору № 1 від 27
червня 2006 року про внесення змін до
кредитного договору №
0 від 14 грудня 2006 року виконані не
ОСОБА_6, а іншою особою, а відтак не
зробили висновку, чи збільшився обсяг
відповідальності поручителя за
вказаними договорами.

Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_6 на
користь ПАТ
«УкрСиббанк» заборгованість у розмірі
830 718 грн 53 коп. апеляційний суд
вказував, що підпис в оригіналі
договору № 1 від 27 червня 2006 року про
внесення змін до кредитного договору
від 18 січня 2006 року та в оригіналі
договору від 27 червня 2006 року № 1 про
внесення змін до кредитного договору
від 14 грудня 2006 року виконані не ОСОБА_6,
а іншою особою; з розрахунків
заборгованості, наданих банком у суді
апеляційної інстанції, встановити суми
заборгованості за кредитними
договорами, нарахування відсотків з
встановленими у договорі процентними
ставками та нарахування пені
неможливо.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є
надзвичайно важливим при розгляді
справ, оскільки він гарантує, що
сторона, незалежно від рівня її фахової
підготовки та розуміння певних вимог
цивільного судочинства, матиме змогу
забезпечити захист своїх інтересів,
шляхом отримання допомоги суду у
вирішенні тих питань, які вона сама з
об'єктивних причин не може вирішити, як
у випадку з наданням власного
розрахунку заборгованості за
кредитним договором, що потребує
певних знань та навиків проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

На порушення вказаних вимог закону у
рішенні апеляційного суду не наведено
розрахунку заборгованості та мотивів,
за яких суд вважав, що банк надав
розрахунок заборгованості, який не
відповідає дійсному. Не спростував суд
і доводи позивача, що предметом
позовних вимог було стягнення
заборгованості за кредитними
договорами від 18 січня 2006 року; від 14
грудня 2006 року та від 21 грудня 2007 року, а
додаткові угоди про внесення змін, щодо
яких наявний висновок експертизи, були
укладені лише за двома кредитними
договорами - від 18 січня 2006 року та від 14
грудня 2006 року. Тобто судом
апеляційної інстанції не спростовано
висновків суду першої інстанції та не
встановлено фактичних обставин справи,
висновки суду ґрунтуються на
припущеннях, що є порушенням ст. 4 ст. 60
ЦПК України. Крім того, суд апеляційної
інстанції у разі незгоди з
розрахунками позивача щодо розміру
заборгованості за процентами та пенею
не зробив власного розрахунку вказаних
платежів, оскільки про їх стягнення
зазначено у позовній заяві та не зробив
висновку, що вказана заборгованість
стягненню не підлягає, разом з тим
відмовивши у позові у цій частині.

Суд не звернув уваги, що банком
заявлялася вимога про звернення
стягнення на предмет іпотеки, яка не
розглянута по суті, що тягне за собою
скасування не лише рішення суду
апеляційної інстанції, але і рішення
суду першої інстанції.

Судами не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК
України, не встановлено фактичні
обставини, не досліджено докази, надані
сторонами, та не надано цим доказам
відповідної правової оцінки, не
вирішена частина позовних вимог, а суд
касаційної інстанції зазначеними
повноваженнями не наділений, тому
судові належить скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 342, 343, 344, 345,
349 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 12 жовтня 2012 року та
рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 28 листопада
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: О.І. Євтушенко
В.І. Журавель Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік