АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6210/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/506/14
Головуючий у 1-й інстанції Середа А.В.
Доповідач Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Хіль Л.М.,

суддів: Кузнєцової О.Ю.,Чічіля В.А.,

за участю секретаря:
Колодюк О.П.,

розглянувши цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області про визнання права
власності

за апеляційною скаргою заступника
прокурора м. Кременчука на рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 23
липня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що вона на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
11 липня 2006 року серії ЯЯЯ № 430749 та
договору дарування є власником
промтоварного магазину загальною
площею 53,2 кв.м., що розташований за
адресою: АДРЕСА_1. В подальшому на
підставі договору купівлі-продажу від
26 жовтня 2009 року вона набула у
власність квартиру АДРЕСА_1, яка
прилягає до належного їй промтоварного
магазину. Провівши реконструкцію
магазину та приєднавши до магазину
квартиру, внаслідок чого площа
магазину збільшилась на площу
квартири, самочинно без отримання
будь-яких дозволів, в даний час, вона як
власник приміщення магазину
позбавлена можливості отримати
документ на реконструйований магазин,
що в свою чергу порушує її право
власності на зазначене нерухоме майно.
Тому просила суд ухвалити рішення, яким
визнати за нею право власності на
нерухоме майно - промтоварний магазин
(до якого внаслідок реконструкції було
самовільно добудовано приміщення 6 -
торговий зал площею 31,1 кв.м. та
приміщення 7 - веранда площею 4,6 кв.м., що
являлись квартирою АДРЕСА_1) загальною
площею 90,4 кв.м., що розташований по
АДРЕСА_1.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 23 липня 2013 року позов ОСОБА_1 -
задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
нерухоме майно - промтоварний магазин
(до якого внаслідок реконструкції
добудовано приміщення № 6 - торговий
зал площею 31,1 кв.м. та приміщення 7 -
веранда площею 4,6 кв.м., що являлись
квартирою АДРЕСА_1) загальною площею 90,4
кв.м., що розташований по АДРЕСА_1
Полтавської області.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора м. Кременчука Полтавської
області просить скасувати рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 23
липня 2013 року, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначав, що задовольняючи
позовні вимоги та визнаючи за
позивачем право власності на об'єкт
нерухомості, що було введено в
експлуатацію, суд першої інстанції
помилково не звернув увагу на те, що
для узаконення спірних самочинних
будівель законом визначений порядок
прийняття в експлуатацію
новоствореного нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 11 липня
2006 року серії ЯЯЯ № 430749 та договору
дарування посвідченого 21.07.2006 року
приватним нотаріусом Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_2
реєстровий номер 1368 є власником
промтоварного магазину загальною
площею 53,2 кв.м., що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу,
що посвідчений 26.10.2009 року приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_2 позивач
ОСОБА_1 набула у власність квартиру
АДРЕСА_1, яка прилягає до належного їй
промтоварного магазину.

Задовольняючи заявлені вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1, як власник даного нежитлового
приміщення з урахуванням вимог ст. ст.
331, 383, 392 ЦК України, не порушуючи та не
змінюючи несучої конструкції будинку,
провела його переобладнання шляхом
приєднання до магазину квартири,
внаслідок чого площа магазину
збільшилась на площу квартири.

Проте до такого висновку, про набуття
права власності на самочинно
переобладнане нерухоме майно, суд
дійшов внаслідок неправильного
застосування норм матеріального права,
що регулюють відповідні
правовідносини, та істотного порушення
вимог процесуального права. У зв'язку
цим, судом прийнято незаконне та
необґрунтоване рішення, яке не може
залишатися у силі та підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Статтею 331 Цивільного кодексу України
визначено порядок набуття права
власності на новостворене майно та
об'єкти незавершеного будівництва.
Зокрема, у пункті 1 частини 2 цієї статті
зазначено, що право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Водночас у частині 3
цієї статті установлено, що до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
судом у порушення цих положень закону
визнано право власності на магазин в
якості нерухомого майна.

Поряд з цим, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 331
Цивільного кодексу України, якщо
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

Згідно з статтею 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, що належать до
I-III категорій складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
органом державного архітектурно -
будівельного контролю на безоплатній
основі поданої замовником декларації
про готовність об'єкта до експлуатації.
Форма декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, порядок її
подання і реєстрації визначаються
Кабінетом Міністрів України Прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, що належать до
IV і V категорій складності,
здійснюється на підставі акта
готовності об'єкта до експлуатації
шляхом видачі органами державного
архітектурно-будівельного контролю
сертифіката у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.
Експлуатація не прийнятих у
встановленому законодавством порядку
об'єктів будівництва забороняється.

Однак, у матеріалах справи відсутні
докази звернення позивача до інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю з відповідними документами,
видачі сертифіката відповідності та
оформлення свідоцтва про право
власності, що свідчить про не прийняття
спірного нерухомого майна в
експлуатацію в установленому
містобудівним законодавством порядку
та виключає можливість виникнення
права власності на нього.

Згідно ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Доказуванню підлягають, зокрема,
обставини, які мають значення для
ухваленні рішення у справі.

З огляду на вищевказані вимоги права,
обставини завершеності будівництва,
його відповідності вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил,
прийняття до експлуатації має
доказуватись саме зареєстрованим
сертифікатом відповідності.

Крім того, статтею 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність»установлено,
що будівництво об'єкта архітектури
здійснюється відповідно до
затвердженої проектної документації,
державних стандартів, норм і правил у
порядку, визначеному Законом України
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

Однак, у матеріалах справи відсутні
належні докази, зокрема висновок
експерта, якими б підтверджувалось
додержання під час будівництва
спірного об'єкта будівельних,
архітектурних, санітарних,
протипожежних, екологічних,
природоохоронних та інших норм і
правил, як то з питань
енергозбереження, охорони праці,
техногенної, радіаційної безпеки.
Поряд з цим, не оформлення позивачем
дозвільних документів, свідоцтва
відповідності та правоустановчих
документів прямо вказує на порушення
ним вимог містобудівного та іншого
законодавства при здійсненні
будівництва.

Крім того, колегія суддів вважає, що
вирішуючи спір по суті, судом першої
інстанції не встановлено
правовідносини, що виникли між
сторонами, при цьому, застосовано норми
матеріальні права, які регулюють різні
правовідносини, зокрема, ст.331 ЦК
України визначає набуття права
власності на новостворене майно та
об'єктиЗ незавершеного будівництва, а
ст.392 ЦК України регулює визнання в
судовому порядку права власності у
разі його не визнання або оспорювання
іншою особою, а також втрати
відповідного документа.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
порушення або неправильне
застосування норм матеріального права
є підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4,
314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Кременчука - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 23 липня 2013 року - скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Полтавської області про
визнання права власності - відмовити..

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя :
Л.М.
Хіль

Судді:

О.Ю. Кузнєцова

В.А. Чічіль