АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/202/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Головін В.О. Доповідач - Глущенко
Н.Г. Категорія 51/52
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів -
Колодяжної Н.Є., Осіяна О.М.

при секретарі -
Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою
відповідальністю

«Шахтар - Агро»

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 1 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Шахтар -
Агро» про скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ТОВ
«Шахтар - Агро» про скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, який нею неодноразово
уточнювався та доповнювався під час
розгляду справи в суді першої
інстанції / а. с. 1-2, 25-26,64-65,82-83 /.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивачка посилалась на те, що
вона працювала на різних посадах у
товаристві, а з 07.11.2011 року - на посаді
начальника сторожової охорони, але
наказом № 44-к від 05.03.2013 року її
звільнено з роботи за скороченням
штату по п. 1 ст.40 КЗпП України.

Своє звільнення позивачка вважає
незаконним, оскільки воно проведене з
порушенням норм діючого законодавства.

Позивачка була членом профкому з
02.11.2007 року, а тому відповідач, в силу ч.4
ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх
права та гарантії», не мав права
звільнити її з роботи, так як не
допускається звільнення з ініціативи
роботодавця працівників, яких обрано
до складу профспілкових органів
підприємств, установ, організацій
протягом року після закінчення строку,
на який обирався цей склад
профспілкового органу.

Крім того, як зазначає позивачка,
товариством не дотримано вимог ч. 1 ст. 42
КЗпП України щодо її переважного
залишення на роботі, оскільки вона має
на утриманні доньку студентку, і в
наказі про звільнення не визначене її
кваліфікація та продуктивність праці.
Також, позивачка вважає, що наказ №
239 від 30.11.2009 року про внесення змін до
штатного розпису і скорочення
чисельності працівників, винесено
товариством без узгодження з
профспілковою організацією.

За таких обставин, позивачка
просила суд скасувати наказ № 239 від
30.11.2012 року і наказ № 44-к від 05.03.2012 року
та поновити її на роботі на посаді
начальника сторожової охорони,
стягнувши на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
відшкодувати моральну шкоду, яка
спричинена їй відповідачем в
результаті її незаконного звільнення.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 01.10.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволені частково.

Суд скасував наказ ТОВ
«Шахтар-Арго» № 44-к від 15.03.2013 року в
частині звільнення ОСОБА_2 з посади
начальника сторожової охорони
товариства за скороченням штату по п. 1
ст. 40 КЗпП України.

Суд поновив ОСОБА_2 на посаді
начальника сторожової охорони
товариства починаючи з 02.10.2013 року.

Також, суд стягнув з ТОВ
«Шахтар-Арго» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 19124,56 грн. за період з
06.03.2013 року по 01.10.2013 року та 1000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Суд стягну з ТОВ «Шахтар-Арго» на
користь держави судовий збір у розмірі
229,40 грн.

Крім того, суд допустив негайне
виконання рішення суду в частині
поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника
сторожової охорони товариства
починаючи з 02.10.2013 року.

У задоволенні іншої частину
позову ОСОБА_2 - відмовлено / а. с. 129-131 /.

З таким рішенням суду не
погодилось ТОВ «Шахтар-Арго» і
звернулося до суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення суду
скасувати в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити нове
рішення про відмову позивачці в цій
частині її позовних вимогах,
посилаючись на те, що рішення (в
оскаржуваній частині) ухвалене судом з
порушенням норм матеріального та
процесуального права / а. с.134-136 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів приходить до
висновку, що скаргу необхідно
задовольнити частково, а рішення суду
змінити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу №
164-к від 07.11.2011 року позивачка ОСОБА_2 з
07.11.2011 року була призначена на посаду
начальника сторожової охорони / а. с. 6 /.

Наказом № 239 від 30.11.2012 року «Про
внесення змін до штатного розпису і
скорочення численності робітників ТОВ
«Шахтар-Арго» у зв'язку зі зміною в
організації виробництва та праці
товариства, з метою оптимізації
чисельності працівників товариства,
приведення штатного розпису
керівників, спеціалістів, службовців
та робітників у відповідності з
обсягом виконуваних робіт, - було
прийнято рішення про виключення із
штатного розпису з 01.01.2013 року наступні
посади та професії: начальника
сторожової охорони, головного
економіста обліковця, три посади
сторожів, слюсаря-сантехніка,
комірника / а. с. 9 /. Цей наказ було
узгоджено з головою профкому, що
підтверджується відповідним підписом
на цьому наказі.

Про зміни в організації
виробництва та праці, зі скорочення та
виключенням зі штатного розпису посад,
на підставі наказу № 239 від 30.11.2013 року,
товариство ознайомило працівників, які
займали ці посади, зокрема позивачку
ОСОБА_2, яка відмовилася від підпису про
що було складено відповідний акт / а. с.
9,57 /.

Факт скорочення зазначених
штатних одиниць, зокрема начальника
сторожової охорони, підтверджується
штатним розписом з 01.01.2013 року / а. с. 36 /.

Згідно довідки первинної
профспілкової організації ТОВ
«Шахтар-Арго» від 18.02.2013 року № 5 -
позивачка ОСОБА_2 є членом профкому
первинної профспілкової організації
товариства з 02.11.2007 року по теперішній
час / а. с. 17 /.

Відповідно до протоколу № 5 від 01.03.2013
року конференції первинної
профспілкової організації ТОВ
«Шахтар-Арго» - було заслухано звіт
голови профкому за період роботи
профкому з 01.11.2007 року по 31.01.2013 року та
проведено вибори нового профкому та
голови профкому / а. с. 34 / і до нового
складу профкому ОСОБА_2 не була обрана.

У відповідності з вимогами ст. 43 КЗпП
України - профкомом 13.02.2013 року було
розглянуто подання адміністрації щодо
звільнення позивачки у зв'язку зі
скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗПП
України та відмовлено у дачі згоди на
звільнення ОСОБА_2 з цих підстав / а. с.
15-16 /.

Потім, новим складом профкому 04.03.2013
року та 12.06.2013 року було дано згоду на
звільнення ОСОБА_2 у зв'язку зі
скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗПП
України, що підтверджується
відповідними протоколами / а. с. 13-14,87-90 /.
Згідно протоколу та постанови президії
Дніпропетровської територіальної
організації профспілки робітників
вугільної промисловості від 10.09.2013 року
№ 45 - відмовлено в дачі згоди на
звільнення ОСОБА_2 у зв'язку зі
скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗпП
України / а. с. 98,110 /.

Наказом № 44-к від 05.03.2013 року ОСОБА_2
було звільнено 05.03.2013 року з роботи, з
посади начальника сторожової охорони,
у зв'язку зі скороченням штату по п. 1 ст.
40 КЗпП України /а. с. 10 /. З цим наказом
позивачка ознайомлена 05.03.2013 року.

При вище викладених обставинах справи
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що у
відповідача не було законних та
обґрунтованих підстав щодо звільнення
ОСОБА_2 з роботи 05.03.2013 року у зв'язку зі
скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗпП
України, оскільки позивачка була
членом профкому товариства з 01.11.2007
року до моменту переобрання 01.03.2013 року
нового складу профкому, а згідно ч. 4 ст.
41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності» та ч. 4 ст. 252 КЗпП
України - звільнення з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
працівників, які обиралися до складу
профспілкових органів підприємства,
установи, організації, не допускається
протягом року після закінчення строку,
на який обирався цей склад, а тому
підстав для скасування судового
рішення, щодо поновлення ОСОБА_2 на
роботі, колегія суддів не вбачає.

Оскільки, позивачка була звільнена з
роботи 05.03.2013 року, то у відповідності з
вимогами чинного трудового
законодавства, вона підлягає
поновленню на роботі з моменту її
звільнення, тобто з 05.03.2013 року, а не з
02.10.2012 року, як зазначив суд першої
інстанції в рішенні суду від 01.10.2013
року, а тому рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає зміні.

Також, суд першої інстанції скасував
наказ № 44-к в частині звільнення ОСОБА_2
з роботи у зв'язку зі скороченням штату
по п. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак, з таким
рішенням суду погодитися не можна з
наступних підстав.

Наказом № 44-к від 05.03.2013 року, що
підписаний директором ТОВ
«Шахтар-Арго» Луценком М.П. (який згідно
п. п. 18.8.1; 18.8.5; 18.8.7 Статуту ТОВ
«Шахтар-Арго» - наймає та звільняє
працівників товариства, затверджує
штатний розпис, самостійно видає
накази розпорядження та інші акти
управляння), - позивачка ОСОБА_2
звільнена з роботи у зв'язку зі
скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗпП
України, отже наказ виданий
відповідною посадовою особою
(директором) і в межах його компетенції,
тобто жодних підстав для скасування
наказу немає, а оскільки позивачка
звільнена з роботи з порушенням норм
трудового законодавства, тобто
незаконно, то цей наказ, в частині
звільнення позивачки, може бути
визнаний лише незаконним. Таким чином,
рішення суду першої інстанції, в
частині скасування наказу про
звільнення ОСОБА_2 по п. 1 ст. 40 КЗпП
України, не може залишатись в силі і
підлягає зміні, тобто наказ № 44-к від
05.03.2013 року, в частині звільнення
позивачки, підлягає визнанню
незаконним.

Щодо рішення суду від 01.10.2013 року, в
частині стягнення з відповідача на
користь позивачки середнього
заробітку за вимушений прогул, то суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що, в силу
ст. 235 КЗпП України, ці позовні вимоги
ОСОБА_2 підлягають задоволенню, але
рішення суду і в цій частині підлягає
зміні з наступних підстав.

Розрахунок середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу в
сумі 19124,56 грн. (2650,83 грн. + 2871,28 грн. = 5522,11
грн. : 41 день = 134,68 грн. х 142 дні = 19124,56
грн.), тобто за період з 06.03.2013 року по
01.10.2013 року включно, судом першої
інстанції проведено правильно
виходячи із заробітної плати позивачки
за два місяці, що передували її
звільненню (січень-лютий 2013 року) /а. с.
11/, тобто у відповідності з п. п. 2, 8
Порядку обчислення середньої
заробітної плати (затверджений
постановою Кабміну України від 08.02.1995
року № 100 з послідуючими змінами і
доповненнями).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка була звільнена з роботи по п.
1 ст. 40 КЗпП України, а отже, в силу ст. 44
КЗпП України, відповідач зобов'язаний
виплатити позивачці вихідну допомогу у
розмірі не менше середньомісячного
заробітку. Згідно наказу № 44-к від
05.03.2013 року позивачка звільнена з
роботи з виплатою їй вихідної допомоги
в розмірі одного середньомісячного
заробітку / а. с. 10 /.

Згідно довідки ТОВ «Шахтар-Арго» від
10.12.2013 року № 248, реєстру зарахування
заробітної плати за лютий 2013 року на
особисті рахунки в УкрСиббанку,
платіжного доручення № 119 від 05.03.2013
року та розрахункового листка ОСОБА_2
за лютий 2013 року / а. с. 222-225 /, - ОСОБА_2
було нараховано та виплачено вихідну
допомогу в розмірі 5313,48 грн. і цей
середній заробіток, при присудженні
оплати за час вимушеного прогулу,
зараховується у відповідності з
вимогами трудового законодавства та
роз'ясненнями Верховного Суду України
викладеними в п.32 постанови Пленуму № 9
від 06.11.1992 року (з послідуючими змінами
та доповненнями) «Про практику
розгляду судами трудових спорів», що не
прийняв до уваги суд першої інстанції
ухвалюючи рішення про стягнення з
відповідача на користь позивачки 19124,56
грн.

Отже, з відповідача на користь
позивачки підлягає стягненню середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 13811,08 грн. ( 19124,56 грн. - 5313,48 грн. =
13811,08 грн.). Цей середній заробіток
визначений як судом першої інстанції,
так і судом апеляційної інстанції, без
утримання прибуткового податку та
інших обов'язкових платежів, оскільки
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян та інших
обов'язкових платежів є відповідно
обов'язком роботодавця та працівника.

Таким чином, підлягає зміні рішення
суду першої інстанції і в частині
розміру середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України -
власник або уповноважений ним орган
повинен відшкодувати працівнику
моральну шкоду, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Факт спричинення позивачці моральної
шкоди в результаті її незаконного
звільнення зайшов підтвердження при
розгляді справи по суті, а тому суд
першої інстанції, виходячи з дійсним
обставин справи та наслідків, що
наступили, прийшов до правильного
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивачки 1000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи відповідача, викладені в
апеляційній скарзі, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтами
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Шахтар -
Агро» - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 1 жовтня 2013 року в частині:
скасування наказу про звільнення
ОСОБА_2 по п. 1 ст. 40 КЗпП України; дати
поновлення на роботі ОСОБА_2 та розміру
стягненої середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу - змінити.

Визнати незаконними наказ Товариства
з обмеженою відповідальністю «Шахтар -
Агро» № 44-к від 05.03.2013 року в частині
звільнення ОСОБА_2 по п.1 ст. 40 КЗпП
України.

ОСОБА_2 поновити на роботі з 5 березня 2013
року.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шахтар - Агро» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу, за період з
06.03.2013 року по 01.10.2013 року включно, в
сумі 13811,08 грн. (тринадцять тисяч
вісімсот одинадцять гривень 08 коп.),
розрахунок якого проведений судом без
утримання прибуткового податку та
інших обов'язкових платежів.

В іншій оскаржуваній частині рішення
суду від 01.10.2013 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: