АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1999/14
Головуючий 1-ї інстанції - Купіна М.А.
Доповідач - Тичкова О.Ю.
Категорія - спадкові
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії -
Піддубного Р.М., Швецової Л.А.

при секретарі -
Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 16 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до держави Україна в особі Управління
державного казначейства у
Дзержинському районі міста Харкова про
відшкодування упущеної вигоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року позивач звернулась до
суду з дійсним позовом. Просила
відшкодувати за рахунок державного
бюджету упущену вигоду у вигляді
недоданої суми підвищення до пенсії як
жертві нацистських переслідувань
ОСОБА_4 з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007
року та з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008
року; нарахування провести за розміром
мінімальної пенсії за віком на день
виконання рішення суду з урахуванням
сплачених сум. В обґрунтування
посилалася на те, що її мати, ОСОБА_4,
мала статус «Жертва нацистських
переслідувань» і відповідно до закону
мала право на отримання щомісячного
підвищення до пенсії у розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Однак нарахування щомісячних
підвищень здійснювалось Управлінням
пенсійного фонду у Дзержинському
районі м. Харкова не в повному обсязі.

У зв'язку з цим рішеннями
адміністративних судів зобов'язано
УПФУ здійснити перерахунок та виплату
пенсії ОСОБА_4 за період з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 31 липня 2009 року. У проведенні
перерахувань за період з 01 січня 2007
року по 08 липня 2007 року, з 01 січня 2008
року по 21 травня 2008 року було
відмовлено у зв'язку із обмеженнями,
встановленими Законами України «Про
Державний бюджет України на 2007-2008
роки».

У 2012 році ОСОБА_4 повторно звернулася до
суду з позовом про отримання
відповідних нарахувань, проте
постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 квітня 2012
року провадження у справі було закрито
у зв'язку із необхідністю розгляду
вказаних позовних вимог у порядку
цивільного судочинства.

Після чого мати позивачки надсилала
відповідні документи до Дзержинського
районного суду м. Харкова, зверталась
до голови суду, однак відповідь суду
про необхідність подати відповідну
позовну заяву у порядку цивільного
судочинства надійшла лише 09 грудня 2013
року, вже після того як ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4 померла. Таким чином,
матір`ю позивачки було втрачено
можливість отримати відповідні
донарахування до пенсії, і ОСОБА_3 як
спадкоємиця останньої має право на
отримання відповідних коштів.

Представник відповідача проти позову
заперечував, подавши до суду письмові
заперечення, у яких зазначав, що в
управління Державного казначейства
відсутні рахунки для відшкодування
упущеної вигоди через те, що Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» не передбачає бюджетні
призначення на відшкодування
останньої.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 16 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було
відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, у
якій просила рішення суду скасувати та
направити справу для подальшого
розгляду по суті у суді першої
інстанції. В обґрунтування посилалась
на порушення судом норм Конституції
України та норм процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
дійшла до висновку, що остання не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

В якості підстави для задоволення
позову ОСОБА_3 посилалася на порушення
належного їй майнового права, а саме
неотримання доходів у вигляді
недоданої суми до підвищення пенсії
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
При цьому, позивач вважала також що
діями відповідача їй завдано збитків, у
зв'язку із чим вона має право на їх
відшкодування.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи
ОСОБА_4 була визнана жертвою
нацистських переслідувань та
відповідно до Закону України № 1584-III
від 23.03.2000 р. «Про жертви нацистських
переслідувань» має право на отримання
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову суд першої інстанції правильно
керувався ст.1227 ЦК України та
обґрунтовано виходив з того, що за
життя ОСОБА_4 не був здійснений
перерахунок пенсії, як жертві
нацистських переслідувань.

На момент смерті ОСОБА_4 в провадженні
суду цивільної або адміністративної
юрисдикції справи про перерахунок її
пенсії, відповідно до розміру
встановленого законом України « Про
жертви нацистських переслідувань» у
період з 01.01.2007 року по 08.07.2007 року та з
01.01.2008 року по 21.05.2008 року не
знаходилося. Рішення компетентного
органу про нарахування грошових
коштів, несплачених в результаті
нездійснення перерахунку пенсії у
вищезазначений період, відсутнє.
Таким чином, суд дійшов обґрунтованого
висновку, що за життя ОСОБА_4 зазначені
вище суми не належали і позов про право
на ці суми заявлений не був.

Судова колегія вважає, що правові норми
визначені ст.ст. 22, 623,1175 ЦК до спірних
правовідносин застосовані бути не
можуть. Спірні суми не є упущеною
вигодою та збитками в розумінні ст. ст.
22, 623 ЦК України. Факт завдання позивачу
майнової шкоди в результаті прийняття
органом державної влади нормативного
акту, що був визнаний незаконним і
скасований, не доведено.

За таких обставин судова колегія
вважає, що суд правильно встановив
характер спірних правовідносин та
обґрунтовано вважав, що право
позивачки діями відповідача не
порушені. Доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314,
ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 16 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: