Головуючий суду 1 інстанції - Колтун
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 427/4312/13-ц
Провадження № 22ц/782/4435/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня « 22» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Оробцова Р.І.

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення

Свердловського міського суду
Луганської області від 9 вересня 2013
року

по цивільній справі за позовом

ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення суми заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 9 вересня 2013
року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення суми
заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість у розмірі
96771,90 грн. за кредитним договором,
судовий збір у розмірі 967,72 грн. та 120
грн. витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду судового
процесу.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Сторони по справі до судового
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

За положеннями ч. 5 ст. 76 ЦПК України,
вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

ОСОБА_3, представник відповідача
ОСОБА_2, 28.12.2013 року був належним чином
повідомлений про розгляд справи в
Апеляційному суді Луганської області
22.01.2014 року, повідомлення про вручення
поштового відправлення № 950.

Згідно з частиною другою статті 305 ЦПК
України неявка осіб, які беруть участь
у справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розгляду справи
апеляційним судом.

Враховуючи, що явка сторін не
визнавалась судом обов'язковою, а в
матеріалах справи достатньо письмових
доказів для вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала
можливим розглядати справу за
відсутності сторін.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, -
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, але
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з обґрунтованості позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Проаналізувавши наявні дані, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Так, у вересні 2011 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми
заборгованості.

Зазначив, що відповідно до укладеного
договору № LGHОАD40305704 від 15.04.2009 року
відповідач отримав кредит у розмірі
90738,35 грн. на термін до 14.04.2014 року, та
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку встановлених кредитним
договором.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати Позичальник повинен надавати
Банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
Кредитом, яка складається із
заборгованості за Кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення
зобов'язань за кредитним договором
Відповідач сплачує банку відсотки за
користування кредитом у подвійному
розмірі на місяць, нараховані від суми
непогашеної в строк заборгованості за
кредитом.

В порушення умов кредитного договору а
також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України,
відповідач свої зобов'язання виконав
частково.

Внаслідок за кредитним договором
Відповідач станом на 11.08.2011 року має
заборгованість - 96771,90 грн.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в термін передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, Боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

У зв'язку з чим, позивач просив стягнути
з відповідача заборгованість у розмірі
96771,90 грн. за кредитним договором,
судовий збір у розмірі 967,72 грн., та 120
грн. витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду судового
процесу.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього
Кодексу, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
15.04.2009 року сторонами було укладено
договір про надання кредиту №
LGHОАD40305704, згідно до якого, відповідач
отримав кредит у розмірі 90738,35 грн. на
термін до 14.04.2014 року, та зобов'язався
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування кредитними коштами в
строки та в порядку встановлених
кредитним договором.

Для забезпечення повного і своєчасного
виконання Позичальником зобов'язань за
Договором, Позичальник надає Банку в
заставу автомобіль DAEWOO NEXIA 2008 року
випуску державний номер НОМЕР_1.

Позивач свої зобов'язання за кредитним
договором виконав, однак відповідачем
на порушення умов кредитного договору
зобов'язання в повному обсязі не
виконуються.

Згідно акту прийому автомобіля від
25.03.2010 року, відповідач передав
представникам банку заставний
автомобіль та склав нотаріально
завірену довіреність на право
користуватися та розпоряджатися цим
автомобілем.

Автомобіль реалізовано позивачем у
квітні 2011 року, грошові кошти
розподілені в рахунок погашення
кредиту.

Станом на 26.12.2012 року відповідач має
заборгованість - 96771,90 грн., яка
складається з наступного:

- 55052,85 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 25137,05 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 6758,49 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 4977,23 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

- 250,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 4596,28 грн. штраф (процентна
складова).

Так, порядок укладання та виконання
кредитного договору регулюється
загальними положеннями про позику
(Глава 71, Параграф 1 ЦК України), а також
ст.ст. 1054-1057 ЦК України.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст.ст. 526, 629 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Аналізуючи правовідносини, що склалися
між сторонами, суд першої інстанції
обґрунтовано посилався на наявність
між сторонами кредитних відносин, що
підтверджено матеріалами справи.

Виходячи з положень ст.ст. 626-629, 631 ЦК
України укладений договір є
цивільно-правовою угодою, в якій
сторони на власний розсуд визначили
зміст їх прав і обов'язків, які є
обов'язковими до виконання сторонами
протягом строку, визначеного
договором.

Зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
не додержання позивачем норм Закон
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» під
час реалізації заставного майна.

Згідно до статті 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Правовий режим регулювання обтяжень
рухомого майна, встановлених з метою
забезпечення виконання зобов'язань
визначає Закон України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень».

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, згідно роз'ясненням наданим у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
- право вибору способу судового
захисту, передбаченого законом або
договором (дострокове стягнення
кредиту, стягнення заборгованості, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки/застави, одночасне
заявлення відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

До того ж, аналіз положень статей 526, 572,
590, 627 ЦК України, частин 1, 7 ст. 20 Закону
України від 2 жовтня 1992 р. № 2654-XII «Про
заставу» та ст. 25 Закону України від 18
листопада 2003 р. № 1255-IV «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» дає підстави для
висновку про те, що актами цивільного
законодавства України надано право
сторонам договору самим обирати спосіб
та порядок врегулювання спірних питань
щодо виконання умов договору, зокрема
заставодержатель має право на власний
розсуд обрати спосіб звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, у тому
числі і продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах (постанова Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 6 березня 2013 р. у справі №
6-10цс13).

Відповідно до статті 24 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Використання позасудових способів
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження не
позбавляє права боржника, обтяжувача
або третіх осіб звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 Інструкції про
порядок ведення Державного реєстру
обтяжень рухомого майна та заповнення
заяв унесення змін до запису у Реєстрі
здійснюється Реєстратором на
підставі заяви про реєстрацію змін
обтяження рухомого майна.

Згідно п. 3.3 цієї Інструкції при
реєстрації у Державному реєстрі
відомостей про звернення стягнення на
предмет обтяження вноситься назва
органу, який видав цей документ, або
ПІБ нотаріуса, який його посвідчив.

Таким чином внесення змін до
Державного реєстру обтяжень
нерухомого майна, в тому числі і щодо
звернення стягнення на це майно,
можливо лише на підставі рішення суду
або виконавчого напису нотаріуса.

За таких обставин, приймаючи до уваги
надані сторонами докази, розрахунки
заборгованості, обставини справи у їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції вірно встановив
обсяг відповідальності відповідача та
дійшов до правильного висновку, щодо
стягнення з відповідача суми
заборгованості за кредитним договором
в розмірі - 96771,90 грн.

Питання щодо судових витрат вирішено
районним судом відповідно до вимог ст.
88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного судова
колегія приходить до висновку, що
рішення суду ухвалено відповідно до
норм матеріального і процесуального
права і підстав для його скасування не
має.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 ~ відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 9 вересня 2013
року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: