Справа № 2-229/13 Головуючий у І
інстанції Кравченко М.В.Провадження №
22-ц/780/65/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 36
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 20
листопада 2013 року у справі позовом
ОСОБА_1 до Старобезрадичівської
сільської ради Обухівського району
Київської області, ОСОБА_2 про визнання
заповітів недійсними, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із вказаним вище позовом, який
мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
чоловік її рідної тітки ОСОБА_3, після
смерті якого відкрилася спадщина на
земельну ділянку площею 2,70 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Старобезрадичівської
сільської ради Обухівського району
Київської області. Вказувала, що після
смерті ОСОБА_3 виявилося, що він
декілька разів складав різні заповіти,
зокрема 26 травня 2006 року і 2 листопада
2006 року нотаріусом посвідчено заповіти
на користь відповідача ОСОБА_2, а 17
серпня 2006 року і 15 квітня 2011 року
посвідчено заповіти секретарем
Безрадичівської сільської ради - на її
користь. Вказує, що обидва заповіти,
посвідчені на користь відповідача,
слід визнати недійсними на підставі
ст.225 ЦК України, поскільки на момент їх
вчинення ОСОБА_3 не міг розуміти
значення свої дій та керувати ними.
Зокрема ОСОБА_3 зловживав спиртними
напоями і на момент складання
заповітів перебував у нетверезому
стані. У зв'язку з наведеним просила
визнати недійсними нотаріально
посвідчені заповіти, складені ОСОБА_3 26
травня 2006 року і 2 листопада 2006 року на
користь відповідача ОСОБА_2

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 20 листопада 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи, неправильну оцінку доказів,
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить змінити рішення
суду першої інстанції, вилучивши із
мотивувальної частини рішення
наступний абзац «З матеріалів справи
вбачається, що складений на користь
позивача ОСОБА_1 заповіт від 17 серпня 2006
року був скасований новим заповітом,
останній із заповітів ОСОБА_3 також на
користь ОСОБА_1 був визнаний судом
недійсним, отже ні позивач, ні
відповідач ОСОБА_2 не можуть спадкувати
майно ОСОБА_3 за заповітом, оскільки
чинні заповіти на їх користь відсутні»,
посилаючись на порушення і неправильне
застосування судом норм
процесуального права.

Учасники справи належним чином
повідомлені про час розгляду справи, що
стверджується повідомленнями про
вручення судових повісток, позивачка
ОСОБА_1 надіслала до суду телеграму з
проханням розглядати справу у її
відсутність. Крім того, позивачка
ОСОБА_1 надіслала до суду свою
нотаріально завірену заяву про
відсутність претензій до відповідача
ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не
підлягає до задоволення, а апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції
обгрунтовував свої висновки тим, що в
матеріалах справи відсутні належні і
допустимі докази, які б вказували на те,
що померлий на час складання
оспорюваних позивачкою заповітів на
користь ОСОБА_2 перебував у стані, коли
був не здатний усвідомолювати значення
своїх дій та керувати ними.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
сторонами вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст.225 ЦК України правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщобуде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_3, після смерті якого
відкрилася спадщина на земельну
ділянку площею 2,70 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташовану на території
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області.
При житті ОСОБА_3 складав кілька
заповітів у відношенні вказаної
земельної ділянки. Зокрема 26 травня 2006
року і 2 листопада 2006 року ОСОБА_3 склав
нотаріально посвідчені заповіти на
користь відповідача ОСОБА_2, а 17 серпня
2006 року і 15 квітня 2011 року - на користь
позивачки ОСОБА_1, які посвідчені
секретарем Старобезрадичівської
сільської ради Обухівського району.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановлений
законом шестимісячний строк
звернулися до Обухівської
райдержнотконтори із заявами про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті ОСОБА_3

Рішенням Обухівського районного
суду Київської області від 31 липня 2012
року визнано недійсним складений
ОСОБА_3 заповіт від 15 квітня 2011 року на
користь ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.1257 ЦК
України як такий, що не підписувався
заповідачем.

Також судом встановлено, що
оспорювані позивачкою заповіти від 26
травня 2006 року і 2 листопада 2006 року
підписано ОСОБА_3 власноруч у
нотаріуса, який встановив його особу,
з'ясував волевиявлення останнього, яке
відповідало його внутрішній волі,
сумнівів у дієздатності ОСОБА_3 у
нотаріуса не виникло.

За таких обставин суд правильно
відмовив у задоволенні позову про
визнання заповітів недійсними із
підстав, передбачених ст.225 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те,
що ОСОБА_3 перебував на обліку у лікаря
нарколога Обухівського району у
зв'язку із зловживанням спиртними
напоями, спростовуються листом
Департаменту охорони здоров'я
Київської облдержадміністрації від 10
липня 2013 року, де вказано, що ОСОБА_3 на
обліку в наркологічному кабінеті
Обухівської ЦРЛ не перебував, картка в
наркологічному кабінеті на нього не
заводилася, історії хвороби, забиси в
журналах обліку тощо відсутні (а.с.126).

Колегія суддів вважає
необгрунтованими і безпідставними
посилання апелянта ОСОБА_1 про те, що
має місце неповнота судового розгляду,
поскільки не була проведена посмертна
судово-психіатрична експертиза. З
матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Обухівського районного суду
від 30 січня 2013 року було призначено
посмертну судово-психіатричну
експертизу у відношенні ОСОБА_3 проте
позивачка ухилялася від її оплати у
зв'язку з чим матеріали справи через 9
місяців повернуті до суду без
виконання. О

В той же час колегія суддів не може
погодитися із висновком суду,
викладеним в мотивувальній частині
рішення про те, що ні позивач, ні
відповідач ОСОБА_2 не можуть спадкувати
майно ОСОБА_3 за заповітом, оскільки
чинні заповіти на їх користь відсутні.

В даному випадку суд на порушення вимог
ст.11 ЦПК України вийшов за межі
позовних вимог, з огляду на те, що
предметом спору було визнання
недійсними заповітів, а не питання про
права сторін на спадкування майна. Ці
обставини не досліджувалися судом, не
були предметом розгляду, а відтак суд
був не вправі робити висновки з цього
приводу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище обставин колегія
суддів задовольняє частково
апеляційну скаргу ОСОБА_2 і вилучає із
мотивувальної частини рішення
висновок суду про те, що ні позивач, ні
відповідач ОСОБА_2 не можуть спадкувати
майно ОСОБА_3 за заповітом, оскільки
чинні заповіти на їх користь відсутні.

В той же час висновок суду про те, що
складений на користь позивача ОСОБА_1
заповіт від 17 серпня 2006 року був
скасований новим заповітом, останній
із заповітів ОСОБА_3 також на користь
ОСОБА_1 був визнаний судом недійсним є
правильним і таким, що відповідає
матеріалам справи, а відтак підстави
для його вилучення, як про це просить
ОСОБА_2, відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити
частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 20 листопада 2013
року змінити, вилучивши із
мотивувальної частини рішення
висновок суду наступного змісту «Отже
ні позивач, ні відповідач ОСОБА_2 не
можуть спадкувати майно ОСОБА_3 за
заповітом, оскільки чинні заповіти на
їх користь відсутні».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :