УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Харківське обласне управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Харківське обласне
управління АТ «Ощадбанк» на рішення
Ленінського районного суду м. Харкова
від 01 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 05 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариства ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Харківське
обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі
- ПАТ «Державний ощадний банк України»)
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27
березня 2008 року з ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, відповідно до якого
Відкрите акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Харківського обласного
управління ВАТ «Ощадбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Ощадбанк», надало кредит в розмірі 150
000 грн з кінцевою датою погашення 26
березня 2025 року зі сплатою 15% річних.
Крім цього, 27 березня 2008 року між ВАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно
умов якого поручитель взяв на себе
зобов'язання перед кредитором
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором від 27 березня 2008 року, а також
додатковими угодами до нього, що можуть
бути укладені в майбутньому.

Однак, у порушення умов кредитного
договору, позичальник узятих на себе
зобов'язань не виконала, у зв'язку з
чим, станом на 12 лютого 2013 року
утворилась заборгованість в
загальному розмірі 208 565 грн 94 коп., які
позивач просив стягнути з відповідачів
у солідарному порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 01 червня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 05 серпня 2013
року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Харківське обласне
управління АТ «Ощадбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 27 березня 2008 року станом на 12 лютого
2013 року в розмірі 208 565 грн 94 коп.

У задоволенні вимог до ОСОБА_4
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

У касаційній скарзі року ПАТ
«Державний ощадний банк України»
просить змінити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
та стягнути заборгованість з
відповідачів у солідарному порядку,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення заборгованості за
кредитним договором з поручителя
ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що договором поруки не визначено строк,
після закінчення якого порука
припиняється, а тому до правовідносин,
що виникли між сторонами підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України, згідно з якими
порука вважається припиненою, оскільки
кредитор після настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явив вимоги до поручителя
протягом шести місяців.

Проте, погодитися з такими висновками
судів не можна.

Судами встановлено, що 27 березня 2008
року між ВАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Харківського
обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
позичальнику кредит в розмірі 150 000 грн
з кінцевою датою погашення 26 березня 2025
року зі сплатою 15% річних.

Також, 27 березня 2008 року між ВАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно
умов якого поручитель взяв на себе
зобов'язання перед кредитором
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором від 27 березня 2008 року, а також
додатковими угодами до нього, що можуть
бути укладені в майбутньому.

У порушення умов кредитного договору,
позичальник узятих на себе зобов'язань
не виконала, у зв'язку з чим, станом на 12
лютого 2013 року утворилась
заборгованість в загальному розмірі 208
565 грн 94 коп.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 та ч. ст.
1054 ЦК України, у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то у разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого у договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Із матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих за
кредитним договором зобов'язань,
банком 24 червня 2010 року на адресу
поручителя було направлено
повідомлення про наявну
заборгованість по чергових платежах й
відсотках, та їх погашення до 01 липня 2010
року.

Застосовуючи до спірних правовідносин
положення ч.4 ст. 559 ЦПК України, суди
попередніх інстанцій дійшли
помилкового висновку про відмову у
задоволенні вимог до ОСОБА_4, вважаючи
поруку припиненою. Строк виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором не настав, кредитор
пред'явив вимогу до поручителя про
стягнення лише поточної
заборгованості, що виникла станом на 24
червня 2010 року, а не про дострокове
повернення кредитних коштів та сплату
процентів, в зв'язку з чим можуть бути
застосовані положення ч.4.ст. 559 ЦК
України.

Таким чином, судами обох інстанцій при
розгляді позовних вимог не повно
з'ясовані обставини справи і не надано
їм належної оцінки, а з'ясування цих
обставин має суттєве значення для
правильного вирішення спору, за таких
обставин рішення судів підлягають
скасуванню з підстав, передбачених 338
ЦПК України, з передачею справи на
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336,
338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Харківське обласне управління АТ
«Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 01 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 05 серпня 2013 року в частині
вирішення позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Харківське обласне управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати, і в цій частині справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 01 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 05 серпня 2013 року в частині позовних
вимог публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Харківське
обласне управління АТ «Ощадбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.С. Ткачук судді:
В.С. Висоцька
М.К.
Гримич
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова