Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2014 р.
Справа153/174/14

Ямпільський районний суд Вінницької
області

у складі головуючого судді Гаврилюк
Т.В.

за участю секретаря судового засідання
Шарко Л.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань у
приміщенні Ямпільського районного
суду Вінницької області у місті Ямпіль
Вінницької області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах своєї неповнолітньої доньки
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди завданої злочином,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
завданої злочином посилаючись на те, що
04 серпня 2013 року приблизно о 22 годині 00
хвилин ОСОБА_2, маючи умисел на
заподіяння тілесних ушкоджень, на
ґрунті неприязних відносин, на
автобусній зупинці у селі Северинівка
Ямпільського району Вінницької
області підійшла до її неповнолітньої
доньки ОСОБА_5 та реалізовуючи свій
злочинний намір до кінця, схопила своєю
правою рукою за волосся останню, тим
самим тримаючи її, почала наносити
лівою рукою удари по спині, голові, а
саме по волосяній частині голови та по
затилку. Через деякий час на автобусну
зупинку прийшов ОСОБА_3, який також
приєднався до дій своєї сестри та почав
наносити удари ОСОБА_5 по спині та
голові, а саме по волосяній частині
голови та по затилку. У послідуючому
продовжуючи свою протиправну
поведінку, ОСОБА_2 знову умисно почала
наносити удари ОСОБА_5 по голові та по
тілу, до якої також приєднався її брат
ОСОБА_3 і також наніс декілька ударів
руками стисненими в кулак по голові та
по різних частинах тіла. Згідно
висновку судово-медичного експерта №106
від 25.10.2013 року неповнолітній ОСОБА_5
відповідачами були завдані тілесні
ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми, струс
головного мозку, крововилив в ділянці
лівого ліктевого суглоба, які по
категорії тяжкості відносяться до
легких тілесних ушкоджень, які
спричинили короткочасний розлад
здоров'я. Згідно вироку Ямпільського
районного суду Вінницької області від
18.11.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були
визнанні винними у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
ОСОБА_2 було призначено покарання у
вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, а
ОСОБА_3 призначено покарання у виді 150
годин громадських робіт. Зазначила, що
по кримінальному провадженню вона була
визнана представником потерпілої
доньки ОСОБА_5 На досудовому та на
судовому слідстві позов про
відшкодування матеріальної й
моральної шкоди ними заявлений не був.
Вказала, що після побиття, її донька
ОСОБА_5 стаціонарно лікувалась у
хірургічному відділенні Ямпільської
ЦРЛ, де проходила певний курс
лікування, були призначені певні ліки,
які нею як матір'ю, куплялись в закладах
аптеки. Матеріальні витрати здійснені
нею на придбання ліків для лікування
доньки, із врахуванням витрат
понесених при проведенні
ренгензнімків, становлять - 1169,49
гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги,
щодо завдання неповнолітній доньці
моральної шкоди та її розмір, що
становить 5000 гривень, і який вона
вважає достатнім, виходить із того, що
злочинними діями відповідачів її
доньці, яка являється неповнолітньою,
була спричинена значна моральна шкода,
яка виразилася в тому, що донька
перенесла значний фізичний біль,
кримінальне правопорушення вчинено
групою осіб, які фактично знущались над
донькою і яка в тій ситуації не могла
себе захистити, відбулися вимушені
зміни в її житті, після такої події
донька погано спить, постійно морально
переживає у зв'язку з ушкодженням
здоров'я та цієї події, ця подія
негативно вплинула на відносини доньки
із жителями маленького села, де вони
проживають і всі один одного знають, та
її друзями, постійно відчувають
приниження з боку жителів села,
необхідно багато часу та зусиль для
відновлення попереднього стану доньки.
Добровільно відшкодувати заподіяну
матеріально й моральну (немайнову)
шкоду відповідачі відмовляються й
навіть не попросили елементарного -
вибачення, а навпаки посміхаються з
доньки. У зв'язку із вищевикладеними
обставинами, вона змушена в інтересах
своєї неповнолітньої доньки
звернутися до суду із цим позовом та
просити суд винести рішення, яким
стягнути із відповідачів солідарно
моральну (немайнову) шкоду у розмірі 5000
гривень та матеріальну шкоду у розмірі
1169 гривень 49 копійок.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
визнала лише у частині відшкодування
матеріальної шкоди. Просила позовні
вимоги задовольнити частково.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
визнав частково, просив суд у
задоволенні вимоги про стягнення
моральної шкоди відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який діє на підставі
ордеру серії ЖТ №04638 на надання
правової допомоги від 31.03.2014 року та
угоди №12 про надання правової допомоги
від 31.03.2014 року позовні вимоги визнав
частково пояснюючи це тим, що його
довірителі визнають той факт, що між
ними та ОСОБА_5 був інцидент. Позивачем
не надано доказів, які б підтверджували
той факт, що ОСОБА_5 заподіяно моральну
(немайнову) шкоду. Просив суд у частині
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди відмовити.

Судом встановлені такі обставини та
визначені відповідно до них
правовідносини.

Із досліджених судом письмових
доказів, що є у справі - свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1 виданого 06
листопада 1996 року встановлено, що
ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Із
вироку Ямпільського районного суду
Вінницької області від 18 листопада 2013
року, який вступив у законну силу 18
грудня 2013 року встановлено, що ОСОБА_2
та ОСОБА_3 було визнано винними за ч.2
ст.125 КК України та призначено
відповідне покарання. Із відповіді
Ямпільської ЦРЛ №01-4-1637 від 24.12.2013 року
встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
жителька АДРЕСА_1 дійсно знаходилася на
стаціонарному лікуванні в
хірургічному відділенні з 05 серпня 2013
року по 09 серпня 2013 року. Із квитанцій
від 06.08.2013 року, 09.08.2013 року, 05.08.2013 року
вбачається, що на лікування ОСОБА_6 у
загальному витрачено 1169 гривень 49
копійок.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовна заява підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав:

Статтями 10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказами, відповідно до статті 57
ЦПК України являються будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Стаття 64 ЦПК України письмовими
доказами називає будь-які документи,
акти, довідки, листування службового
або особистого характеру або витяги з
них, що містять відомості про
обставини, які мають значення для
справи.

Такими письмовими доказами по
даній справі позивач надала вирок
Ямпільського районного суду
Вінницької області від 18 листопада 2013
року, а також чеки за покупку ліків на
лікування ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно ч.1 ст.1195 ЦК України фізична
або юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, є обов'язковим
для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок суду, тому
суд, з урахуванням того, що моральна
шкода, пов'язана з неправомірними діями
особи, яка її завдала, вважає доведеним
факт заподіяння відповідачами
позивачеві моральної шкоди.

За правилами ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Щодо суми матеріальної шкоди, яка
пов'язана з витратами на лікування,
внаслідок заподіяння ОСОБА_5 легких
тілесних ушкоджень, то суд вважає, що
позивач надала суду належні докази, а
саме призначення лікарем відповідних
ліків, які потрібні були на лікування
ОСОБА_5 після нанесення їй тілесних
ушкоджень, покупка яких
підтверджується наявними у справі
чеками, а тому вимога про стягнення
матеріальної шкоди в сумі 1169 гривень 49
копійок, підлягає повному задоволенню,
так як факт заподіяння відповідачами
матеріальної шкоди ОСОБА_5, знайшов
своє підтвердження у судовому
засіданні.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Відповідно ч.1 ст.1168 ЦК України
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Відповідно ч.1 ст.1190 ЦК України
особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

Відповідно до п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань, порушення
здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вона є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди
мають враховуватись вимоги розумності
та справедливості, а також майнового
стану цивільного відповідача.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди у даному конкретному
випадку, суд враховує моральні
страждання ОСОБА_5, яка в наслідок її
побиття відповідачами отримала легкої
тяжкості тілесні ушкодження, у зв'язку
із чим перенесла психологічні
(моральні) страждання, є неповнолітньою
особою, а також те, що позивачем не
надано доказів про матеріальний стан
відповідачів, які мали б бути враховані
судом при визначенні розміру
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Щодо заявленої вимоги позивачем
ОСОБА_1, яка є законним представником
неповнолітньої ОСОБА_5 про стягнення з
відповідачів коштів у сумі 5000 гривень
за завдану моральну шкоду, суд
приходить до висновку, що вона підлягає
до задоволення частково, а саме у сумі
1500 гривень з відповідачів, так як
позивачем у судовому засіданні не
обґрунтовано вказану вище суму за
завдану моральну шкоду. Позивачем у
судовому засіданні не було пояснено у
чому полягає завдана шкода ОСОБА_5, з
яких міркувань вона виходила,
визначаючи розмір шкоди у сумі 5000
гривень, та якими доказами це
підтверджується (при дачі пояснень
вказано, що кошти у сумі 5000 гривень
необхідні на санаторно-курортне
лікування), не вказано у чому полягали
завдані моральні чи фізичні страждання
або втрати немайнового характеру. Не
пояснено тяжкість вимушених змін у
життєвих та виробничих стосунках
ОСОБА_5, ступінь зниження її престижу,
ділової репутації, не вказано час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану.

Згідно положень частини 1 статті 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 119 ЦПК України
підставами позову, які відповідно до
статей 10, 31 ЦПК України суд не може
змінити без згоди позивача, є
обставини, якими позивач обґрунтовує
вимоги, а не саме по собі посилання на
певну норму закону. Тому у даному
випадку в разі посилання позивача не на
ту норму закону, суд має уточнити
підстави позову і застосувати таку
норму матеріального закону, яка їм
відповідає, незалежно від згоди на це
самого позивача.

Тому суд має підстави для
застосування до заявлених позивачем
вимог окрім зазначених ним ст.ст.22, 23,
1166, 1167 ЦК України також ст.ст.1168, 1190, 1195
ЦК України.

Відповідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог, тому суд має підстави для
стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь держави судового збору у сумі
243 гривні 60 копійок пропорційно
задоволених вимог ОСОБА_1

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами, врегульовані ст.ст.22, 23, 1166,
1167, 1168, 1190, 1195 ЦК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 61 ч.3, 4, 62, 64, 88, 119,
212, 213, 214, 215, 292, 294 ЦПК України і на
підставі ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1168, 1190, 1195 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27 березня 1992 року
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», Постановою
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», Постановою Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12 червня
2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», Постановою
Пленуму Верховного Суду України №5 від
12 червня 2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду», суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1, яка є законним
представником своєї неповнолітньої
доньки ОСОБА_5 1169 (одну тисячу сто
шістдесят дев'ять) гривень 49 копійок
завданої матеріальної шкоди.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1, яка є законним
представником своєї неповнолітньої
доньки ОСОБА_5 завданої 1500 (одну тисячу
п'ятсот) гривень моральної (немайнової)
шкоди.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь держави 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок судового збору
пропорційно задоволених вимог ОСОБА_1,
яка є законним представником своєї
неповнолітньої доньки ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Ямпільський районний суд Вінницької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий Т.В. Гаврилюк